OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Puntius burmanicus

Puntius burmanicus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Myanmar.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Day, F. 1878. The fishes of India; being a natural history of the fishes known to inhabit the seas and fresh waters of India, Burma, and Ceylon. Fishes India Part 4: i-xx + 553-779, Pls. 139-195.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dòba

La doba o adoba o bou a la doba/a l'adoba (en occità dòba o adòba, en francès daube), és un clàssic estofat de la cuina occitana de la regió de Provença. S'elabora amb carn de bou (o de toro) tallada en trossos i prèviament adobada en vi negre (del verb adobar). Després es brasa afegint-hi vi negre, pastanagues, all, olives negres i herbes de Provença. Encara que la majoria de les receptes tradicionals usen vi negre, algunes persones prefereixen emprar vi blanc, que li confereix una aroma més lleugera. Se serveix tradicionalment amb pasta o patates (cuites, rostides o en puré), i s'acompanya amb vi negre.
Diverses variants afegeixen també prunes, vinagre, brandi, lavanda, nou moscada, canyella, clau, baies de ginebre o pell de taronja. A les regions occitanes de l'oest la carn s'ofega en greix d'ànec. Per a aconseguir una més bona sabor es deixa refredar durant un dia abans de ser consumit, per a permetre que les sabors es barregin. A la regió occitaba de la Camarga, els toros morts durant els correbous s'usen sovint per a elaborar dòba. A la regió d'Avinyó, la dòba es fa amb carn de xai i s'adoba i cuina en vi blanc.

## Enllaços externs

* Recepta de dòba de bou amb pastanagues (anglès)
# Joan II d'Antioquia

Joan Codònat o Joan II d'Antioquia fou patriarca d'Antioquia (476-477).
El 476 fou deposat per darrera vegada com a patriarca Pere II Ful·ló (o Gnapheus) i Joan nomenat al seu lloc. Portava el renom de Codonatus (Κωδωνάτος) i havia estat anteriorment bisbe d'Apamea.
Després de tres mesos d'exercir el càrrec fou deposat per un sínode de bisbes orientals que va nomenar al seu lloc a Esteve II (477-479).
Tant Pere II com Joan II foren excomunicats pel papa per instigació d'Acaci, patriarca de Constantinoble.
Després va ser rehabilitat i nomenat bisbe de Tir.
# Pàvlovskaia

Pàvlovskaia - Павловская (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. És a la vora del riu Sossika, afluent del Ieia, a 135 km al nord-est de Krasnodar.
Pertanyen a aquesta stanitsa els khútors de Novi, Vessiólaia Jizn, Púixkina i Xevtxenko i el poble de Krasnopartizànskoie.

## Història

La vila fou fundada el 1822 pels cosacs del Dnièper com l'assentament Pàvlovskoie, per l'apòstol Pau, que apareix al seu escut. El 1842 va rebre l'estatus de stanitsa i el seu nom actual. El 1875 s'hi va construir el ferrocarril del Caucas Nord Rostov del Don - Vladikavkaz, que passa per l'est de la ciutat, cosa que va contribuir al seu desenvolupament. El 1911 s'hi va construir el ferrocarril de Ieisk, que unia aquesta vila amb la costa del mar d'Azov amb Úmanskaia i Staromínskaia a través de l'stanitsa. La importància econòmica de la vila va créixer a finals del segle xix per la seva posició favorable, així que el 1897 ja tenia 8.050 habitants. Fins al 1920 pertanyia a l'otdel de Ieisk de la província de Kuban.
Durant la Segona Guerra Mundial fou ocupada per la Wehrmacht de l'Alemanya nazi l'estiu del 1942 i alliberada per l'Exèrcit Roig de la Unió Soviètica el febrer de 1943.
# El secret de Santa Vittoria

El secret de Santa Vittoria (títol original en anglès: The Secret of Santa Vittoria) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Stanley Kramer estrenada el 1969. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant la Segona Guerra Mundial, quan té lloc la rendició d'Itàlia, Italo Bombolini, un pagès borratxo del poble vitícola de Santa Vittoria, puja sobre la reserva d'aigua per esborrar una inscripció a la glòria de Mussolini. El seu gest, interpretat com un acte de valentia, li val de ser escollit alcalde i el portarà a sostreure astutament als soldats alemanys els vins de la millor cubada que projectaven d'emportar-se...

## Repartiment

* Anthony Quinn: Italo Bombolini
* Anna Magnani: Rosa Bombolini
* Virna Lisi: Caterina Malatesta
* Hardy Krüger: el capità Sepp von Prum
* Sergio Franchi: Tufa
* Renato Rascel: Babbaluche
* Giancarlo Giannini: Fabio
* Valentina Cortese: Gabriella

## Premis i nominacions
### Premis

* 1970: Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica

### Nominacions

* 1970: Oscar al millor muntatge per William A. Lyon i Earle Herdan
* 1970: Oscar a la millor música per Ernest Gold
* 1970: Globus d'Or al millor director per Stanley Kramer
* 1970: Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Anthony Quinn
* 1970: Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Anna Magnani

## Referències

* ↑ esadir.cat. El secret de Santa Vittoria. esadir.cat.
* ↑ «The secret of Santa Vittoria». The New York Times.
# New York Ska-Jazz Ensemble

New York Ska-Jazz Ensemble és un grup de ska i jazz format el 1995 a la ciutat de Nova York. És una de les formacions que més ha influït en el renaixement dels sons tradicionals jamaicans oferint una gran presència als escenaris europeus des del seu principi.

## Discografia

* 1995 New York Ska Jazz Ensemble
* 1997 Low Blow
* 1998 Get This
* 2001 Live In Europe
* 2003 Minor Moods
* 2005 Skaleidoscope
* 2008 Step Forward

## Referències

* ↑ «New York Ska-Jazz Ensemble, gira española» (en castellà). Festivaleros, 29 - 12 - 2007. [Consulta: 8 novembre 2013].
# Judoc de Dumnònia

Judoc, en francès Josse i Yuzeg en bretó (Dumnònia, ca. 600 - Saint-Josse-sur-Mer, Pas-de-Calais, França, 668) fou noble bretó, rei de Dumnònia que renuncià al tron i es va fer eremita. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.
El seu nom prové del llatí Judocus, que deriva del celta iud (combatent, cap, senyor). En francès, Josse està a l'origen dels noms derivats: Jocelí, Josselin, Joscelí, Jocelin, Jocelyn i similars (fins i tot Josquí i Jospí).

## Biografia

Quand Judael (Judhaël), rei de Domnònia va morir, el va succeir el seu fill gran Judicael, però per raons polítiques va cedir el tron al seu germà més jove, Judoc. Poc temps després, va renunciar al tron, preferint la vida religiosa (aquesta versió no és l'única i n'hi d'altres que presenten algunes variacions).
Judoc es va unir a un grup de pelegrins que anava a Roma. Fent camí, van arribar a la riba del riu Authie i foren acollits pel governador del Ponthieu, Aimó, qu retingué Judoc i el va fer capellà seu. Sempre a la recerca de la veritat religiosa, amb el permís d'Aimó, Judoc es va instal·lar a una ermita a la vora de l'Authie, i després a una a la vora del riu Canche.
Finalment Judoc va fundar una comunitat monàstica a una plana recoberta de boscos per la que corria el riu; llavors va poder seguir amb el seu projecte inicial i va fer el pelegrinatge a Roma. A la seva tornada Judoc no va abandonar aquest lloc fins que va acabar per establir-se a un turó dominant la mar, on hauria construït amb les seves pròpies mans dos oratoris dedicats a sant Pere i a sant Pau. Va morir allí vers 669, al lloc on després fou edificada l'abadia de Saint-Josse-sur-Mer (Pas de Calais). Les seves restes foren enterrades a l'oratori de la seva ermita.
Sant Judoc és el patró dels pelegrins, amb els atributs dels quals és sovint representat. La seva vida figura a un suplement del recull hagiogràfic de la Llegenda àuria, escrit per Dom Jean Mabillon (1632-1707), monjo erudit a l'abadia de Saint-Germain-des-Prés. La Vita Prima escrita al segle xi, descriu els diferents miracles produïts a cada etapa de la seva vida.

## Notes i referències

* 1 2 Jacques Baudoin, Grand livre des saints : culte et iconographie en Occident, p. 291, Éditions Créer, 2006 ISBN 9782848190419
# Anhidrita

L'anhidrita és un mineral de la classe dels sulfats. Va rebre el nom l'any 1804 per Abraham Gottlieb Werner, del grec anidros (sense aigua), a diferència del guix que sí que en conté. Isoestructural amb la ferruccita, i isoestructural i isomorfa amb α-BaSO4 i α-SrSO4. També és coneguda com a muriacita.

## Característiques

L'anhidrita és un sulfat de calci deshidratat. Cristal·litza en el sistema cristal·lí ortoròmbic, amb tres direccions de perfecta exfoliació paral·lels als tres plans de simetria. Tot i la seva fórmula, no és isomorfa amb els sulfats ortoròmbics de bari (baritina) i estronci (celestina). Els cristalls clarament desenvolupats són rars, i es presenta habitualment en forma de masses exfol·liades. La duresa és de 3.5 i el pes específic de 2,9. Predomina el color blanc, de vegades grisenc, blavós o morat. Quan s'exposa a l'aigua, l'anhidrita es transforma fàcilment a guix degut a l'absorció d'aquesta.

## Formació i jaciments

L'anhidrita es troba freqüentment en dipòsits evaporítics amb guix, tal com va ser descoberta per primera vegada, el 1794, en una mina de sal a prop de Hall, a Tirol. La profunditat és crítica, ja que com més a prop de la superfície més fàcilment l'anhidrita ha estat alterada a guix per absorció d'aigua del sòl. L'anhidrita s'associa comunament amb calcita, halita, i d'altres sulfurs com ara galena, calcopirita, molibdenita i pirita.
L'anhidrita és un mineral d'àmplia distribució mundial del qual s'han trobat més de 1500 jaciments repartits arreu de tots els continents. A Catalunya s'ha trobat a la província de Barcelona a la pedrera Cal Marçà, a Castellfollit de Riubregós (l'Anoia) i en dipòsits de sal del Bages; a la província de Lleida a Ivorra, (la Segarra) i a la província de Tarragona en afloraments de lutita a Ulldemolins (el Priorat) i a Barberà de la Conca (Conca de Barberà).

## Referències

* ↑ «Angelite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 febrer 2014].
* ↑ «Bowel stone» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 febrer 2014].
* ↑ «Vulpinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 febrer 2014].
* ↑ Klein, Cornelis and Cornelius S. Hurlbut, 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., John Wiley and Sons, New York, ISBN 0-471-80580-7
* 1 2 «Anhydrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 febrer 2014].
* ↑ «Taula dels minerals de Catalunya en làmina prima». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2023. [Consulta: 12 desembre 2023].
# Jean-Claude Lafourcade

Jean-Claude Lafourcade (Talença, Gironda, 7 de gener de 1943) és un militar francès, que assolí el grau de general de corps.
Es graduà a l'École Spéciale Militaire de Saint-Cyr de la promoció « Serment de 14 » (1963-1965), oficial paracaigudista de les Tropes de Marina i cap de cabinet del general Marcel Bigeard quan va ser Secretari d'Estat de Defensa en 1975-1976 en el govern de Jacques Chirac. Va manar a la 8è Regiment de Paracaigudistes d'Infanteria de Marina a Castres a finals de 1980.
En juny de 1994 fou ascendit a general de brigada, adjunt a la 11e Brigada Paracaigudista a Tolosa de Llenguadoc, fou designat per prendre el comandament de l'Operació Turquesa, organitzada per França, amb el concurs d'alguns estats africans, sota mandat de l'ONU, per dur a terme una operació humanitària a Ruanda, mentre es va desenvolupar el genocidi dels tutsis.
El general Lafourcade fou nomenat comandant de la Legió d'Honor en 2000. Posteriorment, el general Lafourcade fou successivament sots cap d'estat major "operacions" de l'exèrcit de terra, comandant superior de les forces armades a Nova Caledònia, comandant de la Força d'Acció Terrestre (CFAT) a Lilla. Tinent General (4 estrelles), és admès a la segona secció l'any 2003.
És fundador i el president de l'Association France Turquoise, destinat a defensar l'honor de l'exèrcit francès a Ruanda. El 2010, el general Lafourcade informà sobre la intervenció de França a Ruanda, duta a terme del 22 de juny a 22 de d'agost de 1994 sota el mandat de l'ONU, en el seu llibre Opération Turquoise-Rwanda 1994 escrit amb el periodista Guillaume Riffaud. Fou cridat el gener de 2016 com a testimoni assistit en el marc d'una informació judicial per complicitat en el genocidi i crims contra la humanitat per soldats francesos que participaren en l'Operació Turquesa, a iniciativa de supervivents dels fets de Bisesero. En aquesta audiència, va declarar a favor de l'exèrcit francès

## Obres

* Opération Turquoise : Rwanda, 1994, Librairie Académique Perrin, 2010, 228 p. (ISBN 978-2262031282)

## Notes

* ↑ «Biographie de J-C Lafourcade sur le site de l'amicale du 8°RPIMA». Arxivat de l'original el 2011-09-25. [Consulta: 20 novembre 2018].
* ↑ «Biografia a operationspaix.net». Arxivat de l'original el 2018-11-21. [Consulta: 20 novembre 2018].
* ↑ Portrait sur le site de L'INA France 2 ,21 août 1994
* ↑ "Interview du général Lafourcade : l'opération Turquoise au Rwanda" sur le site du ministère de la défense, le 07 avril 2014
* ↑ J.O, n.158 du 9 juillet 2000
* ↑ "Génocide rwandais : pourquoi l'armée française a tardé à intervenir à Bisesero article du monde du 16 février 2016, lemonde.fr
* ↑ "Génocide au Rwanda : ce qu’a dit aux juges le général Lafourcade (Turquoise)", jeuneafrique.com
* ↑ "Génocide rwandais : face au juge, le chef de la force Turquoise défend l'armée française", france24.com
# Mario Genta

Mario Genta (Torí, 1 de març de 1912 - Gènova, 9 de gener de 1993) fou un futbolista italià de la dècada de 1930.
Fou jugador de la Juventus FC, Prato, i Genoa CFC, i disputà un total de 223 partits a la Serie A en els quals marcà 6 gols.
Fou internacional amb Itàlia, amb la qual disputà 2 partits i formà part de l'equip campió al Mundial de 1938.

## Referències

* ↑ Perfil a Enciclopediadelcalcio.it]
* ↑ «Perfil a la Federació Italiana». Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 23 maig 2017].
# Píndaro de Carvalho Rodrigues

Píndaro de Carvalho Rodrigues (1 de juny de 1892 - 30 d'agost de 1965) fou un futbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1930 com a entrenador.

## Referències

* ↑ Brasil Seleção Brasileira (Brazilian National Team) 1914-1922 a rsssfbrasil.com
* ↑ Brazilian National Team Coaches a rsssf
* ↑ Perfil a sambafoot.com
# Hortènsia Grau Juan

Hortènsia Grau Juan (Barcelona, Barcelonès, 1960) és una política catalana diputada al Parlament de Catalunya per ICV-EUiA en la X i XI legislatures.

## Biografia

Anteriorment havia estat directora dels Serveis Territorials del Departament d'Interior, Relacions Institucionals i Participació en el Camp de Tarragona entre 2008 i 2010, durant el mandat del Govern d'Esquerres. És llicenciada en Pedagogia per la Universitat de València, mestra en Educació Especial per la Universitat de Barcelona i llicenciada en Antropologia Social i Cultural per la Universitat Rovira i Virgili, ha treballat com ensenyant de primària i secundària des de començaments dels anys 80 i també ha estat docent del Cicle Formatiu de Grau Superior d'Animació Sociocultural.
És actualment vicepresidenta d'Iniciativa per Catalunya Verds, responsable de l'àrea de Formació del partit. També és membre de la Federació d'Ensenyament de CCOO i dels Moviments de Renovació Pedagògica. Entre 2004 i 2008 va ser cap d'àrea d'Educació i Polítiques actives d'Ocupació de l'Ajuntament Cambrils, la ciutat on viu, i també ha participat en les llistes electorals d'ICV en eleccions municipals i al Parlament de Catalunya. Grau es presentarà de número dos de la coalició d'esquerres Catalunya Sí que es Pot a la llista de la circumscripció de Tarragona en les eleccions catalanes de 2015. Tot i que no va sortir escollida, la renúncia de Gerard Bargalló Boivin va possibilitar el seu retorn al Parlament.

## Referències

* ↑ La cambrilenca Hortènsia Grau encapçalarà, novament, la llista d'ICV per Tarragona a les eleccions del 25-N
* ↑ Hortènsia Grau serà la nova directora dels Serveis Territorials d'Interior i de Relacions Institucionals i Participació a Tarragona, Revista de Cambrils, 21 de novembre de 2007
* ↑ Catalunya Sí que es Pot anuncia els caps de llista per al 27-S, Vilaweb, 10 d'agost de 2015
* ↑ Gerard Bargalló deixa l'acta de diputat i Hortènsia Grau torna al Parlament, naciodigital.cat, 30 d'octubre de 2015

## Enllaços externs

* Hortènsia Grau al Grup parlamentari d'ICV-EUiA
* Blog d'Hortènsia Grau
# Elna Kiljander

Elna Julia Sofia Kiljander (4 de novembre de 1889, Sortavala – 21 de març de 1970, Hèlsinki) va ser una de les primeres arquitectes de Finlàndia. És reconeguda no només pels seus models de cases i cuines, sinó també pel seu mobiliari. Un dels seus dissenys més importants va ser la casa funcionalista Ensi-Koti a Hèlsinki.

## Biografia

Era la filla del professor de música Nikolai Nils Kilander i la seua dona sueca Julia Svensson. Després de la mort de son pare en 1898, la seua família es va traslladar a Hèlsinki. Es va graduar en arquitectura a la Universitat Politècnica de Hèlsinki en 1915 i va ensenyar disseny gràfic a Povenets (Carèlia), tornant a Finlàndia l'any següent.
Kiljander es va interessar pel Funcionalisme quan va visitar l'Exposició d'Estocolm de 1930. Posteriorment va adoptar l'estil en els seus dissenys d'allotjaments així com en els models de cuina que va desenvolupar per Marttaliitto. Un dels seus treballs més importants és la casa per a mares solteres i els seus fills Ensi-Koti. Ella mateixa va ser mare soltera després d'un breu matrimoni amb l'escultor Gunnar Finne de 1918 a 1926. En col·laboració amb l'artista tèxtil Marianne Strengell va fundar Koti-Hemmet, una empresa de disseny d'interiors on va dissenyar mobiliari en un estil molt semblant al que més tard va adoptar Alvar Aalto. Influïda pel desenvolupament del disseny suec, el seu treball va exercir un impacte significatiu en el disseny d'interior finlandés en els anys 1930. En 1949, la seua empresa Koti-Hemmet va declarar la fallida, la qual cosa va provocar que Kiljander es retirés del seu treball arquitectònic.
Kiljander va ser feminista, membre d'Architecta, l'associació d'arquitectura de les dones finlandeses, des de la seua fundació en 1942. Kiljander va realitzar una gran contribució a la història de l'arquitectura finlandesa.

## Referències

* ↑ «Sök - Uppslagsverket Finland» (en suec). [Consulta: 6 novembre 2017].
* ↑ «Elna Kiljander – arkitekt och formgivare» (en suec). Svenska litteratursällskapet i Finland rf., 19-10-2015.
* ↑ «Elna Julia Sofia Kiljander» (en anglès). [Consulta: 6 novembre 2017].
* ↑ «Elna Julia Sofia Kiljander (1889-1970) | WikiTree FREE Family Tree» (en anglès). [Consulta: 6 novembre 2017].
* 1 2 «Universitas Helsingiensis». [Consulta: 6 novembre 2017].
* 1 2 3 Arkkitehtuurimuseo. «Arkkitehtiesittely». Arxivat de l'original el 2017-11-07. [Consulta: 6 novembre 2017].
# Amur (desambiguació)

«Amur» té aquests significats:
* Amur, riu de Rússia i Xina
* Óblast de l'Amur, a Rússia
* República Socialista Laborista de l'Amur, efímera república de 1918
* Djabal Amur, muntanyes d'Algèria
# Manuel Núñez de Arenas

Manuel Núñez de Arenas y de la Escosura (Madrid, 1 d'abril de 1886 - París, 9 de setembre de 1951) va ser un polític i historiador espanyol.

## Biografia

Va estudiar als jesuïtes de Chamartín i el 1915 es llicencià en filosofia i lletres a la Universitat de Madrid. Militant del PSOE des de 1911, any en què va fundar una Escola Nova. Participà en els Congressos del PSOE de 1911, 1915, 1919 i 1921, així com en el XIV Congrés de la UGT de 1920 com a delegat del Sindicat de Professions Liberals.
Va mostrar-se partidari de la Tercera Internacional, raó per la qual es distancià del PSOE i va participar en la fundació del Partit Comunista Obrer Espanyol (maig de 1921) i després en la del Partit Comunista d'Espanya, del que en fou membre del Comitè Central i candidat per Madrid a les eleccions generals espanyoles de 1923. Durant la dictadura de Primo de Rivera hagué d'exiliar-se a França, on el 1924 fou professor d'universitat a Bordeus.
En proclamar-se la República tornà a Espanya i treballà com a professor de francès d'ensenyament mitjà a Alacant i a Madrid. Durant la guerra civil espanyola va ser inspector general d'Ensenyament i conseller de la Casa de Cultura. Exiliat en 1939, va col·laborar amb la resistència francesa i fou empresonat pels nazis a Bordeus i Fresnes el 1942-1943. En acabar la Segona Guerra Mundial treballà a la Universitat de Bordeus (1945), l'Escola de Saint-Cloud (1948) i com agregat al CNRS fins a la seva mort.
En l'actualitat, dona nom a dos col·legis públics, un al barri de Vallecas, a Madrid, i l'altre a Getafe.

## Obra seleccionada

* Historia del movimiento obrero español (1916)
* Don Ramón de la Sagra, reformador social (1924)

## Enllaços externs

* Núñez de Arenas y de la Escosura, Manuel al web de la Fundació Pablo Iglesias
# Quarto

«Quarto» té aquests significats:
* Quarto (moneda)
* Quarto o coca de quarto, pa de pessic típic de Mallorca
* Quarto (Campània), municipi a la regió de Campània i a la província de Nàpols (Itàlia)
* Quarto d'Altino, municipi italià a la província de Venècia
* Quarto (joc de taula)
Viccionari