OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ro (kana)

En l'escriptura japonesa, ろ hiragana, ロ katakana és un kana de que representa la mora ro. Ocupen el 43è lloc en el sistema modern d'ordenació alfabètica gojūon (五十音), entre れ i わ; i el segon en el poema Iroha, entre い i は. A la taula a la dreta, que segueix l'ordre gojūon (per columnes, i de dreta a esquerra), es troba a la novena columna (ら行, "columna RA") i la cinquena fila (お段, "fila O").
Tant ろ com ロ provenen del kanji 吕.

## Romanització

Segons els sistemes de romanització Hepburn, Kunrei-shiki i Nihon-shiki, ろ, ロ es romanitzen com "ro".

## Escriptura

El caràcter ろ s'escriu amb un sol traç amb una forma que recorda el nombre 3. Comença sent horitzontal cap a la dreta, posteriorment diagonal cap avall a l'esquerra i finalment forma un ampli arc de circumferència. A diferència de る, no acaba en bucle.
El caràcter ロ s'escriu amb tres traços:
* Traç vertical cap avall a la part esquerra del caràcter.
* Traç compost per una línia horitzontal cap a la dreta i una altra vertical cap avall.
* Traç horitzontal cap a la dreta a la part inferior del caràcter. El caràcter, en el seu conjunt, ha de tenir forma de quadrat.

## Altres representacions

* Sistema braille:
* Alfabet fonètic: "ローマのロ" ("elrodeRoma")
* Codi Morse: - --

## Referències

* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
* ↑ Gilhooly, Helen. Beginner's Japanese Script (en anglès). Teach Yourself, 2003. ISBN 978-0-340-86024-3.
# Robert de Magalona

Robert I de Magalona fou comte de Magalona, segurament fill i successor d'Amic de Magalona en data desconeguda.
Apareix esmentat en un diploma imperial del 15 de març del 819 i del contingut es creu que hauria mort poc temps abans (segurament el 818) i havia obtingut de Lluís el Pietós (segurament com a rei d'Aquitània que va ser entre 781 i 814) el lloc de Vilanova que havia estat anteriorment domini de la catedral de Sant Pere de Magalona. Lluís que l'hauria cedit al comte sense saber-ho, a la mort de Robert la va retornar al bisbat que llavors exercia Argimir. Per una altra carta Lluís va agafar l'església de Magalona sota la seva protecció especial.
A la mort de Robert el comtat fou governat per comtes francs i a partir del 828 hauria quedat vinculat als dominis del comte i marques de Septimània. Robert va deixar un fill, el nom del qual no és conegut. Quan la nissaga arriba a aquest desconegut les opinions divergeixen: uns el fan el marit de Guillermona, amb la que va tenir a Bernat I de Substancion (nom de la capital després de la destrucció de Magalona, més tard Melguèlh); altres el fan el pare de Guillermona, la qual es va casar amb Bernat I que fou comte per dret uxori, ja que Guillermona és esmentada com a comtessa al cartulari comtal.

## Referències

Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Rolf Stein

Rolf Stein (Świecie, 13 de juny de 1911 - París, 9 d'octubre de 1999) fou un reconegut sinòleg i tibetòleg del segle xx. Les seves obres concerneixen principalment l'estudi de l'èpica de El rei Gesar, sobre la qual va escriure dos llibres i l'ús de fonts xineses en la història tibetana. Va ser el primer investigador que va reconèixer al Minyag de fonts tibetanes la "Xixia" (Imperi tangut) de fonts xineses.

## Biografia

Stein va néixer el 1911 a Schwetz (a Alemanya, actualment Świecie a Polònia), en una família d'origen jueu. De jove, va desenvolupar una passió per l'ocult, cosa que el va portar a interessar-se pel Tibet.
Va obtenir una llicència en xinès al "Seminar für Orientalische Sprachen" de la Universitat de Berlín el 1933. Es va refugiar a França el mateix any. A París, va obtenir una llicència en xinès el 1934 i una llicència en japonès el 1936 a l'Escola Nacional d'Idiomes Orientals Vius. Va estudiar tibetà amb Jacques Bacot i Marcelle Lalou com a professors.
Després de convertir-se en ciutadà francès el 30 d'agost de 1939, Stein va passar la Segona Guerra Mundial com a traductor a Indoxina, on va ser fet presoner pels japonesos. Va defensar el seu doctorat estatal en l'epopeia del rei Gesar el 1960.
Aquell mateix any va fundar el Centre d'Estudis sobre Religions Tibetanes a l'"École Pratique des Hautes Etudes" (Cinquena Secció, Ciències Religioses, avinguda del Président-Wilson a París), que dirigí fins al 1975. El 1960, ell va portar Dagpo Rinpoche a França perquè els seus estudiants poguessin familiaritzar-se amb el tibetà parlat i escrit.
Després d'ensenyar breument el xinès a l'Escola Nacional d'Idiomes Moderns Oriental del 1949 al 1951, va ser nomenat a l'Escola Pràctica d'Estudis Avançats el 1951. Va ser professora al "College de France" de 1966 a 1982. Va morir el 1999 deixant la seva única filla Michèle Stein.
Entre els seus estudiants més destacats es troben Anne-Marie Blondeau, Mireille Helffer, Ariane Macdonald-Spanien, Samten Karmay, Michel Peissel, Yamaguchi Zuiho i Yoshiro Imaeda.

## Obre de Stein a

* Rolf Stein

## Referències

* ↑ Matthew Kapstein i Charles Ramble, "The Many Faces of Ling Gesar", La lettre du Collège de France, 25 de setembre de 2015, URL: http://journals.openedition.org/lettre-cdf/2172 [arxiu]
* ↑ Biografia [arxiu]
* ↑ Graham Coleman, Un manual de cultura tibetana [arxiu], pàg. 81
* ↑ (in) Arthur P. McKeown, prefaci a l'antiguitat tibetica de Rolf Stein: amb materials addicionals [arxiu], pàg. 17
* ↑ Anne-Marie Blondeau, Rolf Alfred Stein [arxiu], Directoris de l'Escola Pràctica d'Estudis Superiors, 1999, 108 pp. 29-31
# Rodrigo Pastorini

Rodrigo Pastorini (Florida, 4 de març de 1990) és un futbolista uruguaià. Juga a la posició de davanter i el seu actual equip és el Danubio Fútbol Club de la Primera Divisió Professional de l'Uruguai.

## Trajectòria

Amb 14 anys va entrar a les categories inferiors del Danubio Fútbol Club. Va debutar en Primera Divisió el 30 de juny del 2008 en un partit de la lliga pre-Libertadores contra el Club Atlético Peñarol.

## Internacional

Ha estat internacional amb la selecció de futbol de l'Uruguai en categories inferiors.

### Participacions en Campionats Sud-americans

| Campionat Sud-americà | Seu | Resultat |
| Campionat Sud-americà Sub-17 de 2007 | Equador | Primera volta |

## Enllaços externs

* Fitxa a transfermarkt.co.uk (anglès)
# Roger Nixon

Roger Nixon (Tulare, 8 d'agost de 1921 - Burlingame, 13 d'octubre de 2009) va ser un compositor, músic i professor de música nord - americà. Va escriure més de 60 composicions per a orquestra, banda, cor i òpera. Nixon va rebre múltiples premis i honors per les seves obres, moltes de les quals contenen una sensació dels ritmes i danses dels primers colons del seu estat natal de Califòrnia.

## Biografia

Nixon va néixer i va créixer a les ciutats de Califòrnia, Central Valley, a Tulare i Modesto. Nixon va assistir al "Modesto Junior College" del 1938 al 1940, on va estudiar clarinet amb Frank Mancini, anteriorment de la banda de John Philip Sousa. Va continuar els seus estudis a la "UC Berkeley", especialitzant-se en composició i rebent el títol de llicenciat en arts el 1941. Els seus estudis van ser interromputs per gairebé quatre anys de servei actiu a la Marina durant la Segona Guerra Mundial, servint com a comandant d'un LCMR a l'Atlàntic.
Després de la guerra, Nixon va tornar a la UC Berkeley, primer va obtenir un títol de màster i més tard un doctorat. El seu professor principal va ser Roger Sessions. També va estudiar amb Arthur Bliss, Ernest Bloch, Charles Cushing i Frederick Jacobi. L'estiu de 1948 va estudiar en privat amb Arnold Schönberg.
De 1951 a 1959, Nixon va formar part de la facultat de música del "Modesto Junior College". Després va ser nomenat professor de la Facultat del "San Francisco State College", actual Universitat de l'Estat de San Francisco, el 1960 i va començar una llarga associació amb la banda simfònica, que va estrenar moltes de les seves obres. La majoria de les obres de Nixon són per a banda, però també ha compost per a orquestra, conjunts de cambra, piano sol, conjunts corals, a més de cicles de cançons i una òpera. La seva obra més popular i interpretada és Fiesta del Pacifico, una peça per a banda de concerts.
Nixon va rebre diversos premis, inclosos un "Premi Phelan", el Premi Memorial Neil A. Kjos i cinc beques de la "National Endowment for the Arts". Va ser elegit a l'"American Bandmasters Association" el 1973, el mateix any que va guanyar el "premi Ostwald" de l'associació per la seva composició Festival Fanfare March. El 1997, Nixon va ser premiat per la "Texas Bandmasters Association" com a compositor nord-americà Heritage. A la seva mort, va ser professor emèrit de música a la Universitat Estatal de San Francisco.
Entre els seus estudiants de la Universitat Estatal de San Francisco hi havia Kent Nagano.
Nixon va morir el 13 d'octubre de 2009 a causa de complicacions de leucèmia a l'Hospital de la Península Mills a Burlingame, Califòrnia.

## Referències

* Entrevista telefònica del 20 de febrer de 1989 a Nicholas Pasquariello
* ↑ Salzman, Timothy, ed. (2006). "Roger Nixon, by William Berz". A Composer's Insight: Thoughts, Analysis and Commentary on Contemporary Masterpieces for Wind Band. Meredith Music Publications. pp. 134–5.
* ↑ Joshua Kosman, "SFSU Composer Roger Nixon Dies", San Francisco Chronicle (October 17, 2009)

## Bibliografia addicional

* Anthony Mazzaferro, "Roger A. Nixon i les seves obres per a banda", Journal of Band Research (tardor de 1988)
# Royal Jordanian Airlines

Royal Jordanian Airlines (àrab: الملكية الأردنية, al-Malakiyya al-Urduniyya) és una aerolínia amb seu a Amman, Jordània. Duu a terme vols internacionals programats sobre quatre continents. La seva base principal és l'Aeroport Internacional Reina Alia (AMM) d'Amman. Royal Jordanian és membre de l'Organització de Transportistes Aeris Àrabs i de l'aliança Oneworld.
# Roger-Pol Droit

Roger-Pol Droit (París, 1949) és un acadèmic i filòsof francès. Alumni de l'École normale supérieure de Sant-Cloud, ha escrit nombrosos llibres, entre els que destaquen101 Experiments en la Filosofia en la Vida Diària, el qual ha estat traduït a vint-i-dues llengües. Durant 25 anys, va estudiar com l'Est és vist des de la filosofia occidental.

## Bibliografia seleccionada

* Votre vie sera parfaite, Gourous et charlatans, pub. Odile Jacob, Paris, 2005.
* L'oubli de l'Inde, une amnésie philosophique, pub. Presses universitaires de France, Paris, 1989. Re-published by Le Seuil, "Points" series, Paris, 2004.
* Le culte du néant, les philosophes et le Bouddha, pub. Le Seuil, Paris, 1997. Re-published in the "Points" series, Paris, 2004.
* La philosophie expliquée à ma fille, pub. Le Seuil, Paris, 2004.
* Dernières nouvelles des choses, Une expérience philosophique, pub. Odile Jacob, Paris, 2003.
* 101 expériences de philosophie quotidienne, pub. Odile Jacob, Paris, 2001 (France Télévision 2001 Essay Prize).
* Les religions expliquées à ma fille, pub. du Seuil, Paris, 2000.
* "The Confusion of Ideas". TELOS 98 (Winter 1993-94). New York: Telos Press
* Une brève histoire de la philosophie, Flammarion, 2008

## Referències

* ↑ Hevia, Elena «La filosofia ajuda a fer front als prejudicis». El Periódico, 18-02-2015 [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ Elola, Joseba «Hay un imperativo de ser feliz, en todas partes, todo el rato». El País, 15-02-2015 [Consulta: 9 gener 2017].

## Enllaços externs

* Roger-Pol Droit - Lloc web oficial
# Romà Jori i Llobet

Romà Jori i Llobet (Barcelona, 1877 – 1921) fou un periodista i pintor català.
Més que pintor, Jori es mogué en el camp del periodisme i de la crítica d'art. Després d'haver dirigit La Lucha —òrgan gironí— passà a La Publicidad i a El Liberal, diari que acabaria per dirigir (1916). Exercí la crítica d'art a la revista Vell i Nou, també dirigida per ell, i fou un dels mentors d'una altra revista, Iberia. En temps de la Mancomunitat fou secretari de l'Escola de Bells Oficis i organitzà, juntament amb Ignasi Mallol, la primera exposició del pintor Francesc Gimeno a les Galeries Dalmau. També escriví una monografia sobre l'escultor Josep Clarà.
Durant la Primera Guerra Mundial fou partidari dels aliats, visità el front francès i publicà cròniques que reuní en el llibre Voces de guerra (1916). Publicà a la revista Iberia, i fou condecorat pel mariscal Josep Joffre amb la Legió d'honor francesa.

## Referències

* ↑ «esquela de Don Román Jori Llobet». La Publicidad : eco de la industria y del comercio, diario de anuncios, avisos y noticias: Edición Mañana, 07-10-1921.
* 1 2 3 4 5 6 7 Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
* ↑ Safont, Joan. Per França i Anglaterra. A contra vent, 2012. ISBN 9788415720010.
# Ruptura de menisc

Una ruptura de menisc o esquinçament de menisc és una ruptura d'una o més de les tires de fibrocartílag d'un dels dos meniscs del genoll. El menisc es pot esquinçar durant activitats innòcues com caminar o per la força traumàtica que es fa amb els esports o altres formes d'esforç físic. L'acció traumàtica és més sovint un moviment de gir al genoll mentre la cama està doblegada. En adults majors, el menisc es pot danyar després d'un desgast prolongat. Especialment les lesions agudes (normalment en pacients més joves i més actius) poden provocar esquinçaments (amb desplaçament del fragment esquinçat) que poden causar símptomes mecànics com ara fer clic, o bloquejar l'articulació durant el moviment. Es presentarà dolor de genoll quan s'utilitza, però quan no hi ha càrrega, el dolor desapareix.
Es pot produir una ruptura del menisc com a part de la tríada desgraciada, juntament amb un esquinçament del lligament encreuat anterior i del lligament lateral intern del genoll.

## Referències

* ↑ Meniscus Injuries a eMedicine
* ↑ «The O'Donoghue triad revisited. Combined knee injuries involving anterior cruciate and medial collateral ligament tears». Am J Sports Med, 19, 5, 1991, pàg. 474–7. DOI: 10.1177/036354659101900509. PMID: 1962712.
# Ruptor

El ruptor (també anomenat platins, ja que està format per dos contactes que solien estar coberts de platí) és un element de la ignició del motor d'encesa per espurna, que interromp periòdicament el corrent del primari de la bobina d'inducció amb la finalitat de generar un alt voltatge al secundari de la bobina, permetent desencadenar una espurna a la bugia alimentada pel distribuïdor que causa l'explosió al cilindre desitjat.

## Descripció

El ruptor va fixat sobre una platina basculant, i s'acciona mitjançant una lleva giratòria, que actua sobre el trinquet aïllant en el suport del contacte amb el seu ressort. El contacte fix va solidari amb un suport (ajustable), que també porta un condensador (que serveix per atenuar l'espurna que es produeix al ruptor per tal de reduir el seu desgast).
La lleva gira a una velocitat igual a una revolució per cicle del motor, provocant un nombre d'espurnes igual al nombre d'explosions d'un cicle (depenent del nombre de cilindres).
En el cas de motors de més d'un cilindre, hi sol haver un sol ruptor, amb una distribució de l'espurna als cilindres mitjançant la tapa i la pipa del Delco (tecnologia convencional en els cotxes) o diferents ruptors associats amb un major nombre de bobines (per exemple, en els V6, V8 ...).
Hi pot haver un o més ruptors en un motor (un per a cada bobina). Els motors moderns ja no fan ús de ruptors que han estat substituïts amb una encesa electrònica més precisa, sovint juntament amb una bobina per cada bugia (bobina de llapis).

## Vegeu també

* Bobina de Ruhmkorff
* Bobina d'encesa
* Gerotor

## Referències

* ↑ ruptor a Optimot
* ↑ platins a Optimot
* ↑ Definicions

## Enllaços externs

* Nichols Portland Division of Parker Hannifin
# Rubel·li Blande

Rubel·li Blande (en llatí Rubellius Blandus) era el net d'un cavaller romà de Tibur, que l'any 33 es va casar amb Júlia, la filla de Drus, fill de l'emperador Tiberi. D'aquest matrimoni va néixer Gai Rubel·li Plaute, que més tard va ser condemnat a mort per Neró.
Un Rubel·li Blande, segurament la mateixa persona (o potser el seu pare), era senador l'any 21. Tenia rang consular però no s'ha trobat als Fasti cap cònsol amb aquest nom.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals VI,27,45
* ↑ Tàcit. Annals III,23,51
# Saint-Didier-en-Bresse

Saint-Didier-en-Bresse és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 162 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 132 | 153 | 129 | 160 | 158 | 154 | 162 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Mesa (Washington)

Mesa és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 425 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mesa tenia 425 habitants, 105 habitatges, i 91 famílies. La densitat de població era de 103,9 habitants per km².
Dels 105 habitatges en un 64,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,4% hi vivien parelles casades, en un 5,7% dones solteres, i en un 13,3% no eren unitats familiars. En el 7,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,05 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 42,6% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 10,1% de 45 a 60 i un 5,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.750 $ i la renda mediana per família de 39.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.250 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 18.882 $. Aproximadament el 9% de les famílies i el 15,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mesa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mesa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
Viccionari
# Sant Faust

«Sant Faust» té aquests significats:
# Youssef Achour

Youssef Achour (Tizi Ouzou, 7 de setembre de 1914 - Louveciennes, 15 de desembre de 1992) va ser un polític algerià, senador de la Cinquena República francesa.

## Biografia

Youssef Achour es va llicenciar en dret i poc després es va incorporar a l'exèrcit francès, en el que va servir entre 1939 i 1940. Després de la guerra fou elegit sotsprefecte d'Alger, circumscripció per la que fou elegit senador al Senat francès el 31 de maig de 1959. Va ocupar el càrrec fins al 4 de juliol de 1962, quan es va proclamar la independència d'Algèria. Es va establir a França, on fou guardonat com a oficial de l'Orde del Mèrit Agrícola. El 1967 fou vicepresident de l'Acadèmia Berber. Va morir a Louveciennes el 15 de desembre de 1992.

## Notes i referències

* 1 2 Fiche de Youssef Achour, ancien sénateur de la Ve République française, sur le site du Sénat francais. Consulté le 10 avril 2011.
* ↑ L'Académie berbère renaît de ses cendres, Le Matin d'Algérie
# Imbolo Mbue

Imbolo Mbue (Limbe, Camerun, 1981) és una escriptora camerunesa establerta a Nova York. És coneguda per la seva novel·la de debut Behold the Dreamers (2016), guanyadora del Premi PEN/Faulkner de Ficció i del premi Blue Metropolis Words to Change Award. La seva obra relata la seva experiència com a immigrant, així com les experiències d'altres immigrants que persegueixen el somni americà.

## Obra
### Novel·la

* Behold the Dreamers, 2016, ISBN 978-0-8129-9848-1
* How Beautiful We Were, 2021, ISBN 978-0-5931-3242-5 (Traduïda al català com 'Quan fèiem goig' per Neus Bonilla i publicada per Quaderns Crema el 2021)

### Assaig

* "How to Vote as an Immigrant and a Citizen", The New York Times, 20 October 2016.
* "'With every inch, the challenge multiplies': me and my afro", The Guardian, 4 February 2017.

### Ficció curta

* "Emke", The Three Penny Review, 2015.
* "A Reversal", Bakwa Magazine, 2017.
* "The Case for and Against Love Potions", The New Yorker, 2021

## Referències

* ↑ Imbolo Mbue official website. «About». [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ «Announcing the 2017 PEN/Faulkner Award Winner». PEN/Faulkner Foundation. Arxivat de l'original el 31 de juliol 2018. [Consulta: 4 abril 2017].
* ↑ «How Beautiful We Were by Imbolo Mbue: 9780593132425 | PenguinRandomHouse.com: Books» (en anglès americà). PenguinRandomhouse.com. [Consulta: 22 febrer 2021].
* ↑ «Quan fèiem goig». [Consulta: 30 octubre 2021].
* ↑ «Threepenny: Mbue, Emke». [Consulta: 30 octubre 2021].
* ↑ Mbue, Imbolo. «A Reversal by Imbolo Mbue» (en anglès britànic). [Consulta: 30 octubre 2021].
* ↑ Nast, Condé. «“The Case for and Against Love Potions”» (en anglès americà), 11-03-2021. [Consulta: 30 octubre 2021].

## Enllaços externs

* web oficial
# Wakefieldita-(La)

La wakefieldita-(La) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la xenotima.

## Característiques

La wakefieldita-(La) és un fosfat de fórmula química La(VO₄). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2007. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4. És l'anàleg amb lantani de la wakefieldita-(Y), la wakefieldita-(Ce) i la wakefieldita-(Nd).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la wakefieldita-(La) pertany a «08.A - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: nahpoïta, monetita, weilita, švenekita, archerita, bifosfamita, fosfamita, buchwaldita, schultenita, chernovita-(Y), dreyerita, wakefieldita-(Ce), wakefieldita-(Y), xenotima-(Y), pretulita, xenotima-(Yb), wakefieldita-(Nd), pucherita, ximengita, gasparita-(Ce), monacita-(Ce), monacita-(La), monacita-(Nd), rooseveltita, cheralita, monacita-(Sm), tetrarooseveltita, chursinita i clinobisvanita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Glücksstern, a Friedrichroda, Bosc de Turíngia, Turíngia (Alemanya). També ha estat descrita a la pedrera Caspar del volcà Bellerberg, a Eifel (Renània-Palatinat, Alemanya), i a la mina Cerchiara, a Borghetto Vara (La Spezia, Itàlia).

## Referències

* ↑ «Wakefieldite-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Santa Eulàlia del Castell de Serrallonga

Santa Eulàlia del Castell de Serrallonga era la capella particular del Castell de Serrallonga, en el terme nord-català de Serrallonga, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada a prop al sud-est de Serrallonga,
Les seves restes, molt desfetes, deixen veure pocs elements de la seva estructura.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «162 - Serrallonga». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 80. Santa Eulàlia del Castell de Serrallonga». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Serrallonga». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Santa Eulàlia del Castell de Serrallonga en els ortofotomapes de l'IGN