OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aristobul de Calcis

Aristobul de Calcis o Aristobul Asmoneu (llatí: Aristobūlus, en grec antic: Ἀριστόβουλος, «Aristóboulos») va ser fill d'Herodes de Calcis, net d'Aristobul IV de Judea i besnét d'Herodes el Gran.
Se sap poc de la seva vida, a part del fet que va participar al costat de Corbuló a la guerra entre els romans i els parts dels anys 58-63 segons diu Tàcit, i l'any 72 va ser un dels protagonistes de la destitució d'Antíoc IV de Commagena. No sembla que s'unís a les forces de Vespasià quan es va declarar la Primera Guerra Judeo-romana. Estava casat amb Salomé, la filla d'Heròdies (la dansaire que va tenir a veure amb la mort de Joan el Baptista), amb la qual va tenir tres fills: Herodes, Agripa i Aristobul, dels quals no se sap res.
L'any 38 Calígula va donar el Bashan a Herodes Agripa, i va cedir el regne de Calcis al seu germà Herodes de Calcis l'any 41 a petició de Claudi. Herodes de Calcis, quan va morir l'any 48, va ser succeït pel seu fill Herodes Agripa el menor, però l'any 52 va ser deposat i el regne va passar a son cosí Aristobul per concessió de Neró.
L'any 54 l'emperador Neró va repartir el regne de l'Armènia Sofene, i la part nord (amb centre a Nicòpolis i Satala) el ca donar a Aristobul, per assegurar la zona contra els parts, i la resta de la Sofene a l'àrab Sohemos de la casa d'Osroene.
L'any 61 Neró va afegir als seus dominis una part d'Armènia (l'Armènia pròpia o Gran Armènia), donant la resta a Tigranes VI d'Armènia, cosa que es va fer efectiva realment l'any 62 o 63. La figura de Tigranes és confusa: un segon personatge amb el mateix nom de Tigranes, fill d'Alexandre (germà del primer Aristobul), i nebot d'aquest Aristobul devia regnar a continuació. El regne unificat d'Armènia Sofene o Petita Armènia va ser suprimit i annexionat en temps de Vespasià, després de l'any 71. L'any 73 apareix esmentat quan es va unir al procònsol de Síria, Gai Cesenni Pet en la Guerra contra Antíoc rei de Commagena.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals, XIII, 7, XIV, 26.
* 1 2 Dédéyan, Gérard (dir.). Histoire du peuple arménien. Tolosa de Llenguadoc: Privat, 2008, p. 148-149. ISBN 9782708968936.
* ↑ Hovannisian, Richard G. (ed.). The Armenian people from ancient to modern times vol. I: The dynastic periods: from antiquity to the fourteenth century. Nova York: Palgrave Macmillan, 2004, p. 16, 37. ISBN 9781403964212.
# Cantó de Villedieu-les-Poêles

El cantó de Villedieu-les-Poêles és un cantó francès del departament de la Manche, situat al districte de Saint-Lô. Té 10 municipis i el cap es Villedieu-les-Poêles.

## Municipis

* La Bloutière
* Bourguenolles
* Champrepus
* Chérencé-le-Héron
* Fleury
* La Lande-d'Airou
* Rouffigny
* Sainte-Cécile
* La Trinité
* Villedieu-les-Poêles

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Georges Rachine | radical |
| 1949-1967 | René Quintin | Divers droite |
| 1967-1992 | Jean-Louis Bougourd | Divers droite |
| 1992-1998 | Jean Sesboüé | Divers droite |
| 1998- | Jean-Yves Guillou | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.029 | 7.994 | 7.980 | 8.278 | 8.155 | 7.993 | 8.164 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Arius hardenbergi

Arius hardenbergi és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 25,4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. (BOOK), Nov., v. 15: i-xxxi + 1-540.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Arius hardenbergi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kailola, P. J. 2000. Six new species of fork-tailed catfishes (Pisces, Teleostei, Ariidae) from Australia and New Guinea. The Beagle (Rec. Mus. Art Galleries N. Terr.) v. 16: 127-144.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Santa Eulàlia de Marqueixanes

Santa Eulàlia i Santa Júlia de Marqueixanes és l'església parroquial d'origen romànic del poble de Marqueixanes, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situada al centre de la cellera d'on sorgí el poble, al cim del turonet on es dreça.
El primer esment d'aquesta església data de l'any 1025, en un document de permuta de Santa Eulàlia de Marqueixanes per Sant Sadurní de Vernet entre l'abat Esclua de Sant Martí del Canigó amb el bisbe d'Elna Berenguer. Tot i la permuta, devia ser reintegrada al monestir, atès que els anys 1163 i 1180 torna a ser esmentada com a possessió de l'abadia canigonenca.
L'església actual correspon majoritàriament a un edifici dels segles xvi i xvii, amb un portal adovellat que dona pas des de la muralla de la cellera a l'escala d'accés al temple. Aquesta portal adovellat té la imatge de Santa Eulàlia en baix relleu a la dovella clau. Pujant l'escala esmentada, s'accedeix a una petita plaça tancada al nord pel campanar i a l'est per la façana de l'església. La part baixa del campanar està formada per les restes de la primitiva església romànica, d'uns 7 metres d'alçada per 3,8 de llarg, on s'observa l'arrencada de la volta de la nau. A l'extrem de llevant es pot veure adossat un dels pilars d'un arc, amb algunes de les dovelles que el formaven. El fragment conservat de la primitiva església es pot datar, per la factura del seu aparell, en el segle xi.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Marquixanes: Santa Eulàlia de Marquixanes». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «82 - Marqueixanes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 77. Santa Eulàlia i Santa Júlia de Marqueixanes». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Marqueixanes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Santa Eulàlia i Santa Júlia de Marqueixanes en els ortofotomapes de l'IGN
# Sirm

Sirm (Syrmus, Σύρυος) fou un rei dels tribal·lis que quan es va assabentar que Alexandre el Gran anava a envair els seus dominis (335 aC) va enviar totes les dones i criatures que va trobar a una illa del Danubi de nom Peuce, i quan els macedonis es van acostar, ell mateix s'hi va refugiar amb els seus soldats.
Alexandre no va poder desembarcar a l'illa així que va travessar el riu i va atacar els getes, que va derrotar; a la tornada Sirm li va enviar ambaixadors per demanar la pau, que li fou concedida. Aquesta versió la dona Arrià, però Plutarc diu que Sirm fou derrotat en una gran batalla.
# Aristobul IV de Judea

Aristobul IV de Judea (llatí: Aristobūlus, en grec antic: Ἀριστόβουλος, «Aristóboulos») va ser un dels fills d'Herodes el Gran i de Mariamne I. Junt amb el seu germà Alexandre va anar a estudiar a Roma i en tornar a Judea el seu germà Antípater va instigar les sospites del pare contra els dos fills. Antípater va tenir l'ajut de Ferores (que era pare de Berenice, esposa d'Aristòbul) i de la seva tia Salomé I. Unes indiscrecions d'Aristòbul i Alexandre sobre sa mare (que va ser condemnada a mort per Herodes mateix quan ells encara eren menuts) els van fer encara més sospitosos, i Herodes els va denunciar a August (a Aquileia l'any 11 aC). L'emperador els va poder reconciliar. El 8 aC els dos germans van ser acusats d'un nou de complot i aquesta vegada la reconciliació la va aconseguir el rei Arquelau de Capadòcia, sogre d'Alexandre.
Finalment l'any 6 aC una tercera acusació, ordida per Euricles, un aventurer lacedemoni, va triomfar. August va donar permís a Herodes per prendre mesures i el rei els va portar a Beirut on fels va jutjar i condemnar. Van morir penjats a la forca a Sebaste (Samaria).
Aristòbul estava casat amb la seua cosina germana Berenice, filla de Salomé I, i d'ella va tenir tres fills i dues filles. El fill més conegut d'Aristobul és Herodes I Agripa (que l'any 40 obtindria pràcticament tot el regne que va pertànyer al seu avi Herodes el Gran). La filla més famosa és Heròdies que es casaria primer amb el seu oncle Herodes Filip i, després de divorciar-se'n, amb l'altre oncle Herodes Antipas. Els altres fills d'Aristobul es deien Mariamne III, Herodes i Aristobul.

## Referències

* ↑ Schwentzel, Christian-Georges. Hérode le Grand: Juifs et Romains, Salomé et Jean-Baptiste, Titus et Bérénice. París: Pygmalion, 2011, p. 225, 240, 255. ISBN 9782756404721.
# Jersei de coll rodó

El jersei de coll rodó és un jersei tancat, amb mànigues llargues, coll rodó i cintura elastitzada. És un dels tipus de jersei més clàssics i populars. Quan és gruixut i de llana s'anomena suèter.
És habitual dur camisa o polo per sota del jersei de coll rodó, de manera que el coll de la peça inferior en sobresurti i emmarqui el coll del portador. També es pot combinar amb mocador de coll, fulard, etc.
Dur el jersei de coll rodó directament sobre el tors (o sobre samarreta només) dona un aire manifestament informal.
El nom català de la peça és eminentment descriptiu. També el nom anglès, round neck pullover (als EUA, crew neck sweater).
Una peça similar, però oberta per davant com una jaqueta, és la rebeca.

## Bibliografia

* Diccionari visual Oxford: català, castellà, anglès, francès. Oxford: Oxford University, cop. 1997. ISBN 84-8104-004-5
* Lombardi, Paolo. Algo de punto. [Traducción de Concha Olmeda Latorre] Madrid: Mondadori, cop. 1987. (Pequeños placeres; 12) ISBN 84-397-1096-8 (cart.)
# Arius intermedius

Arius intermedius és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja crustacis i peixets.

## Distribució geogràfica

Es troba al curs inferior del riu Mekong, als rius de Borneo i Sumatra (Indonèsia) i el riu Chao Phraya a Tailàndia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. (BOOK), Nov., v. 15: i-xxxi + 1-540.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* 1 2 Rainboth, W.J. 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.
* ↑ Kottelat, M. 1989. Zoogeography of the fishes from Indochinese inland waters with an annotated check-list. Bull. Zoöl. Mus. Univ. Amsterdam 12(1):1-55.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Selecció de bàsquet de Cap Verd

La Selecció de bàsquet de Cap Verd representa Cap Verd als partits de bàsquet internacionals i està controlada per la Federació de bàsquet de Cap Verd.

## Classificacions
### Campionats mundials

* 2023 - 28

### Campionats africans

* 1997 - 7
* 1999 - 9
* 2007 - 3
* 2009 - 13
* 2013 - 6
* 2015 - 10
* 2021 - 4

## Palmarès

* La selecció de bàsquet de Cap Verd es classifica per l'AfroBasket 2013.
* Medalla de plata als Jocs de la Lusofonia de 2009
* Medalla de bronze al Campionat FIBA Àfrica de 2007
* Medalla de bronze als Jocs de la Lusofonia de 2006

## Plantilla

Equip del Campionat FIBA Àfrica de 2013:
| Posició | Dorsal | Nom | Edat (Data de naixement) | Alçada | Club |
| Aler | 4 | Dimitry Coronel | 21 (13 agost 1992) | 2,01 m | Maine Univ. |
| Base | 5 | Shane da Rosa | 25 (23 abril 1988) | 1,86 m | Bristol Community College |
| Escorta | 6 | Avey Oliver | 29 (12 octubre 1983) | 1.93 m | TV Hohenlimburg |
| Base | 7 | Braima Freire | 31 (19 gener 1982) | 1,84 m | Seven Stars |
| Base | 8 | Mário Correia | 35 (17 març 1978) | 1,89 m | Promade Cabinda |
| Aler | 9 | Flávio Gomes | 24 (26 desembre 1988) | 1,96 m | AngraBasket |
| Pivot | 10 | Michel Mendes | 23 (17 agost 1990) | 2,03 m | Prédio SGL |
| Pivot | 11 | Aldevino Lima | 26 (25 agost 1986) | 2,03 m | Northeastern |
| Pivot | 12 | Walter Tavares | 21 (22 març 1992) | 2,20 m | Atlanta Hawks |
| Base | 13 | Brian Rudolph, Jr. | 24 (17 setembre 1988) | 1,81 m | Loyola (MD) |
| Aler | 14 | Kevin Coronel | 21 (3 setembre 1991) | 1,96 m | Académica do Mindelo |
| Aler | 15 | Rodrigo Mascarenhas | 33 (24 març 1980) | 1,97 m | Mindelo Vets |

### Entrenadors
#### Entrenador principal

* Alex Nwora

#### Entrenador assistent

* António Tavares

#### Preparador físic

* Paulo Fernandes

#### Fisioterapeuta

* Flávio Furtado

#### Llegenda

* Club: descriu el darrer club abans de la competició
* Edat: descriu l'edat el 20 d'agost de 2013

## Entrenador

* Alex Nwora – 2009–2013

## Participacions en l'Afrobasket

* Angola 1989: no hi va participar
* Egipte 1992: no hi va participar
* Kènia 1993: no hi va participar
* Algèria 1995: no hi va participar
* Senegal 1997: 7è
* Angola 1999: 9è
* Marroc 2001: no hi va participar
* Egipte 2003: no hi va participar
* Algèria 2005: no hi va participar
* Angola 2007: 3r
* Líbia 2009: 13è
* Madagascar 2011: no hi va participar
* Costa d'Ivori 2013: 6è
* Tunísia 2015: 10è

## Referències

* ↑ «Cape Verde | 2013 Fiba Africa Championship for Men». ARCHIVE.FIBA.COM. [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «CVP - Ivan Almeida in limbo for Cape Verde», 10-07-2013. Arxivat de l'original el 18 d’agost 2016. [Consulta: 9 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Selecció de bàsquet de Cap Verd - Lloc web oficial
* FIBA Profile Arxivat 2017-08-08 a Wayback Machine.
# Salangana de l'Himàlaia

La salangana de l'Himàlaia (Aerodramus brevirostris) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita l'Àsia Oriental, des de l'Himàlaia cap a l'est, a través de Bangladesh, Xina occidental, Laos, Malaisia, Myanmar, Tailàndia i el Vietnam.
# PAE Kerkyra

AOK Kerkyra (grec: AOK Κέρκυρα), és un club de futbol grec, de la ciutat de Corfú, que juga a la Superlliga de Grècia.

## Referències

* ↑ «Οριστικά... ΑΟΚ Κέρκυρα ΠΑΕ!». corfupress.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2015. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ «Αντί για "ΠΑΕ Κέρκυρα", ονομάστηκε… "ΠΑΕ ΑΟ Κασσιώπης Κέρκυρας"!» (en grec). aokerkyra.com. [Consulta: 17 abril 2015].

## Enllaços externs

* [ PAE Kerkyra - Lloc web oficial] (grec)
# Sirjan

Sirjan (de vegades apareix com a Sirdjan) és una ciutat de Kirman, la principal ciutat de la regió del segle VII al X. Està situada a uns 150 km al sud-oest de la ciutat de Kerman. Ibn Ilyas va traslladar la capital a Bardsir o Bardasir (moderna Kerman) però per un temps Sirdjan fou més important. Fou destruïda per Tamerlà el 1396 després d'una forta resistència al conqueridor. La ciutat va desaparèixer però es va mantenir el nom en el districte. Al segle xviii es va fundar Saidabad al lloc de l'antiga ciutat i a la meitat del segle xix era una vila prospera; el 1881 tenia vuit mil habitants. El 1937 va recuperar el nom de Sirjan.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, V, 152
# Canó SK C/30 de 3,7 cm

El canó SK C/30 (L/83) de 3,7 cm va ser el canó antiaeri principal de 3,7 cm de la Kriegsmarine durant la Segona Guerra Mundial. Va ser substituït pel 3,7 cm Flak 43 totalment automàtic a la fi de la guerra.

## Descripció

El C/30 era un canó antiaeri semiautomàtic. Es carregava manualment tir a tir. Això baixava la seva cadència efectiva de tir fins a només 30 trets per minut. El canó SK C/30U va ser modificat per a l'ús dels submarins. Tots els muntatges servien tant per utilitzar-los contra objectius aeris com de superfície.

## Muntatges

El Doppellafette C/30 (Dopp L C7/30) era un muntatge doble amb cada canó en una articulació separada. El nombre de servidors del muntatge era de 6. El muntatge s'elevava i rotava manualment i estava giro-estabilitzat fins a un límit de 19,5° per contrarestar el moviment de capcineig i alabeig de la nau. Això permetia d'apuntar a una aeronau sense interferències del moviment de la nau. Moltes naus de la Kriegsmarine des del torpediner de flota en amunt portaven com a mínim un muntatge Dopp L C/30 com a defensa antiaèria .
El Einheitslafette C/34 (Einh L C/34, muntatge universal model 34) era un muntatge individual sobre pedestal amb dos servidors. Alguns muntatges estaven equipats amb un escut de 8 mm. Es va instal·lar en vaixells petits com l'Schnellboot.
l' Ubts L C/39 era el muntatge que es feia servir el SK C/30 en els U-boot. Era un pedestal simple amb dos servidors, un que apuntava en rotació ajudat per un estrep que s'encaixava a les espatlles i l'altre elevava el canó amb una manovella.
| Muntatge | pes | elevació |
| Dopp L C/30 | 3,670 kg | -9° a +85° |
| Einh L C/34 | 1,860–2,020 kg | -10° a +80° |
| Ubts L C/39 | 1,450 kg | -10° a +90° |

## Munició

l' SK C/30 feia servir tres tipus de projectils. El projectil sòlid 3,7 Psgr Patr L'spur Zerl i els projectils explosius i traçadors 3,7 Br Sprgr Patr 40 L4.1 Lh i 3,7 cm Br.Spgr.Patr. L/4,1 Lh 37 i aquestes darrers estaven disponibles en color vermell, groc o blanc i estaven marcats amb una banda del color corresponent en el cartutx. Un tret complert pesava 1.78 kg.

## Referències

* 1 2 Leichte und mittlere Artillerie auf deutschen Kriegsschiffen (en alemany). Wölfersheim-Berstadt: Podzun-Pallas-Verl, 1999. ISBN 3-7909-0664-6.
* ↑ Campbell, N. J. M.. Naval weapons of World War Two (en anglès). Annapolis, Md.: Naval Institute Press, 1985. ISBN 0-87021-459-4.
* ↑ «3.7 cm/83 SK C/30» (en anglès). NavWeaps. [Consulta: 20 març 2006].
* ↑ «M.Dv.Nr. 170/3; Merkbuch über die Munition für die 3,7 cm SK C/30 in Dopp L C/30, Einh L C/34 u. Ubts L C/39» (en alemany). Oberkommando der Kriegsmarine, 1944. [Consulta: 6 març 2020].
# Jambinai

Jambinai és un grup de música coreà creat el 2009 quan els membres del trio coreà es van plantejar de quina manera podien actualitzar la tradició musical del seu país i portar-la al segle XXI. Una formació de rock experimental que fa servir instruments tradicionals coreans com el piri (una mena d'oboè), l'haegum (similar al violí) i el geomungo (parent de la cítara). Convertits en quintet en directe, la seva mescla de post-rock i músiques del món beu també del metal i la música electrònica. El 2012 van publicar el seu debut, Différance, i estan treballant (2015) en el que serà el seu segon àlbum.

## Notes

* ↑ «BAM i Mercè Música donen a conèixer tota la seva programació». ICUB. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 9 setembre 2015].
# Aparell dental semiamovible

Els aparells dentals semiamovibles o semiremovibles serveixen a la correcció de les males posicions de les mandíbules (ortopèdia dento-facial) i de les dents (ortodòncia).

## Aparell intraoral

Els aparells intraorals :
* Goshgarian o arc transpalatí
* Quad Hèlix
* Arc lingual
* Lip bumper
* Pendulum
* Botó de Nance

## Aparell amb un component extraoral

Els aparells amb un component extraoral :
* Tracció extraoral
* Tracció extraoral alta
* Tracció extraoral mitjana o Meryfield
* Tracció extraoral baixa
* Fona mentonera o chin cup
* Tracció de Delaire

## Vegeu també

* Aparell dental amovible
# Salangana de Mayr

La salangana de Mayr (Aerodramus orientalis) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita les illes de Nova Irlanda (arxipèlag de les Bismarck) i Guadalcanal (illes Salomó).
# Pilar Barrios

Pilar Barrios (Rocha, 1889 - Montevideo, 1974) fou un activista, escriptor i polític afrouruguaià, fundador i militant de l'antic Partit Autòcton Negre (PAN).
En la seva poesia va mostrar el racisme basat en criteris de classe social, amb l'esperança de canviar aquesta situació prenent com a referència el desenvolupament d'una consciència racial, el que va nomenar com a negritud. Barrios era optimista en aquest sentit, perquè creia en la igualtat de la gent i de les races, com ho va expressar en els seus poemes.
Un dels seus mitjans d'expressió era el periòdic Nuestra raza, el qual fundà el 1917. En publicar Piel negra el 1947, es va convertir en un dels dos únics poetes afrouruguaians en haver publicat un llibre (l'altra va ser Virginia Brindis de Salas). Com un dels intel·lectuals afrouruguaians més destacats, Barrios estava en contacte amb l'activitat intel·lectual negra de tot el món, intercanviant correspondència, per exemple, amb Langston Hughes.

## Obra

* A la Agraciada (publicat al diari El Civismo).
* Piel negra (1947).
* Mis cantos (1949).
* Campo afuera (1958).

## Bibliografia

* Jackson, Richard. The shared vision of Langston Hughes and black Hispanic writers. Black American Literature Forum, Vol 15 Núm. 3 pàgs. 89-92.
* Roberts, Nicole. Añoranzas negras: la poesía negra uruguaya del siglo XX. Politica y Cultura. Tardor de 2004, Núm. 22 pàgs. 183-195.

## Referències

* 1 2 (castellà) Antología de Poetas Negros Uruguayos, per Alberto Britos Serrat

## Vegeu també

* José Roberto Suárez
* María Esperanza Barrios
# Sophocles (cràter)

Sophocles és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 142 km de diàmetre. Porta el nom del dramaturg de l'antiga Grècia Sòfocles (c. 496-406 aC), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Sophocles». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 14-10-2016. [Consulta: 31 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri