OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mostra estratificada

La mostra estratificada o mostreig estratificat és una forma de representació estadística que mostra com es comporta una característica o variable en una població a través de fer evident el canvi d'aquesta variable en sub-poblacions o estrats. És un mètode de mostreig d'una població.
Consisteix en la divisió prèvia de la població d'estudi en grups o classes que es suposen homogenis respecte a la característica a estudiar i que no s'ensolapin.
Segons la quantitat d'elements de la mostra que s'han d'elegir de cadascun dels estrats, hi ha dues tècniques de mostreig estratificat:
* Assignació proporcional: la mida de cada estrat en la mostra és proporcional a la seva mida en la població.
* Assignació òptima: la mostra recollirà més individus d'aquells estrats que tinguin més variabilitat. Per això cal un coneixement previ de la població.
Per exemple, per a un estudi d'opinió, pot resultar interessant estudiar per separat les opinions d'homes i dones donat que s'estima que, dins de cadascun d'aquests grups, pot haver certa homogeneïtat. Així, si la població és composta d'un 55% de dones i un 45% d'homes, es prendria una mostra que contingui també aquesta mateixa proporció.
En general, la mida de la mostra en cada estrat es pren en proporció amb la mida de l'estrat. Això s'anomena assignació proporcional.

## Eines de la Millora Contínua

Aquest tipus de mostreig forma part de les set noves eines de millora contínua de la qualitat. Són eines que permeten crear un pla estratègic i millorar una empresa.

## Referències

* ↑ Hunt, Neville; Tyrrell, Sidney (2001) Stratified Sampling Arxivat 2013-10-13 at Archive.is. Páginaweb de Coventry University (vist el 12 de juliol de 2012)
Viccionari
# Mostra pública d'afecte

Les mostres públiques d'afecte són actes d'intimitat física a la vista dels altres. La seva consideració varia segons la cultura i el context.
Algunes organitzacions tenen normes que limiten o prohibeixen les mostres públiques d'afecte. Les mostres d'afecte en un lloc públic, com ara el carrer, són més propensos a ser objecte d'objecció que pràctiques similars en un lloc privat amb només persones d'un origen cultural similar.
L'afecte físic s'ha definit com "qualsevol tocament destinat a despertar sentiments d'amor en el donant i/o el receptor".

## Referències

* ↑ Gulledge, A. K.; Gulledge, M. H.; Stahmann, R. F. «Romantic physical affection types and relationship satisfaction». The American Journal of Family Therapy, 31, 4, 2003, pàg. 233–242. DOI: 10.1080/01926180390201936.
# Múscul auricular posterior

El múscul auricular posterior (musculus auricularis posterior), un dels tres músculs auriculars, està ubicat en la vora posterior del pavelló auricular i permet la mobilitat de l'orella cap endavant en animals que orienten l'oïda cap als sons. És un petit múscul format per dues o tres fibres aponeuròtiques que s'insereixen sobre la vora posterior de l'apòfisi mastoide de l'os temporal. Les fibres convergeixen després en un tendó pla fins a fixar-se en la part posterior del pavelló auricular, prop de la conca.

## Acció

En la majoria dels animals, el múscul auricular posterior té un paper important en les expressions facials i també dins del comportament social, ja que permet la mobilitat cap enrere i el replegament de l'orella i, fonamentalment, per modificar la posició en la direcció del so que atreu l'atenció.
En canvi, en l'home, tot el que pot fer és moure lleugerament l'orella, la major part de les vegades sense una direcció fixa. En general, no és un múscul que respon a estímuls voluntaris.

## Innervació

La innervació de l'auricular posterior és responsabilitat de les fibres motores de la branca posterior d'aquest mateix nom que prové del nervi auricular que és una de les branques temporals del nervi facial.

## Referències

* ↑ Rouvière, Henry; A. Delmas; Vincent Delmas. Anatomía humana: descriptiva, topográfica y funcional (en castellà). 11a ed.. Elsevier, Espanya, 2005, p. xxxv. ISBN 8445813161.
* ↑ Drake, Richard L.; Wayne Vogl; Adam W. M. Mitchell. Gray anatomía para estudiantes (en castellà). Elsevier, Espanya, 2005, p. 814. ISBN 8481748323.
* ↑ Sinnatamby, Chummy S.; R. J. Last. Anatomía de Last: Regional y aplicada (en castellà). Editorial Paidotribo, 2003, p. 344. ISBN 848019670X.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Vegeu també

Altres músculs auriculars:
* Múscul auricular superior
* Múscul auricular anterior
# Motmot de bec carenat

Electron carinatum és una espècie d'ocell de la família dels momòtids (Momotidae) que rep en diverses llengües el nom de "motmot de bec carenat" (Anglès: Keel-billed Motmot. Francès: Motmot à bec caréné). Habita la selva humida del vessant del Golf de Mèxic, des de Veracruz i Tabasco, cap al sud, a través d'Amèrica Central fins al nord-est de Costa Rica.
# Mujeres insumisas

Mujeres insumisas és una pel·lícula mexicana dirigida per Alberto Isaac, estrenada al cinema el 24 de novembre de 1995. Va obtenir dos Ariels d'argent i va rebre nombroses nominacions. Està basada en fets reals esdevinguts a Colima.

## Sinopsi

Cansades de la seva vida de dones submises, Ema, Clotilde i Chayo deixen enrere llur antiga vida, llurs marits i llurs infants per començar noves aventures, que les portaran de Colima a Los Angeles, per tal d'establir-se de manera independent.

## Repartiment

* Patricia Reyes Spíndola: Ema
* José Alonso: Felipe
* Lourdes Elizarrarás: Clotilde
* Regina Orozco: Chayo
* Juan Ruiz : Isabel
* Juan Claudio Retes: Homero
* Margarita Isabel: Rosa 4
* Héctor Ortega: Urtiz
* Miguel Ángel de la Cueva: Cuco
* Graciela Lara: La gitana
* Jorge Arau: Santos
* Angélica Guerrero: Cuca
* Lourdes Barajas: Azucena
* Paula Silva: Salomé
* Paco Gómez: Nacho

## Producció

Mujeres insumisas fou rodada en sis setmanes entre Comala, Guadalajara i Colima, la ciutat on Alberto Isaac va passar la seva infantesa. Serà la darrera pel·lícula del director, essencialment a causa de la crisi econòmica que assolà Mèxic aquells anys.

## Premis

En la XXXVIII edició dels Premis Ariel celebrada el 1996 va rebre dos premis: a la millor actriu (Margarita Isabel) i a la millor edició (Carlos Savage).

## Referències

* ↑ (2) MUJERES INSUMISAS, de Alberto Isaac Arxivat 2021-04-19 a Wayback Machine., per José Vanalocha
* ↑ Mujeres insumisas a decine21.com
* ↑ Mujeres insumisas a El País, 30 d'abril de 1998
* ↑ 38è Premis Ariel a Filmaffinity
# Mujeres Libres (periòdic)

Mujeres Libres és el títol de l'òrgan de premsa de l'organització anarquista espanyola Mujeres Libres.
S'edità a Barcelona entre 1936 i 1938. Era d'orientació cultural i anarcofeminista; defensava la col·lectivització durant la Revolució social espanyola de 1936. Hi col·laboraven Amparo Poch y Gascón, Frederica Montseny, Emma Goldman, Lucía Sánchez Saornil, Mercè Comaposada i Guillén, Mary Giménez, Carmen Conde, etc. Un total de 13 números editats.
Entre 1964 i 1976 s'edità a l'exili a Londres, Montadin i Capestanh, per Suceso Portales i Sara Guillén. Hi col·laboraven Lola Iturbe, Tomás Cano, Violeta Olaya i altres. Entre les fotògrafes, Kati Horna.
Entre 1977 i 1978 s'edità novament a Barcelona.

## Bibliografia

* Iñiguez, Miguel. Esbozo de una Enciclopedia histórica del anarquismo español. Fundación de Estudios Libertarios Anselmo Lorenzo, Madrid, 2001; pg.425.
# Mário Esteves Coluna

Mário Esteves Coluna (pron. IPA: ['maɾiu ku'lunɐ]) (Inhaca, Àfrica Oriental Portuguesa, 6 d'agost, 1935 - Maputo, 25 de febrer de 2014) fou un futbolista portuguès de les dècades de 1950 i 1960.

## Trajectòria

Coluna fou descobert quan jugava al Desportivo Lourenço Marques, essent traspassat al Benfica el 1954/55, club on jugà fins al 1969/70. Assolí un brillant palmarès amb 10 lligues, el 1954/55, 1956/57, 1959/60, 1960/61, 1962/63, 1963/64, 1964/65, 1966/67, 1967/68 i 1968/69, i 6 copes el 1955, 1957, 1959, 1962, 1964 i 1969. Guanyà dos cops la Copa d'Europa de futbol el 1961 i 1962, i en disputà tres finals més els anys 1963, 1965 i 1968. També jugà per l'Olympique de Lió abans de retirar-se.
Fou 57 cops internacional amb Portugal, marcant 8 gols. El primer partit fou un amistós enfront Escòcia el 4 de maig de 1955, perdent 0-3, i el darrer l'11 de desembre de 1968, en una derrota per 2-4 enfront Grècia, en partit classificador per la copa de món. Assolí la tercera posició a la Copa del Món de 1966.
Fou Ministre d'esports moçambiquès entre 1994 i 1999.
# Mário Hipólito

Mário Hipólito (Luanda, 1 de juny de 1985) és un exfutbolista angolès de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Angola.
Pel que fa a clubs, destacà a Interclube.

## Referències

* ↑ Mário Hipólito Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Mário Hipólito a National-Football-Teams.com (anglès)
# Nawin

Nawin (o Na-win) és un riu de Birmània a la divisió de Bago, format de la unió de dos rierols coneguts com a Nawin del Nord i Nawin del Sud.
El primer neix a la serralada de Pegu Yoma a les muntanyes Padauk i corre cap al nord-oest i després a l'oest i sud-oest i s'uneix al Nawin del Sud prop del poble de Alyoma. El Nawin del Sud també neix a les mateixes muntanyes al sud de la serra de Padauk. El riu unit agafa direcció sud-oest i baixa cap a les planes i després d'un curt gir al nord-oest segueix altre cop al sud-oest fins a desaiguar a l'Irauadi a 18° 49′ 30″ N, 95° 18′ 00″ E﻿ / ﻿18.82500°N,95.30000°E﻿ / 18.82500; 95.30000 prop de Prome.
Els afluents principals són el Kaukgway, Lawthaw i Thitgyi, que no porten aigua a la temporada seca però molta al temps de les pluges.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Museu Aeronàutic de Montevideo

El Museu Aeronàutic de Montevideo Coronel Jaime Meregalli va ser fundat el 18 d'agost de 1954 pel coronel del mateix nom, primer com a sala d'exhibició de l'Aeronàutica Militar, comptant únicament amb objectes personals dels pioners, insígnies i uniformes; més tard en establir-se una llei de creació del Museu Aeronàutic, es va traslladar a les actuals instal·lacions i el seu primer director va ser el Cnel. Jaime Meregalli.
L'actual director és el Cnel. Roberto Rodríguez i el seu subdirector el Maj. Gustavo Urban.

## Exposicions

Hi ha dinou aeronaus pertanyents a l'Aeronàutica Militar (nom de la força aèria abans de 1953) i més tard a la Força Aèria Uruguaiana, dins i fora del Museu.
* DC-3 de PLUNA
* T-33
* F-80
* Westland Wessex
* AT-11 Kansan
* B-25
* Blériot
* Castaibert Model VI
* Hiller H-24
* UH-1B
* Fairchild PT-19
* T-6 "Texan"
* T-34 "Mentor"
* DHC-1 ­Chipmunk
Dins del museu hi ha pertinences dels pioners de l'aeronàutica militar uruguaiana, Gral Cesáreo L. Berisso, Cap. Juan Manuel Boiso Lanza, motors i instruments d'aeronaus, a més d'una col·lecció de maquetes de l'aeronàutica uruguaiana de l'aerolínia uruguaiana Pluna i un sector especialment dedicat als vols a la Base Artigas a l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ Exposición de Aéropostale en el Museo Aeronáutico (castellà)

## Enllaços externs

* Associació Amics del Museu Aeronàutic (castellà)
* El museu de la USAF, un bon local per al FAU 221 (castellà)
# Neuenfelde

Neuenfelde o en baix alemany Neenfeld és un barri del districte d'Harburg al sud-oest de l'estat d'Hamburg a Alemanya, a la confluència de l'Elba i de l'Este. A la fi de 2012 tenia 4 418 habitants a una superfície de 15,5 km².
El nom significa camp nou (neuen = nou i felde = camp) i refereix a la terra nova que va conquerir-se dels aiguamolls de la vall de l'Elba. El barri actual va crear-se a l'inici del segle xx, dins del districte d'Harburg de la província prussiana de Hannover en fusionar dos pobles, Nincop i Hasselwarder, fundats pels colonialistes holandesos, convidats per a aplicar les tècniques de crear pòlders i dics, des del segle xii. El 1937, després de la llei de l'àrea metropolitana d'Hamburg van passar de Baixa Saxònia a Hamburg.
Neuenfelde fa part de l'Alte Land: els pòlders al marge esquerre de l'Elba entre Hamburg i Baixa Saxònia, del qual el terra fèrtil és idoni per a la fructicultura: principalment drupes: Pomes, peres… Junt amb els Vier- i Marschlande a l'est d'Hamburg, forma l'hort de la metròpolis.
A la desembocadura de l'Este es troba la drassana de J.J. Sietas, fundada el 1635 és la drassana més antiga encara en activitat d'Hamburg. Al costat es troba una filial especialitzada en la fabricació de grues per a vaixells. La Pista d'aterratge de la fàbrica d'Airbus de Finkenwerder es troba parcialment al territori de Neuenfelde.

## Fills predilectes

* Arp Schnitger (1648-1719), orguener
* Franz Caspar Schnitger (1693-1729), orguener
* Carsten Sietasch, (segle XVII) fundador de la drassana Sietas

## Llocs d'interès

* La masia-fusteria d'Arp Schnitger
* L'església de Pancraci de Roma
* L'orgue d'Arp Schnitger a l'església de Pancraci
* El pont lliscant de l'antiga protecció contra l'alta mar a l'Este
* La nova protecció contra l'alta mar (Estesperrwerk)
* El parc natural de Finkenwerder Süderelbe
* Els senders als dics seguint el curs de l'Elba i de l'Este
* La masia-fusteria d'en Arp Schnitger
* Església de Pancraci de Roma
* Quarter dels bombers
* L'orgue d'en Arp Schnitger
* Parada del bac de l'HVV cap a Blankenese
* El pont lliscant per a vianants a l'Este

## Referències

* ↑ «Neuenfelde», Hamburger Stadtteil-Profile 2012, Hamburg, Statistikamt Nord, 2012, 228-229 pàgines, ISBN ISSN 1863-9518
* ↑ Neuenfelde: Aus zwei ehemaligen Dörfern erwuchs ein beliebtes Quartier für Familien, Hamburg, Web de l'ajuntament d'Hamburg, consultat el 30 d'octubre de 2011, (traducció: Neuenfelde: dos antics pobles fan un barri estimat per les famílies) (alemany)
# Reposià

Reposià, en llatí Reposianus, fou probablement un poeta romà.
El seu nom apareix lligat a un poema de 182 versos hexàmetres titulat "Concubitus Martis et Veneris". De l'autor no se'n sap res encara que per l'estil és d'una època tardana. L'estil és gràcil, i està ple d'imatges brillants. L'obra està inclosa a l'Antologia llatina. Johann Christian Wernsdorf va llençar la hipòtesi que el nom correcte podria ser Nepotianus, però no s'ha pogut confirmar.

## Referències

* ↑ Reposianus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 646
# Laura Cereta

Laura Cereta (Brescia, setembre de 1469—1499) va ser una de les grans dones humanistes i escriptores protofeministes del segle XV a Itàlia. Cereta va ser la primera a tractar temes de la dona. Va ser especialista a Brèscia, Verona i Venècia des de 1488 fins a 1492, coneguda pels seus escrits en forma de cartes a altres intel·lectuals. Les seves cartes contenen assumptes personals i records d'infància i tracten temes com l'educació de la dona, la guerra i el matrimoni. Com a primera gran humanista seguidora de Petrarca, Cereta va dir que buscava la fama i la immortalitat amb la seva escriptura. Pel que sembla, les seves cartes estaven destinades a un públic general.

## Referències

* ↑ Cereta, Laura y Diana Maury Robin. Epistolario de una feminista Renacimiento. (Chicago: University of Chicago Press, 1997), 3.
* ↑ Cereta, Laura. Bizzell y Herzberg: 493-495. "Carta a Emilio Augustinus, maldición en contra de la ornamentación de la Mujer" (consultat el 24 d'octubre 2014).
* ↑ King, Margaret L. Revista de Estudios modernos medievales y primeros 35, no. 3 (Fall2005 2005): 537.546. "Petrarca, la autoconsciencia y las primeras mujeres humanistas" (14 de desembre de 2014).
# Garra gravelyi

Garra gravelyi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Myanmar.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# 1378
## Esdeveniments

* 8 d'abril - Roma (Itàlia): L'elecció de l'arquebisbe de Bari Bartolomeo Prignano com a papa Urbà VI (1378-1389) provocarà l'inici del Cisma d'Occident el dia 20 de setembre.
* 20 de setembre - Fondi (Itàlia): és elegit el cardenal Robert de Ginebra com a papa Climent VII d'Avinyó (1378-1394), començant així Cisma d'Occident, per instigació del rei Carles V de França.
* Possible aparició del Cometa de Halley

## Naixements
### Món

* 16 d'agost - Pequín- Ciutat Prohibida (Xina): Zhu Gaochi, quart emperador de la Dinastia Ming amb el nom de Hongxi (m. 1425).

## Necrològiques
### Món

* 27 de març - Roma: Gregori XI, setè i últim Papa del pontificat d'Avinyó.
* 1 de juliol - Lieja (Principat de Lieja), Joan d'Arkel Príncep-bisbe del principat de Lieja i d'Utrecht

## Referències

* ↑ Duteil, Jean-Pierre.. La Dynastie des Ming. París: Ellipses, 2016. ISBN 978-2-340-01199-1.
# Font d'en Baster

La font d'en Baster és una font, en forma d'ullal natural, que està situada a la possessió de Son Quint, a Esporles, Mallorca, i s'empra per abastir la ciutat de Palma.
L'aigua es filtra al torrent per sortir uns quilòmetres més avall dins terres de Son Quint, on brolla de manera natural a uns 5 m de fondària del nivell del terreny. Sa font fou tancada amb un recinte circular el 1888 fet amb un mur paredat en verd i acabat en llom d'ase. Actualment la sortida de les aigües es realitza per una canonada de fibrociment de 0,35 m de diàmetre i 725 m de longitud. A èpoques de fortes pluges l'aigua és evacuada per un qanat, sistema originari d'època islàmica consistent en una galeria subterrània que drena aigua des d'un pou mare fins a la superfície, però en activar la canonada la conducció antiga fou retallada per tal de servir de desguàs. L'antiga mina (mina de Canet) de conducció feta de pedra en sec, té un tram inicial d'uns 300 m on hi ha 4 pous de ventilació i tres diferents tipus de coberta que va de cap a Canet i s'Esgleieta.
El Llibre del Repartiment de Mallorca l'anomena la Font de Canet i encara es diu així entre el tram que va de s'Ullal a s'Esgleieta i la seva aigua arribava a Palma fent més de 20 km i movent 32 molins. El 1247, Jaume I atorgà a Guillem Baster la propietat de les aigües de Canet, Esporles, Bunyolí i Puigpunyent. Des de l'època medieval ja s'intentà la construcció d'una canalització per conduir les aigües de la font a Palma, ajuntant-les amb les de la Font de la Vila. Aquest projecte fou aprovat i dut a terme l'any 1590, quan se signà un conveni que estipulava l'ús de les aigües de la font d'Esporles per a la ciutat de Palma durant els mesos d'hivern (de desembre a març). L'any 1702 es construí un tramat de síquia per a la conducció d'aquestes aigües a la ciutat. L'any 1888 el seu perímetre es va emmurallar amb un recinte circular per tal d'evitar la caiguda del ramat dins l'ullal. El mes d'octubre de l'any 2002 entrà en servei una nova canonada que permet la utilització per Empresa Municipal d'Aigües i Clavegueram, EMAYA, dels excedents de la Font d'en Baster, en poc més de dos mesos va suposar un increment els recursos hídrics per a l'abastament de Palma en quasi 600.000 m³. La Font d'en Baster fou declarada Bé d'Interès Cultural pel Consell Insular de Mallorca 25 d'agost de 2005.

## Referències

* 1 2 3 4 Morell Pol, A. «den Baster / de Canet / s'Ullal». Fonts de Tramuntana. [Consulta: 6 novembre 2016].
* 1 2 «La captació d'aigua: fonts, aqüífers i embassaments». EMAYA. Arxivat de l'original el 20 d’abril 2017. [Consulta: 7 novembre 2016].
Actualització: La URL ha canviat: Font den Baster
# Tàurids

Els tàurids són una pluja de meteors anual associada amb el cometa Encke (australs) i l'asteroide 2004 TG$_{10}$ (boreals). Realment, els tàurids són dues pluges de meteors diferents, amb un component sud i un altre nord. Els tàurids australs es van originar a partir del cometa Encke, mentre que els tàurids boreals van fer-ho a partir de l'asteroide 2004 TG$_{10}$. S'anomenen tàurids pel seu radiant, el qual es troba a la constel·lació de Taure. Per la seva aparició a finals d'octubre i principis de novembre, en el món anglosaxó són anomenats també Halloween fireballs (boles de foc de Halloween). Tant el cometa Encke com els tàurids podrien ser remanents d'un altre cometa molt més gros, que es desintegrà ara fa uns 20.000 o 30.000 anys en diversos fragments. Com a conseqüència de que la Terra triga algunes setmanes en creuar els fragments del cometa a l'espai, la pluja té un període d'activitat relativament llarg, sobretot si es compara amb altres pluges amb períodes més curts. El material que produeix els tàurids és més pesant que l'habitual en les pluges: materials de mida grava o còdol en comptes de pols.

## Generalitats

Típicament, els tàurids presenten una taxa horària zenital de 5 meteors per hora, movent-se al llarg del cel a 28 km/s. Si el material és més gros que un còdol, els meteors poden esdevenir bòlids més brillants que la Lluna i poden arribar a deixar rastres de fum.

## Tàurids boreals i tàurids australs

Com a conseqüència de les pertorbacions gravitacionals d'altres planetes, especialment Júpiter, els tàurids inicials se separaren en el temps, formant-se així els tàurids boreals i els tàurids australs. Els tàurids australs són observables des del 10 de setembre fins al 20 de novembre, mentre que els tàurids boreals són observables entre el 20 d'octubre i el 10 de desembre. Els beta-Tàurids i els zeta-Perseids són també seccions transversals del mateix material que genera tant els tàurids boreals com els australs. Aquestes pluges, però, no són observables en produir-se durant les hores de Sol del dia.

## Bòlids

L'any 1993 es va predir un pic d'activitat per a l'any 2005. Al voltant de Tots Sants de 2005, van observar-se "boles de foc" (per això als tàurids també se'ls coneix com a boles de foc de Halloween). Durant els tàurids australs de 2013 van observar-se boles de foc a Califòrnia, Arizona, Nevada i Utah.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fireball Sightings | Science Mission Directorate» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-01-11. [Consulta: 19 setembre 2018].
* ↑ «Sky News - First For Breaking News From The UK And Around The World» (en anglès). [Consulta: 19 setembre 2018].