OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cooperstown (Dakota del Nord)

Cooperstown és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.053 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cooperstown tenia 1.053 habitants, 489 habitatges, i 270 famílies. La densitat de població era de 437,2 hab./km².
Dels 489 habitatges en un 22,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,3% hi vivien parelles casades, en un 5,7% dones solteres, i en un 44,6% no eren unitats familiars. En el 42,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 26% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 20,3% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 32,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.705 $ i la renda mediana per família de 41.307 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.688 $ mentre que les dones 17.083 $. La renda per capita de la població era de 17.334 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 10,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cooperstown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cooperstown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Cooperita

La cooperita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom en honor de R. A. Cooper, el primer a descobrir aquest mineral.

## Característiques

La cooperita és químicament sulfur de platí de fórmula química PtS. Cristal·litza en el sistema tetragonal en forma de fragments de cristalls distorsionats allargats paral·lelament a [101] amb {110}, {111} i {001}; també en forma de grans irregulars de fins a 1,5 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 4 a 5.
La cooperita és el dimorf de la braggita i es diferencia d'ella per un contingut més baix en impureses de pal·ladi i níquel. L'any 2022 la fórmula química d'aquestes dues espècies va ser redefinida, mantenint la de la cooperita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cooperita pertany a «02.C - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Ni, Fe, Co, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: achavalita, breithauptita, freboldita, kotulskita, langisita, niquelina, sederholmita, sobolevskita, stumpflita, sudburyita, jaipurita, zlatogorita, pirrotina, smythita, troilita, cherepanovita, modderita, rutenarsenita, westerveldita, mil·lerita, mäkinenita, mackinawita, hexatestibiopanickelita, vavřínita, braggita i vysotskita.

## Formació i jaciments

La cooperita és una mena important de platí que es troba en ultramàfics, gabres, dunites i cromitites, típicament en capes; també es troba en jaciments massius de calcopirita-pirrotita i en placers al·luvials. Se n'han trobat jaciments a Austràlia, el Brasil, Bulgària, el Canadà, Colòmbia, Equador, els Estats Units Finlàndia, Grècia, el Japó, Madagascar, Mongòlia, Nova Caledònia, Nova Zelanda, Noruega, Rússia, Sierra Leone, Sud-àfrica, el Regne Unit, la Xina i Zimbàbue.
Sol trobar-se associada amb altres minerals com: braggita, vysotskita, sperrylita, moncheïta, platarsita, laurita, malanita, hol·lingworthita, platí natiu, aliatges de Pt-Fe i altres moltes espècies minerals amb elements del grup del platí, calcopirita, bornita, cubanita, pentlandita, pirrotita, pirita i cromita.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cooperite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Cooperite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 16 de juliol 2012. [Consulta: 22 febrer 2017].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 69». Mineralogical Magazine, 01-10-2022, pàg. 1–5. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.115 [Consulta: 22 octubre 2022].
# Congochromis squamiceps

Congochromis squamiceps és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 26-27.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 25 °C-28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Lindi.

## Referències

* ↑ «Congochromis squamiceps». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ Daget, J., 1991. Nanochromis. p. 270-273. A J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* 1 2 3 «Congochromis squamiceps» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Schliewen, U.K., 1992. Aquarium fish. Barron's Education Series, Incorporated. 159 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lamboj, A. i M.L.J. Stiassny, 2003. Three new Parananochromis species (Teleostei, Cichlidae) from Gabon and Cameroon, Central Africa. Zootaxa 209: 1-19.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Congochromis sabinae

Congochromis sabinae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,2 cm de longitud total i les femelles 3,86.
* Nombre de vèrtebres: 24-25.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Congo i a Gabon.

## Referències

* ↑ «Congochromis sabinae». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ Lamboj, A., 2005. Nanochromis sabinae, a new cichlid species (Teleostei, Cichlidae) from the Upper Congo River area and northeast Gabon. Zootaxa 827:1-11.
* 1 2 3 «Congochromis sabinae» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Constantin von Wurzbach

Constantin von Wurzbach (1818-1893) va ser un bibliògraf, lexicògraf i escriptor austriac. És conegut per la seva obra màxima, el lèxic biogràfic Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich.
Va néixer a Laibach, Carniola (actualment Ljubljana, Eslovènia). El jove va estudiar filosofia i va publicar poesia en publicacions periòdiques locals, inspirades en l'obra de Nikolaus Lenau i Anastasius Grün.
A petició del seu pare, va començar a estudiar jurisprudència a Graz, estudi que va abandonar dos anys més tard. En canvi, es va allistara l'exèrcit austríac i va servir en un regiment d'infanteria gallec a Cracòvia a partir de 1837. Com cadet, va continuar publicant poemes sota el pseudònim de W. Constant. El 1841 va ser promogut segon tinent (Unterleutnant) i transferit a Lemberg (Lviv). Al mateix temps, va estudiar filosofia a la Universitat de Lemberg i el 1843 es ser el primer oficial actiu de l'exèrcit austríac a obtenir un doctorat. A li de 1841, Wurzbach va abandonar l'exèrcit i es va reunir a la biblioteca de la Universitat de Lemberg. Es va casar el 1843 amb Antonie Hinzinger, que va donar a llum el mateix any a una filla Teodora i el 1845 a un fill, Alfred, que esdevindrà un crític d'art reconegut.
El 1847, Wurzbach era periodista al diari local de Lemberg i en aquesta funció va ser cronista polític dels esdeveniments revolucionaris de març de 1848. Els seus informes fidels a la monarquia van fer que a l'octubre rebés un càrrec a temps complet a la Biblioteca Imperial de Viena. El desembre va ser contractat com a arxiver al Ministeri de l'Interior. Es va encarregar a la creació d'una biblioteca, destinada a reunir tota la documentació útil per a l'elaboració de la nova constitució del regne. D'abril de 1849 fins 1874, Wurzbach en va ser el bibliotecari.
Va tenir l'oportunitat de recopilar documents bibliogràfics i biogràfics, recopilats per primera vegada de 1853 a 1856. La gestió des obres de construcció de la biblioteca va absorbir molt de temps i des del 1859 es veurà obligat a reduir les seves activitats de recerca bibliogrvàfica. No obstant això, va continuar el Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich Entre 1855 i 1891 Wurzbach va redigir uns 24.000 articles.
En reconeixement de la seva feina, l'emperador el va promoure Conseller d'Estat. Wurzbach va morir a Berchtesgaden, Baviera.

## Referències

* 1 2 3 Glossy, Karl. «Wurzbach, Constant von». A: Historische Kommission. Allgemeine Deutsche Biographie (en alemany). volum 55. Bayerische Akademie der Wissenschaften, 191, p. 135–138.
* ↑ Sorensen, Lee. «Wurzbach, Alfred Wolfgang von» (en anglès). Dictionary of Art Historians, 21-02-2018. Arxivat de l'original el 2019-05-25. [Consulta: 25 maig 2019].
# Convenció de Forces Democràtiques

La Convenció de Forces Democràtiques (Francès: Convention des Forces Démocratiques, CFD) és una aliança política de Burkina Faso (antic Alt Volta). Va ser fundat a l'abril del 2005 per la Coalició de Forces Democràtiques i està composta pels següents partits:
* Convenció per la Democràcia i la Federació (CDF)
* Reunió pel Desenvolupament de Burkina (RDB)
* Els Verds de Burkina
# Convenció de Lomé

* No s'ha de confondre amb Acords de Lomé.
La Convenció de Lomé és un acord d'intercanvi comercial i de cooperació entre la Unió Europea i els països que formen l'ACP vigent entre el 1975-1995 i signat a Lomé, al Togo. Avui dia s'ha substituït per la Convenció de Yaoundé. Estableix un sistema de cooperació econòmica i d'ajuda entre la UE i les antigues colònies del Regne Unit (Mancomunitat), França i Bèlgica no només de l'Àfrica sinó també del Carib i d'Oceania. Permet l'exportació dels principals productes agrícoles i miners dels ACP cap a la Unió Europea desfent-se d'aranzels. Versions de la Convenció i nombre de països signataris:
* Lomé I (1975-1979) – 45 països
* Lomé II (1979-1985) – 57 països
* Lomé III (1985-1990) – 66 països
* Lomé IV (1990-1995) – 68 països
* Lomé IV revisada (1995-2000) – 71 països

## Referències

* http://www.digecoom.gob.do/index.php?option=com_content&view=article&id=87&Itemid=191 Arxivat 2014-04-29 a Wayback Machine.
* http://ec.europa.eu/europeaid/where/acp/overview/lome-convention/index_en.htm
# Convenció de Montevideo

La Convenció de Montevideo sobre Drets i Deures dels Estats va ser un tractat signat a Montevideo, Uruguai, el 26 de desembre de 1933, durant la Setena Conferència Panamericana. La Convenció estableix la teoria declarativa de la condició d'estat com a part acceptada del dret internacional consuetudinari. En la conferència, el president Franklin D. Roosevelt dels Estats Units (EUA) i el seu secretari d'Estat Cordell Hull van declarar la Good Neighbor policy o Política del Bon Veïnatge, que s'oposava a la intervenció armada dels EUA en els assumptes llatinoamericans. El conveni va ser signat per 19 estats. L'acceptació de tres dels estats signants (Brasil, Perú i els Estats Units) estava subjecta a reserves menors.
La Convenció va entrar en vigor el 26 de desembre de 1934. Va ser inscrita a la League of Nations Treaty Series (Sèrie de Tractats de la Societat de Nacions) el 8 de gener de 1936.

## En detall

El conveni estableix la definició, els drets i deures d'un Estat. El més conegut és l'article 1, que estableix els quatre criteris per a la condició d'estat:
L'Estat com a subjecte de dret internacional ha de reunir els següents requisits: (a) una població permanent, (b) un territori definit, (c) un govern, i (d) la capacitat d'entrar en relacions amb els altres estats.
D'altra banda, la primera frase de l'article 3 estableix expressament que "L'existència política de l'estat és independent del seu reconeixement pels altres estats". Això es coneix com la teoria declarativa de la condició d'estat.
Una observació fonamental a destacar: les condicions de l'article 1 es limiten amb l'article 11, que prohibeix l'ús de la força militar per obtenir la sobirania. L'article 11 reflecteix l'actual Doctrina Stimson, i ara és una part fonamental del dret internacional mitjançant l'article 2, paràgraf 4 de la Carta de les Nacions Unides. L'article 11 permet una clara distinció entre estat sobirà i estat titella, aquest últim queda exclòs de reconeixement internacional d'estat.
Alguns han qüestionat si aquests criteris són suficients, ja que permeten que subjectes amb un reconeixement limitat, com la República de la Xina (Taiwan), puguin sol·licitar la condició completa d'estat. D'acord amb l'alternativa de la teoria constitutiva de la condició d'estat, un estat només existeix en la mesura que sigui reconegut per altres estats. No s'ha de confondre amb la doctrina Estrada.

## Referències

* ↑ List of signatories of the Montevideo Convention
* ↑ League of Nations Treaty Series, vol. 165, pp. 20-43.
# 7 años de matrimonio

Siete años de matrimonio o també 7 años de matrimonio, és una pel·lícula mexicana escrita per Natalia Armienta Oikawa i dirigida per Joel Núñez. És protagonitzada per Ximena Herrera i Víctor González. Es va estrenar el 25 de gener de 2013.

## Sinopsi

Una comèdia romàntica que mostra els alts i baixos d'una parella per casar-se quan la lluna de mel ja és cosa del passat. La majoria només dura set anys! D'acord amb l'OMS? És un fetitxe o en realitat és el cercle de la vida? Cada set anys es renova tot. Les cèl·lules del vostre cos canvien, biològicament som persones noves; Canvia les lletres, el gust i ... es perd l’interès genètic. Alberto estima profundament Ana i creu que les relacions es basen en el respecte, però Pepe, el seu millor amic, escriu que es basen en diamants i viagra.

## Repartiment

* Ximena Herrera - Ana
* Víctor González - Alberto
* Cristián de la Fuente - Bernardo
* Roberto Palazuelos - Pepe
* Alex Sirvent - Franco
* Yolanda Andrade - Luna
* Jacqueline Andere - Adriana
* María Sorté - Edna
* Alejandra Procuna - Tessie
* Jorge Campos - Jorge
* Arturo García Tenorio - Sergio
* Daniela Savala - Advocada
* Daniel Villar - Emmanuel
* Katherine Porto - Laura

## Nominacions i premis

En la 43a edició de les Diosas de Plata Yolanda Andrade va rebre el premi a l'actriu revelació femenina, i fou nominada a millor actor, millor actriu, millor coactuació femenina i millor actor de quadre.

## Referències

* ↑ «Siete años de matrimonio (2012)» (en spanish). El Septimo Arte.
* ↑ Víctor Montufar. «Siete años de matrimonio, la película de Yolanda Andrade» (en spanish). Noticieros Televisa.
* ↑ Ana Daniela Pérez. «Còpia arxivada» (en spanish). En la Butaca. Arxivat de l'original el de juny 30, 2015. [Consulta: d’abril 29, 2021].
* ↑ Los insólitos peces gato y Heli, favoritos de las Diosas, Milenio, 30 d'abril de 2014
* ↑ Ganadores de la Diosa de Plata de PECIME 2014, cinent.com

## Enllaços externs

* 7 años de matrimonio a YouTube
# Pagament sense contacte

Un sistema de pagament sense contacte, o contactless, és aquell que permet pagar una compra mitjançant tecnologies d'identificació per radiofreqüència incorporades a targetes de crèdit o dèbit, clauers, targetes intel·ligents, telèfons mòbils o altres dispositius.
El xip i l'antena incorporats permeten als consumidors pagar una transacció apropant el dispositiu a un lector del terminal punt de venda, de tal manera que no cal llegir el dispositiu de forma física a través d'una ranura de lectura.
Sota el paraigua dels pagaments sense contacte, la EMV (Europay Mastercard Visa) ha autoritzat com a tecnologies majoritàries la identificació per radiofreqüència -habitualment anunciat com contactless en targetes i datàfons - i la tecnologia NFC. Dins d'aquest estàndard, i amb l'objectiu d'afavorir el seu ús, s'han definit taxes d'intercanvi específiques per a aquests mitjans de pagament i s'ha eliminat l'obligatorietat de validar el codi PIN en pagaments d'import inferior a 20 €.
Alguns proveïdors afirmen que les transaccions poden ser gairebé dues vegades més ràpid que una caixa convencional, el crèdit, targeta de dèbit o de compra. A més, certes investigacions indiquen que els consumidors tendeixen a gastar més diners a causa de la facilitat de les petites transaccions. Mastercard Canadà afirma que ha registrat "un 25%" d'augment de la despesa pels usuaris de la seva marca PayPass targetes de crèdit amb identificació per radiofreqüència.

## Referències

* ↑ «Tarjetas o cajeros sin contacto, mejor que tarjetas o cajeros contactless (castellà)».
* ↑ Dubinsky, Zach. "New credit cards posi security problem". CBCNews.ca. 2010-06-02. Informació del 2010-06-03. (anglès)
# Cunco

* Per a altres significats, vegeu «cuncos».
Cunco és una comuna de Xile a la província de Cautín de l'Araucanía. El territori municipal té una superfície de 1.907 km² i una població de 18.703 habitants (2002). Integra amb Gorbea, Curarrehue, Loncoche, Pucón, Toltén i Villarrica el Districte Electoral Núm. 52 i pertany a la 15a Circumscripció Senatorial (Araucanía Sur). Cunco, en llengua maputxe significa "aigua clara". És a 60 km al sud-orient de Temuco, i a 77 km de la frontera amb l'Argentina. Els seus centres urbans són la ciutat del mateix nom, Los Laureles, Choroico, Las Hortensias i Villa García.

## Història

Cunco neix com un fort per a la defensa i començament de la colonització, emplaçada entre els terrenys inundables Cunco i Nahuelcura i propera a l'afluent del riu Allipén. L'arribada del ferrocarril al començament del segle xx va actuar com a detonant del seu desenvolupament urbà.
Un dels aspectes més notables de la història aeronàutica sud-americana va ocórrer el 13 d'abril de 1918, quan el pilot argentí Luis Candelaria s'enlaira des de la localitat argentina de Zapala i després de realitzar un vol de 2 hores i 30 minuts i arribar als 4.000 metres sobre el nivell del mar, aconsegueix descendir i aterrar a la rodalia de Cunco en una improvisada pista, aconseguint d'aquesta manera realitzar l'anhelat encreuament de la serralada dels Andes amb avió.
L'any 1998 es va aixecar un monument binacional a Cunco per recordar la gesta d'aquest intrèpid aviador que va morir als 71 anys a la seva ciutat natal San Miguel de Tucumán l'any 1963 i que va ser enterrat a la localitat de Zapala segons la seva última voluntat, lloc on va iniciar aquest històric fet que va marcar la seva vida.

## Demografia

La població censada a la comuna el 2002 era d'uns 18.703 habitants. El 2009 tenia una considerable població d'ètnia maputxe (24%). La majoria de la població manifestava professar la religió catòlica (76%, 2002) amb un important sector d'evangelistes (18%, 2002). El 2009 tenia una taxa de desocupació del 20% i una taxa de pobresa del 31% per sobre les mitjanes de la regió i el país (2009). L'ocupació era dominada eminentment pel sector primari (36% dels ocupats, 2010) amb unes cabanyes ramaderes que superaven els 70.000 caps de bestiar (principalment bovins i ovins, 2007). Hi també un cert component del sector terciari i d'administracions públiques.

## Notes

* 1 2 «Comuna de Cunco» (en castellà). [Consulta: 10 desembre 2015]. «Conté diversos indicadors numèrics sobre la comuna molts d'ells comparables amb la regió de l'Araucanía i el conjunt del país.»
* ↑ «HISTORIA» (en castellà). Ilustre Municipalidad de Cunco, 2012. [Consulta: 10 desembre 2015].
* ↑ Identidad y Futuro: 94 Aniversarios del primer cruce de los Andes
* ↑ «La Nación: 80 años del primer cruce aéreo de los Andes». Arxivat de l'original el 2017-03-08. [Consulta: 10 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Lloc web de la municipalitat de Cunco
# Marta Sentís

Marta Sentís (Barcelona, 1949) és una fotògrafa catalana. Va ser col·laboradora de l'OMS a Nova York. En el camp professional ha treballat un ampli repertori, ha estat responsable de fotografia fixa en diversos rodatges de cinema i televisió. La Fábrica va editar-ne un monogràfic, amb pròleg de Romà Gubern.

## Biografia

Va passar tota la seva infància a la ciutat de París, ciutat on es va traslladar als tres anys. Més tard va anar-se'n a Londres, on va començar a dedicar-se a la fotografia, i posteriorment va viatjar per diferents països africans com a reportera per a l'ONU. Més endavant es trasllada a Nova York investigant la cultura afroamericana, i després continua el seu treball al Brasil. Actualment resideix a Barcelona.

## Trajectòria

En el camp professional ha abastat un ampli repertori. Va col·laborar amb l'OMS, va ser responsable de fotografia fixa en diversos rodatges de cinema i televisió; buscant patrocini per als seus reportatges, es va posar a disposició d'una agència de Nova York (Photo Researchers) i una altra de Barcelona (AGE). Les seves obres han estat exposades a l'Espai 10 de la Fundació Joan Miró de Barcelona (1983), museu Reina Sofia de Madrid (1991), en el Center for Creative Photography de la Universitat d'Arizona a Tucson (1992) i en la Fotobiennale d'Enschede d'Holanda (1992).
L'any 2000 va mostrar la seva imatge de Brasil dins del marc del festival La Mar de Músicas de Cartagena, on va exposar juntament amb Sebastião Salgado i d'altres artiestes.

## Referències

* 1 2 3 Biografia, al CVC Cervantes (castellà)
* ↑ Tienda La Fabrica (castellà)
* ↑ Juan Cruz. «Dónde quedó la ilusión del 82» (en castellà). El País, 28-01-2013. [Consulta: 25 juny 2013].
* ↑ Marta Sentís Arxivat 2012-04-24 a Wayback Machine., als Encuentros Fotográficos de Gijón (castellà)
* ↑ Fietta Jarque. «La universidad de Arizona selecciona a cuatro fotógrafos españoles» (en castellà). El País, 26-09-1988. [Consulta: 25 juny 2013].
* ↑ Amelia Castilla. «Cuatro exposiciones plasman en Cartagena la imagen de Brasil» (en castellà). El País, 25-07-2000. [Consulta: 25 juny 2013].