OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dejan Šorak

Dejan Šorak (Karlovac, 29 de març de 1954) és un director de cinema, guionista i escriptor croat

## Biografia

Es va graduar en direcció a l'Acadèmia d'Art Dramàtic de Zagreb. És el guanyador de molts premis com: Zlatna arena al guió del Festival de Cinema de Pula per la pel·lícula més vista, Premi Vladimir Nazor per la millor pel·lícula, el premi per a la millor pel·lícula HDFD i Jadran film. Ha participat en festivals d'arreu del món des de l'Índia fins al Canadà. La seva pel·lícula Oficir s ružom va guanyar múltiples premis (Festival de Cinema de Pulade 1987: Golden Arena al millor guió - Dejan Šorak i pel millor paper d'actor: Žarko Laušević) es va mostrar en uns 15 països.

## Filmografia

* Mala pljačka vlaka (1984)
* Oficir s ružom (198.)
* Krvopijci (1989)
* Vrijeme ratnika (1991)
* Garcia (1999)
* Dva igrača s klupe (2005)

## Obres literàries

* Kontrolna projekcija, Algoritam, Zagreb, 2000.
* Ja i Kalisto, Algoritam, Zagreb, 2002.
* Američko-hrvatski u boji: saga o filmu, (3 sv: Dio 1: Marija i zvijer, Dio 2: Venecija smrti, Dio 3: Dezdemona i vrag), Algoritam, Zagreb, 2008.
* Gdje je nestala haljina Blažene Djevice Marije Snježne, Algoritam, Zagreb, 2009.
* Čovjek bez dna, Algoritam, Zagreb, 2011.

## Referències

* ↑ Rekonstrukcija izgorjela svijeta Arxivat 2 February 2017$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine., Hrvatska riječ, 11. rujna 2009., br. 340, pristupljeno 28. siječnja 2017.
* ↑ Valentinovo u HDA. Projekcija filma Oficir s ružom, Dejana Šoraka Arxivat 2 February 2017$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine., arhiv.hr, pristupljeno 28. siječnja 2017.
# Vinyes

* No s'ha de confondre amb Viñes.
«Vinyes» té aquests significats:
* Vinyes o vinya, planta amb què s'elabora el vi
* Biografies:
** Gonçal Vinyes i Massip (Xàtiva, 1883 - Vallés, 1936), sacerdot executat durant la Guerra civil espanyola, venerat com a beat a l'Església catòlica
** Marta Marco i Vinyes, actriu badalonina
** Ramon Vinyes i Cluet (Berga, 1882 – Barcelona, 1952), escriptor d'obres de teatre modernistes i contes.
** Ricard Vinyes Ribas (Barcelona, 1952), historiador i professor universitari català
** Salvador Vinyes i Reig, dissenyador, dibuixant i grafista berguedà.
* Geografia:
** Vinyes de la Pineda, paratge del municipi de Bigues i Riells (Vallès Oriental).
** Les Vinyes, diversos topònims.
** Camí de les Vinyes (Vilamolat de Mur), camí de Castell de Mur (Pallars Jussà)
** Planell de les Vinyes, plana agrícola antigament dedicada a la vinya del municipi de Conca de Dalt.
** Puig de les Vinyes, cim de Mallorca que pertany al massís del Puig Major.
** Puig del Mas d'en Vinyes, muntanya del municipi d'Arbolí (Baix Camp).
** Serra de les Vinyes, serra repartida entre els municipis de Montferri (Alt Camp) i Masllorenç (Baix Penedès).
** Serrat de les Vinyes, muntanya al municipi de Sant Quirze Safaja (Moianès).
Viccionari
# Luis Blanco

Luis Blanco és el nom dels següents personatges:
* Luis Blanco Lugo (1921–1973), jutge portoriqueny
* Luis Manuel Blanco (n. 1953), exfutbolista i entrenador de futbol argentí
* Luis Blanco Barrero (n. 1960), exbasquetbolista català
* Luis Blanco Garrido (n. 1978), exfutbolista català, exentrenador de l'Espanyol
* Luis Blanco Coto (n. 1980), futbolista andorrà nascut a Barcelona

## Vegeu també

* Lluís Blanco
# Saelices el Chico

Saelices el Chico és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Castillejo de Martín Viejo, a l'Est amb Ciudad Rodrigo, al Sud amb Carpio de Azaba i a l'Oest amb Gallegos de Argañán i Villar de Argañán.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 219 | 204 | 161 | 157 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-12-01 a Wayback Machine.
# Carla Witte

Carla Witte (Leipzig, 20 de maig de 1889 - Montevideo, 8 de maig de 1943) va ser una professora i artista plàstica alemanya, nacionalitzada uruguaiana.
Nascuda a Leipzig, va estudiar arts plàstiques a Berlín. El 1927, va arribar a Montevideo, i el 1932 va obtenir la ciutadania uruguaiana. Segons Mariví Ugolino, «(...) Carla Witte comença la seva producció artística dins d'aquest moviment [l'expressionisme] (...). Portava amb ella el record d'exposicions que els diferents grups havien realitzat a les ciutats on havia viscut i potser participat. Crea al mateix temps que ells i passa, com tots ells, per les diferents etapes del moviment».
Va ser il·lustradora de la revista La Pluma, dirigida per Alberto Zum Felde. Per Nelson Di Maggio, en el disseny gràfic, Witte tenia clares influències de la Bauhaus. Va retratar a molts artistes uruguaians contemporanis com Joaquim Torres i García, a qui va pintar l'any 1936. La seva obra com a pintora va ser tan important com la seva escultura, havent treballat en equip amb Ernst Barlach.
Algunes de les seves obres integren el patrimoni del Museu Nacional d'Arts Visuals (MNAV) però la major quantitat de la seva producció es troba al Museu Agustí Araujo en Trenta y Tres, Uruguai.
Va morir el 8 de maig de 1943 als 53 anys. La seva tomba es troba al Cementiri Britànic de Montevideo.

## Exposicions

* 1928, realitza una exposició al seu estudi a Montevideo.
* 1936, exposa amb els seus alumnes, en Saló Catelli, Moretti i Maveroff.
* 1938, va enviar dibuixos i escultura al 1r Saló Nacional de Belles Arts.
* 1939, va enviar dibuixos i escultura al 2n Saló Nacional de Belles Arts.
* 1940, va enviar dibuixos i escultura al 3r Saló Nacional de Belles Arts.
* 1941, va enviar dibuixos i escultura al 4t Saló Nacional de Belles Arts.
* 1942, va enviar dibuixos i escultura al 5è Saló Nacional de Belles Arts.

## Referències

* 1 2 Ugolino, Mariví. «La figura de una mujer solitaria» (en castellà). APLU p. 5, 08-04-2014. Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ Di Maggio, Nelson. Artes visuales en Uruguay volum 2 (en castellà), 2013, p. 258.
* ↑ «Artistas W» (en castellà). MNAV.
* ↑ «Carla Witte» (en castellà). Calidad de vida. Arxivat de l'original el 2018-03-20. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ «La figura de una mujer solitaria» ( PDF) (en castellà). Cementiri Britànic de Montevideo, 2014. Arxivat de l'original el 2021-12-29. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ «Carla Witte» (en castellà). Autores.
# Vandijkophrynus robinsoni

Vandijkophrynus robinsoni és una espècie d'amfibi que viu a Namíbia i Sud-àfrica.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Harrison, J., Minter, L., Channing, A. & Tandy, M. 2004. Vandijkophrynus robinsoni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 abril 2008.
# Cullerada

Una cullerada és una mesura de volum usada en receptes de cuina i a vegades prescripcions de xarops i que rep el nom de la capacitat d'una cullera (usualment de sopa, la més grossa de la taula, o 0,015 litre).
Per mesurar una cullerada, s'ha d'omplir la cullera fins al seu límit sense que vessi, tant si es tracta de líquids com de pols o gra. A les receptes s'indica en nombre de cullerades la quantitat de cada ingredient que s'ha d'afegir. Es poden usar fraccions de la unitat, com mitja cullerada. El cert és que no totes les culleres són iguals. Emprar cullerades pot produir molts errors, sobretot per a medicaments és millor que les mesures es facin amb culleres dosificadores o xeringues fetes a propòsit.
Per mesurar quantitats més petites existeix la unitat de la culleradeta, que pren com a referència una cullera de postres o de cafè. La frase feta «ficar cullerada» significa inmiscir-se en un qüestió o conversació sense ser demanat.

## Equivalències

* 20 grams d'arròs
* 15 grams d'aigua, de cafè o de sucre
* 12 grams de farina o de semola

## Referències

* ↑ «Cullerada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «cullerada». Converteix Volum. Convert World. [Consulta: 27 octubre 2019].
* ↑ «Cullera o cullerada?». Diari d'Andorra, 13-12-2016.
* ↑ «ficar cullerada». RodaMots. Xarxa de Mots, 24-06-2002. [Consulta: 27 octubre 2019].
* ↑ Cabello, Carme Arjona. La Cuina Del Serrallo: 121 Receptes Del Barri Mariner de Tarragona. Valls: Cossetània Edicions, 2000, p. 119. ISBN 9788489890251.
Viccionari
# VHG

VHG té els següents significats:
* Associació per a la història d'Hamburg (del seu nom en alemany Verein für Hamburgische Geschichte), associació d'historiadors d'Hamburg, a Alemanya
* Virus de l'hepatitis G, virus d'ARN responsable de l'hepatitis G
* Virus hemoglòfag, virus imaginari responsable de l'epidèmia mundial descrita a la pel·lícula Ultravioleta
* Xarxa hologràfica de volum (del seu nom en anglès Volume Holographic Grating), holograma basat en els principis de difracció de Bragg
* Vhg també és l'abreviatura de la vashegyita, mineral de la classe dels fosfats
# Mallerenga cuallarga violàcia

La mallerenga cuallarga violàcia (Leptopoecile sophiae) és una espècie d'ocell de la família dels egitàlids (Aegithalidae). El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i zones amb matolls de ribera de l'Himàlaia del nord de l'Índia, Caixmir, Sikkim, Bhutan, Tibet, i Xina occidental.

## Referències

* ↑ «Mallerenga cuallarga violàcia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 19 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 630. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «White-browed Tit-warbler. Leptopoecile sophiae» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 23 novembre 2022].
# San Isidro (Texas)

San Isidro és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 270 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, San Isidro tenia 270 habitants, 94 habitatges, i 70 famílies. La densitat de població era de 32 habitants per km².
Dels 94 habitatges en un 39,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,7% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 25,5% no eren unitats familiars. En el 24,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,49.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,6% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 14,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.750 $ i la renda mediana per família de 20.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 15.625 $ mentre que les dones 33.333 $. La renda per capita de la població era de 8.965 $. Aproximadament el 35,9% de les famílies i el 42,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- San Isidro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- San Isidro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Comptonia

Comptonia és un gènere d'angiospermes pertanyent a la família de les miricàcies. És natiu de la part oriental d'Amèrica del Nord. Només un baix nombre d'espècies ha arribat fins a l'actualitat, la resta d'espècies és extinta.
Totes les espècies vives actuals estableixen una simbiosi radicular amb l'actinobacteri Frankia, que li proveeix de nitrogen.

## Taxonomia

El primer espècimen descrit va ser, Liquidambar peregrina, per Carl von Linné en 1753, en el segon volum d'Species Plantarum. Més endavant dins el mateix volum, va descriure Myrica aspleniifolia com una espècie diferent (amb l'epítet asplenifolia). En 1763, va canviar la seua opinió pel que fa a Myrica aspleniifolia, i va esdevindre en Liquidambar aspleniifolia, i així que en el mateix gènere com Liquidambar peregrina.
En 1789, Charles Louis L'Héritier col·loca el nom original donat per Linné Myrica aspleniifolia dins el seu nou gènere Comptonia. El gènere és nomenat en honor de Rev. Henry Compton (1632-1713), bisbe d'Oxford.
En 1894, John Merle Coulter va transferir l'espècie Liquidambar peregrina al gènere Comptonia, i va categoritzar Myrica aspleniifolia com a sinònim. Comptonia peregrina és ara l'única espècie viva del gènere.

## Espècies

* Comptonia anderssonii †
* Comptonia asplenifolia
* Comptonia ceterach
* Comptonia columbiana †
* Comptonia difformis †
* Comptonia naumannii †
* Comptonia peregrina
* Comptonia tymensis †

## Referències

* ↑ Xiao-Qing, Liang; Wilde, Volker & Ferguson, David K. et al. (2010), "Comptonia naumannii (Myricaceae) from the early Miocene of Weichang, China, and the palaeobiogeographical implication of the genus", Review of Palaeobotany and Palynology 163 (1–2): 52–63, DOI 10.1016/j.revpalbo.2010.09.004
* ↑ Schwintzer & Tjepkema 1990
* 1 2 Coulter, John M. «Myricaceae». A: Memoirs of the Torrey Botanical Club. 5, 1894, p. 127–128.
* ↑ «Comptonia aspleniifolia (L.) L'Hér.». The International Plant Names Index. [Consulta: 19 juliol 2019].
# Casa pagesa

La casa pagesa o casament és la casa tradicional del camp d'Eivissa (Fora Vila) i Formentera, i per extensió l'explotació agrària en la qual s'integra. Formalment s'assembla a les cases del Pròxim Orient i de bona part de la costa mediterrània. Es caracteritza per la seva forma de paral·lelepípede, parets gruixades amb finestres i portes petites, la seva funcionalitat i la seva adaptació i integració a l'espai rural. Cadascuna de les cambres que la formen rep el nom de casa, mentre que el conjunt d'aquestes més els corrals o altres construccions adossades a la mateixa estructura rep el nom de casament.

## Estructura

El clima (estius llargs i secs i hiverns relativament suaus), els recursos, la disposició del territori i la seguretat (l'illa pateix ràtzies del nord d'Àfrica fins al segle xviii) condicionen la casa pagesa eivissenca. El casament és la juxtaposició de les cases que es van afegint en funció de les necessitats de cada moment. Les cases són bàsicament cúbiques i el conjunt del casament té sempre forma de paral·lelepípede, malgrat l'orografia irregular i muntanyosa de l'illa que porta gran diversitat formal. Poden tenir o no pis de dalt, segons el terreny. Les parets són gruixades amb poques obertures i de poca mida per evitar l'excessiva insolació, essent la casa pagesa fresca a l'estiu. Els terrats també són gruixats, plans i a diferents nivells per tal de recollir l'aigua de la pluja i poder aprofitar-la mitjançant cisternes. El casament s'orienta sempre al sud en les seves obertures per tenir més hores de llum solar.
Els recursos són limitats, de manera que la pedra calcària és un element bàsic en la construcció de les cases pageses. També es fa servir la calç, extreta de les roques calcàries mitjançant forns de calç al bosc. En els sostres es fa servir fusta de savina o de pi per a les bigues, que es recobreixen d'argila, canyes o algues. No se solen fer fonaments.
Eivissa pateix atacs del nord d'Àfrica des de la conquesta catalana fins ben entrat el segle xviii, de manera que calia protegir-se. Les cases fugen de la costa, sovint es fan en llocs alts per poder vigilar el territori i els murs gruixuts amb petites obertures a més de fer que la casa sigui fresca, ajuden a la protecció. També apareixen sovint torres de pedra prop dels casaments. A més, mentre el perill sarraí perdura, les cases no s'emblanquinen de fora, per tal de camuflar-se dins el territori, de manera que les cases més antigues no són blanques, mentre les fetes més recentment, que són la immensa majoria, es caracteritzen pel seu color blanc. Els casaments tampoc es concentren, essent l'hàbitat rural eivissenc dispers. Cada casa pagesa té el seu territori al voltant.

## Vegeu també

* Lloc
* Possessió
* Masia

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, casa pagesa
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, casament
# Zoo de Riga

El Zoo de Riga (en letó: Rīgas Zooloģiskais dārzs) és un zoològic propietat de la ciutat de Riga, la capital del país europeu de Letònia. Es troba a Mezaparks, a la riba occidental del llac Kisezers. El zoològic de Riga allotja al voltant de 3000 animals de quasi 500 espècies i és visitat entremig de 250-300.000 turistes a l'any. El zoològic compta amb una sucursal «Ciruli» al districte de Liepāja. Establert el 1996, té una superfície de 135 hectàrees (330 acres).

## Referències

* ↑ «A Day at the Zoo(dārzs)». latvians.com. Latvians.com. Arxivat de l'original el 18 maig 2011. [Consulta: 19 març 2011].
* ↑ https://web.archive.org/web/20131112152936/http://www.eaza.net/membership/Pages/Zoos%20and%20Aquariums.aspx
# Villar del Ala

Villar del Ala és un municipi de la província de Sòria, a Castella i Lleó. Es troba a la comarca d'El Valle i a la comarca agrícola de Tierras Altas.
# Cynoglossus macrolepidotus

Cynoglossus macrolepidotus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes de la Xina i Indonèsia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Vièlanava de Lecuçan

Vièlanava de Lecussan (francès Villeneuve-Lécussan) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Saguinus martinsi

Saguinus martinsi és una espècie de mico de la família dels cal·litríquids que viu al Brasil.

## Enllaços externs

* Descripció i hàbits d'aquesta espècie. (castellà)
# Carlos O'Donnell Vargas

Carlos Luis O'Donnell y Vargas (Madrid, 1868 - ?) fou un militar i polític espanyol, fill de Carlos O'Donnell y Alvarez de Abreu, duc de Tetuán. Va fer carrera militar i arribà a comandant d'infanteria. Va casar-se amb Blanca de Toro y Hoyos. Fou elegit diputat pel Partit Conservador pel districte de Llucena a les eleccions generals espanyoles de 1903.

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Genealogia: Los Vargas
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Víctor Rubén López

Víctor Rubén López (Córdoba, 19 de desembre de 1978) és un futbolista argentí, que ocupa la posició de defensa.
Ha militat als dos equips més importants de la seua ciutat natal, el Racing i el Talleres de Córdoba. Posteriorment recalaria a l'Arsenal de Sarandí. Després de jugar a Europa amb la Reial Societat, el 2008 retorna al seu país per jugar amb Banfield, amb qui guanyaria l'Apertura 2009, la primera de la història del club.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Delaunay

Delaunay és el nom dels següents personatges:
* Charles-Eugène Delaunay, (1816-1872), matemàtic francès.
* Henri Delaunay, (1883 – 1955), dirigent futbolístic francès.
* Pierre Delaunay, dirigent futbolístic.
* Robert Delaunay, (1885, París - 1941, Montpeller), pintor francès.
* Sonia Delaunay (Odessa,1885 - París, 1979), pintora.
# Manims

Els manims (en llatí manimi) eren una de les tribus dels ligis o lugions que vivien al nord-est de Germània, dels que parla Tàcit a Germània.
Ocupaven el país al sud dels burgundis entre l'Oder i el Vistula. Segurament eren els mateixos que els omans (omani o Omanni, Ὀμαννοί) esmentats per Claudi Ptolemeu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Manimi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 agost 2021].
# Sant Salvador de Gerb

Sant Salvador de Gerb és l'església parroquial del poble de Gerb, al municipi d'Os de Balaguer (Noguera), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
La construcció de la primitiva església és dels segles IX i X, tot i que gairebé no queden vestigis de l'època preromànica. Al llarg del temps ha estat insistentment modificada. A l'edifici actual hi ha una data 1907 inscrita a la façana que tindria a veure amb la modificació de l'orientació de la porta actual. Totes les obres dutes a terme a St. Salvador van comptar amb l'ajuda dels veïns del municipi, i fins i tot en alguns moments amb la del Bisbat i d'altres entitats.
Església d'una sola nau, dividida en cinc trams i coberta amb volta de canó amb llunetes, igual que la capella major. La construcció està realitzada en pedra, i els suports són contraforts tant a l'exterior, com a l'interior on serveixen a més, per a separar les capelles laterals (tres per banda). La sagristia té el sostre pla i el cor d'obra es troba als peus de la nau.
La porta d'accés es troba a la façana principal i té un arc rebaixat i motllurat. Al centre de la motllura hi ha un escut, i per sobre, un petit nínxol amb una imatge. A la part superior de la façana un rosetó contribueix a la il·luminació interior de l'església.

## Notes

* 1 2 3 «Sant Salvador de Gerb». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Retaule de la Mare de Déu i sant Antoni Abat a la col·lecció del MNAC. Procedeix de l'església vella de Sant Salvador de Gerb (Noguera).
# Carlos O'Donnell y Anethan

Carlos O'Donnell y Anethan (castellà: Carlos O'Donnell y Anhetan) (Cadis, 22 d'abril de 1772 - Madrid, 8 de febrer de 1830) fou un aristòcrata i militar espanyol, capità general de Catalunya durant la guerra del francès. Era fill de Joseph O'Donnell O'Donnell, originari d'Oughty, al comtat de Mayo (Irlanda), i descendent de Hugh-Roe O'Donnell, de Castlebar, que abandonaren Irlanda després de la batalla de Boyne, i de Marie Anne d'Anethan, luxemburguesa filla del senyor de Densborn. Era germà d'Enrique José O'Donnell. Es va casar amb María Josefa Joris Casaviella, originària de Cartagena i cambrera de la reina Maria Lluïsa, esposa de Carles IV. La parella va tenir cinc fills, entre ells Leopoldo O'Donnell. El seu fill gran, Carlos O'Donnell, va morir lluitant en el bàndol carlí durant la primera guerra carlina.
El 1809 fou capità general de les illes Canàries i el 1810 passà a la Península, on va participar en els combats de Trujillo (Extremadura). El 1810 fou capità general de Catalunya, i el 1811, capità general de València, on va publicar un manifest recomanant als valencians portar els seus tresors a places segures. Fou fet presoner per Louis Gabriel Suchet i tancat un temps al castell de Vincennes. El 1814 fou ascendit a tinent general, el 1816 fou president de la Cancelleria de Valladolid, i el 1817, capità general de Castella la Vella. Del 1819 al 1822 va ser director de la Societat Econòmica d'Amics del País de Valladolid. El 1819 va rebre la gran creu de l'Orde de Sant Hermenegild.
President de la Junta Provisional Governativa de Valladolid el 10 de març de 1820, el juny del 1820 va participar en una conjura absolutista amb Santiago Pierrad i el capellà Pedro Aris, raó per la qual es va haver d'exiliar durant el Trienni Liberal. Amb l'arribada dels Cent Mil Fills de Sant Lluís el 1823 va tornar a Espanya, i el 21 d'abril de 1823 fou nomenat novament capità de Castella la Vella. El 1824 va rebre la gran creu de l'Orde de Carles III.

## Referències

* ↑ O'Donnell Anethan, Carlos (1772-1830) al web del ministeri de Cultura
* ↑ Carlos Manuel O'Donnell y Anethan a geni.com
* ↑ Carlos Manuel O'Donnell a gw.geneanet.org
* ↑ O'Donnell, p. 83-84, a XXV años de la Escuela de Genealogía, Heráldica y Nobiliaria
* ↑ O'Donnell y Anethan, Carlos (¿-1830) a mcnbiografias.com