OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pomponi Segon

Pomponi Segon (en llatí Pomponius Secundus) va ser un poeta romà del segle i. Va florir en els regnats de Tiberi, Calígula i Claudi.
Va ser un dels amics de Luci Eli Sejà, el ministre de Tiberi. Quan Sejà va caure l'any 31 va ser empresonat i va restar tancat fins a la pujada al tron de Calígula l'any 37 que el va alliberar i el va nomenar cònsol el 41. Dió Cassi diu que va ser cònsol set anys abans de la pujada al tron de Calígula, però el seu nom no apareix als Fasti.
En temps de Claudi va ser nomenat legat imperial a Germània on l'any 50 va derrotar els cats (chatti) i va obtenir ornaments triomfals.
Pomponi Segon va ser amic íntim de Plini el Vell que li va mostrar el seu afecte escrivint la seva vida en dos llibres. Tàcit el descriu com un home "multa morum elegantia et ingenio illustri". Principalment va adquirir fama per les seves tragèdies, de les que Tàcit, Quintilià i Plini el Jove parlen amb elogi, i que es van mantenir durant molts anys i encara el gramàtic Flavi Sosípater Carisi al segle v en cita una.
El seu praenomen és dubtós, ja que podria ser Publi o Luci, que Tàcit li dona en dos passatges diferents. Dió Cassi l'anomena Quintus, nom que Tàcit dona a un germà.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 764.
# Ford Flex

El Ford Flex és un vehicle utilitari crossover de mida completa fabricat per la Ford Motor Company. El seu estil es basa en el concepte de Ford Fairlane presentat al North American International Auto Show de Detroit, MI al 2005. El vehicle de producció va fer el seu debut el 2007 New York International Auto Show. Les vendes del Flex es van iniciar l'estiu de 2008 com a model 2009. El Flex es produeix en la mateixa línia de muntatge com el Ford Edge i CUV Lincoln MKX de mida mitjana a la planta de muntatge de Oakville a Oakville, Ontario, on el primer Flex va ser conduït fora de la línia a principis de juny de 2008. el Flex reemplacen la minivan Ford FREESTAR i va ser el primer CUV de funció ambdues propietats minivan i SUV, encara que no és una minivan adequada. A més, el Flex també va substituir la semblança Ford Taurus X, la variant station wagon del Ford Taurus que va ser descontinuado. El Flex només es ven als Estats Units, al Canadà i a l'Orient Mitjà. El Ford Flex comparteix plataforma amb el 2011 -present Ford Explorer i el Lincoln MKT. El Flex, Explorer i MKT tots tenen una capacitat per a set persones. Les dues motoritzacions són el 3.5 duratec i el 3.5 ecoboost de 263 i 365 cavalls respectivament amb un consum aproximat de 10 l/100km. Es caracteritza pel seu estil únic i el seu interior ampli.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 30 desembre 2010.
# Muros (la Corunya)

Muros és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la Comarca de Muros. És situat a l'extrem septentrional de la ria de Muros i Noia, la més septentrional de les Rías Baixas.

## Història

El 1544, durant la Guerra d'Itàlia de 1542–46 Álvaro de Bazán el vell derrotà l'armada francesa a la batalla de Muros.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 11255 | 11065 | 10156 | 10050 |

## Parròquies

* Abelleira (Santo Estevo)
* Esteiro (Santa Mariña)
* Louro (Santiago)
* Muros (San Pedro)
* Serres (San Xoán)
* Tal (Santiago)
* Torea (San Xián)

## Referències

* ↑ (castellà) Semanario pintoresco español, Don Álvaro de Bazán, primer marqués de Santa Cruz
Viccionari
# Murovdag

La Murovdag (també escrit com a Murovdagh, àzeri: Murovdağ) o Mrav (armeni: Մռավի լեռնաշղթա: Mravi Lernash'ghta) és la serralada més alta del Caucas Menor. De iure, la serra és part de l'Azerbaidjan, encara que de facto és part de la República d'Artsakh (o de Nagorno-Karabakh). La serralada té aproximadament 70 quilòmetres de llarg i la muntanya Gamish és el seu cim més alt amb 3,724 metres. És constituïda principalment per roques del Juràssic, Cretaci i Paleogen.
La serra Murovdag s'estén cap al nord des del pics Hinaldag al Gamish. Al pendent nord-oriental és troben un grup de llacs turístics, incloent-hi el Göygöl en direcció cap al parc natural i la ciutat àzeri del mateix nom. La plana del Karabakh s'estén al sud de Murovdağ. El limit sud-est dels boscos d'avets i pícees arriba fins al Murovdag. Les pastures de muntanya de la serra del Murovdag eren tradicionalment utilitzades pels pastors armenis i azeris a l'estiu.
La serra segueix la part del nord de la línia de contacte (frontera de facto) entre Nagorno-Khabarak i l'Azerbaidjan. Els seus pendents sud donen cap a la regió de Martakert i la vall alta per on passa la carretera M-11 que lliga Armènia amb la part central de Nagorno-Karabakh i fou un dels llocs estratègics atacs per l'exercit àzeri en el conflicte militar el 1992. El 1993 va ser escena d'una de les batalles que va portar a la victòria definitiva armènia sobre els àzeris.

## Galeria

* Vistes des
* de Vaghuhas
* a la República d'Artsakh

## Referències

* ↑ «NAGORNO-KARABAKH REPUBLIC " Geographical location». Ministry of Foreign Affairs of the Nagorno Karabakh Republic. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2018. [Consulta: 7 febrer 2012].
* ↑ Azerbaijan Soviet Encyclopedia (1983), vol. 7, p. 93
* ↑ «Azeri Veterans Recall Military Fiasco» (en anglès). [Consulta: 27 setembre 2020].
# Muros (parròquia)

Muros és una parròquia del conceyu asturià de Muros. Té una població de 1.324 habitants repartits en els seus 8,09 km².
La parròquia inclou la vila de Muros, capital del concejo, i els barris d'Era, La Pumariega, Reboriu i Villar.
El seu codi postal és el 33138.

## Referències

* ↑ «Expedient amb els topònims oficials de Morcín». BOPA.
# Mottram in Longdendale

Mottram in Longdendale o Mottram és un poble dins del districte municipal metropolità de Tameside, a Gran Manchester, Gran Bretanya. Està situat a la vall de Longdendale, a la frontera amb Derbyshire i prop de Peak District i els veinats de Broadbottom i Hattersley. Dins de la parròquia de Longdendale era una de les vuit parròquies antigues del hundred de Macclesfield de Cheshire.
# Museu de Bombers d'Alcoi

El Museu de Bombers d'Alcoi (MUBOMA), el nom oficial del qual és Museu de Bombers del Consorci Provincial d'Alacant, és un museu situat al carrer Alcassares número 64 d'Alcoi (l'Alcoià), País Valencià.

## Edifici

El museu es troba a la coneguda com a Fàbrica de Tacs, un edifici industrial reconvertit en museu per a ús cultural. L'edifici està alçat en pedra de carreu al costat del riu Serpis.
L'immoble es construeix a meitat del segle xix amb la finalitat d'albergar una indústria tèxtil. Es destina a la producció de la manufactura de cotó i més tard és transformat en una fàbrica de feltres, encara que finalment es converteix en fàbrica de filats fins que l'any 1985 un incendi destrueix l'edifici.
L'edifici és de planta lineal amb una planta baixa i dues altures, amb una estructura construïda enterament amb fusta de pi. La façana adopta certs elements neoclàssics. El fumeral és posterior i està construït en rajola amb fust de forma troncocònica.

## Museu

És el primer museu de bombers del País Valencià, el qual va ser inaugurat al juliol de 2011. El museu dona a conéixer la importància d'aquesta professió i conté una col·lecció d'eines i recursos que han permés el desenvolupament d'aquest ofici.
Al museu es conserva i mostra al visitant el patrimoni que els diferents parcs de bombers de la província d'Alacant han atresorat amb el temps. El museu comprén una col·lecció dels primers vehicles utilitzats en les labors d'extinció, així com tota classe d'objectes, equips i indumentària, en definitiva, tota la història dels bombers a la província, convertida en una singular col·lecció museogràfica.
A Alcoi també es pot visitar l'edifici del Parc de Bombers de 1915, obra d'estil modernista valencià de l'arquitecte alcoià Vicent Pascual Pastor.

## Referències

* ↑ «Museu de Bombers -MUBOMA (Alcoi)». Arxivat de l'original el 2021-01-25. [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ «Retales de un pasado fabril» (en castellà), 14-08-2011. [Consulta: 2 juny 2020].
* 1 2 «El MUBOMA es el primer museo de bomberos de la Comunidad Valenciana.» (en castellà). [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ Información. «El Museo de Bomberos recibe más de 9.000 visitas desde julio de 2011». [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ «Turismo Alcoy - www.alcoyturismo.com». [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ Doménech Romá, Jorge. Modernismo en Alcoy, su contexto histórico y los oficios artesanales (en castellà). Editorial Aguaclara, 2010, p. 465-474. ISBN 978-84-613-8233-0.
# Nadia Álvarez Padilla

María Nadia Álvarez Padilla (Madrid, 6 de desembre de 1973) és una política espanyola del Partit Popular (PP).

## Biografia

Nascuda el 6 de desembre de 1973 a Madrid. Inclosa al lloc 60 de la llista del Partit Popular (PP) per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid d'octubre de 2003, no va resultar escollida, però amb motiu de la renúncia de Regino García-Badell, va esdevenir diputada de la setena legislatura de l'Assemblea de Madrid l'11 de desembre de 2003.
Candidata de nou per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2007, va renovar el seu càrrec de diputada. Repetiria de nou com a diputada després de ser escollida en les eleccions de 2011.
Propera a les posicions de l'associació ultracatòlica Hazte Oír (HO), va ser ponent al Congrés de HO Familia y Sociedad el 2011. Va exercir el càrrec d'alcaldessa de Carabaña entre 2011 i 2015. Després de la renúncia de Manuel Francisco Quintanar Díez a la seva condició de diputat de la desena legislatura de l'Assemblea de Madrid, Nadia Álvarez, al lloc 49 de la llista del PP, es va convertir en diputada el 9 de juliol de 2015.

## Referències

* 1 2 «Ilma. Sra. D.ª María Nadia Álvarez Padilla». Assemblea de Madrid.
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Elecciones a la Asamblea de Madrid 2003. Candidaturas proclamadas». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 231, pàg. 9.
* ↑ «Promesa o juramento ante el Pleno de la Asamblea, de fecha 11 de diciembre de 2003, por el que adquiere la plena condición de Diputada de la Asamblea la Ilma. S.ª D.ª María Nadia Álvarez Padilla, del Grupo Parlamentario Popular, en sustitución, por renuncia, de D. Regino García-Badell Arias». Boletín Oficial de la Asamblea de Madrid, 8, 18-12-2003, pàg. 173-174. Arxivat de l'original el 2018-07-20 [Consulta: 20 juliol 2018]. Arxivat 2018-07-20 a Wayback Machine.
* ↑ Ejerique, Raquel «Aguirre premió a la asociación antiaborto que ahora boicotea a Cifuentes». Eldiario.es, 12-05-2015.
* ↑ Martiarena, Asier «Aguirre obliga a Cifuentes a incluir a 'su gente' en las listas a la Comunidad». La Vanguardia, 14-04-2015.
* ↑ «Cuatro diputados del PP en la Asamblea de Madrid formalizan su renuncia». Eldiario.es, 02-07-2015.
* ↑ «Promesa o juramento ante el Pleno de la Asamblea, de fecha 9 de julio de 2015, por el que adquiere la plena condición de Diputada de la Asamblea la Ilma. Sra. Dña. María Nadia Álvarez Padilla, del Partido Popular, en sustitución por renuncia del Ilmo. Sr. D. Manuel Francisco Quintanar Díez». Boletín Oficial de la Asamblea de Madrid, 7, 16-07-2015, pàg. 108. Arxivat de l'original el 2018-07-20 [Consulta: 20 juliol 2018]. Arxivat 2018-07-20 a Wayback Machine.
# Neuengamme

* Per a altres significats, vegeu «Camp de concentració de Neuengamme».
Neuengamme (en baix alemany Niengamme) és un barri (en alemany Stadtteil) del bezirk de Bergedorf de l'estat d'Hamburg a Alemanya, situat a una península format per l'Elba, (frontera amb Slesvig-Holstein), el Dove Elbe (frontera amb Altengamme i el Gose Elbe (frontera amb Kirchwerder). A l'inici de 2011 tenia 3.479 habitants una augmentació de 17 en comparació amb 2009.
És un poble oblong al llarg del carrer i del dic. És un dels Vierlande, quatre antigues illes a l'Elba als quals es van posar dics al segle xii per crear pòlders aptes al conreu. Al segle xv va esdevenir un condomini de les ciutats hanseàtiques Lübeck i Hamburg. Des de la polderització fins avui, l'agricultura continua a ser l'activitat principal del nucli. A l'inici del segle xx es va descobrir gas natural el que va engendrar una industrialització modesta de l'illa. El poble rural i idíl·lic va esdevenir infamós malgrat ell després de la Segona Guerra Mundial, quan els horrors dels camps de concentració es van descobrir.

## Llocs d'interès

* El camp de concentració de Neuengamme (1938-1945), una extensió del camp de concentració de Sachsenhausen
* L'església de Joan de la qual les parts més antigues daten del segle xiii
* Unes cases i masos antigues d'entramat de fusta
* Monument commemoratiu al lloc del crematori del camp de concentració
* El Neuengammer Stichkanal
* El carrer Jean-Dolidier-Weg
* El canal Neuengammer Durchstich

## Referències

* ↑ Statistisches Amt für Hamburg und Schleswig-Holstein setembre de 2011, pàgina 184
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Neuengamme
# Neuengammer Stichkanal

El Neuengammer Stichkanal o canal d'enllaç de Neuengamme és un canal a Neuengamme a la ciutat d'Hamburg a Alemanya. Connecta l'antic camp de concentració de Neuengamme al Dove Elbe, un braç de l'Elba i el port d'Hamburg.
Després d'una visita d'Heinrich Himmler al camp el 1940, va decidir-se de connectar la bòbila que pertanyia a la NSDAP per un enllaç ferroviari i un canal amb l'objectiu de facilitar el transport vers les obres de construcció megalomaniaques dels nazis. Va crear-se el Kommando Elbe, un grup de milers de forçats per a excavar el canal i eixamplar el Dove Elbe sobre 6 quilòmetres. Al costat del Kommando que treballava a les mines de fang era el grup amb les condicions les més dolents i una mortalitat superior a tots. S'havia de treballar dotze hores per dia i corrent, exhortat en permanència per la SS.
A una taula d'informació al pont del canal hom pot llegir:
| « | De 1940 a 1942 va eixamplar-se el Dove Elbe i construir-se un canal d'enllaç amb el camp. Per encàrrec de la ciutat d'Hamburg, els Schutzstaffel (SS) van encarregar els presoners de l'excavació. Fins a 1600 persones van treballar-hi en condicions inhumanes. Anaven malvestits i malnodrits. Els escarcellers dels SS i els Kapos van maltractar-los. Molts van morir. | » |

## Referències

* ↑ «Stichkanal Neuengamme» (en alemany). Elbe Treff, 2015. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 juliol 2015].
* ↑ «Hafenbecken / Stichkanal» (en alemany). Bauliche Entwicklung des KZ Neuengamme 1938 bis 1945. Günter Schoss, 2014.
* ↑ Nyáry, Josef «Gedenken am Stichkanal» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 09-11-2006.
* ↑ Groschek, Iris. «Das KZ Neuengamme» (en alemany). Hamburg Geschichtsbuch. Ciutat d'Hamburg. [Consulta: 22 abril 2018].
* ↑ Traducció de l'Infotaula al canal de Neuengamme
* Taula d'informació al pont del canal
* El port al canal al camp de concentració
* El moll i la barcassa n°8624
* La barcassa n°8624
# Nansa (pesca)

Una nansa és un antic parany de pesca. Encara s'utilitza en la pesca artesanal, n'hi ha de diversos tipus, depenent de la zona i el tipus de presa. Els dos tipus principals de nansa són: de campana i de barril. Tots dos es basen en un coll d'ampolla d'entrada que obliga els peixos, atrets per l'esquer, obligant a passar pels bucles per entrar. D'aquesta manera, la presa no és capaç de sortir del parany. Les nanses se situen generalment al capvespre i es recullen al matí per substituir l'esquer i recuperar el peix atrapat.

## Vegeu també

* Ratera (estri)

## Referències

* ↑ James A. Bateman. Animal Traps and Trapping. Coch Y Bonddu Books, 6 October 2003, p. 115–. ISBN 9780954211776.
Viccionari
# Nisrín Akram Khouri

Nisrín Akram Khouri (Homs, Síria, 1983) és una poetessa siriana.
Nisrín Akram Khouri fou la guanyadora de la primera edició del 'Premi Roissy-en-Brie' per a escriptors i escriptores refugiades a Europa, convocat pel PEN català el 2021. El premi li fou atorgat pel seu poemari en àrab "زلةخارجالحكاية“ (Pas en fals al marge de la història). El Juliol de 2022 fou presentada a Alacant, la seva ciutat de residència, amb versió bilingüe, en àrab i català.
Després de donar a conèixer els seus primers poemes el 2010 a diferents llocs web, el 2015 publica a Damasc el seu poemari "En una gerra de guerra" i en 2017 apareix a Itàlia la seua primera novel·la, "Wadi Qandil", premiada amb una beca de la Fundació Cultural Mawrid. En 2019 publica el seu poemari Clava una patacada a la porta de casa i surt i participa al llibre col·lectiu Jo soc vosaltres. Sis poetes de Síria, amb edició de Mohamad Bitari i traducció de Margarida Castells i Criballés. Pas en fals al marge de la història és el seu tercer poemari.
L'any 2020 es va publicar ‘Jo soc vosaltres. Sis poetes de Síria’, un llibre que en el marc de la XXXVII edició dels Premis Cavall Verd, va guanyar el 'Premi Rafel Jaume' a la millor traducció poètica de l'any i que recull un part de la producció de sis poetes sirians, fruit d'una tria a cura de Mohamad Bitari i que ha traduït al català Margarida Castells Criballés. El recull resegueix precisament, la producció de Nisrín Akram Khouri, així com també la de Raed Wahesh, Rasha Omran, Talal Bu Khadar, Abdul·lah Al-Hariri i Wael Saadeddín; algunes de les veus d'una generació poètica majoritàriament activa i compromesa amb la revolució siriana del 2011 i que va donar lloc a una guerra civil que encara dura avui. Alguns d'aquests poemes van formar part d'un recital poètic a Barcelona.

## Referències

* ↑ «Nesrine Khoury, I Premi de poesia Roissy-en-Brie». PEN Català, 14-11-2021. [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ «Presentació de “Pas en fals al marge de la història” de Nisrín Akram Khouri a Alacant». PEN català, 08-07-2022. [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ «I Premi de poesia Roissy-en-Brie». La Setmana del Llibre en Català. Associació d'Editors en Llengua Catalana, 10-09-2022. Arxivat de l'original el 20 de setembre 2022. [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ «Vincle Editorial publica la poeta siriana Nisrín Akran Khouri». Vincle Editorial. [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ Palau Centelles, Alba «‘Jo sóc vosaltres’: sis poetes sirians. Aquest recull de poemes, guanyador del Premi Cavall Verd de traducció, reuneix algunes de les veus més interessants de la poesia contemporània siriana». Núvol, 22-04-2020 [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ «Anna Gas i Margarida Castells, guanyadores dels XXXVII Premis Cavall Verd». La República, 27-03-2020 [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ «Anna Gas i Margarida Castells, guanyadores dels XXXVII Premis Cavall Verd». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, 27-03-2020. [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ «Presentació i recital poètic 'Jo soc vosaltres. Sis poetes de Síria'». Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 20 de setembre 2022. [Consulta: 17 setembre 2022].
# Nació constituent

Països constituents o nacions constitutives és un terme usat, normalment per institucions oficials, en contextos en els quals un nombre de països componen una entitat o agrupació política més gran, sovint un estat sobirà. Així, l'OCDE ha usat la frase en referència a l'antiga Unió Soviètica o la Iugoslàvia (vegeu exemple ací). Nogensmenys, les institucions europees com el Consell d'Europa també la fan servir en referència a agrupacions d'estats, com la Unió Europea (vegeu exemple ací). No es tracta d'un terme tècnic ni té un sentit legal definit; 'constituent' és simplement un adjectiu, i el terme només té un sentit clar dins del context de l'entitat o agrupació dins la qual els països són considerats constituents.

## Regne Unit

Els països constituents (Home Nations) del Regne Unit són:
* Anglaterra
* Irlanda del Nord
* Escòcia
* Gal·les

## Regne dels Països Baixos

Des del 10 d'octubre de 2010, els països constituents (landen) del Regne dels Països Baixos són:
* Països Baixos
* Aruba
* Curaçao
* Sint Maarten
L'antic país constituent de les Antilles Neerlandeses va ser dissolt l'octubre del 2010. Això va causar l'aparició de dos països constituents nous, Curaçao i Sint Maarten. Les illes BES (Bonaire, Sint Eustatius i Saba) van unir-se als Països Baixos.

## Ús de l'expressió per organismes internacionals

L'Organització per a la Cooperació i el Desenvolupament Econòmic és un exemple d'organisme que ha emprat l'expressió "països constituents", particularment en referència a:
* les Repúbliques Socialistes de l'antiga Iugoslàvia
* les Repúbliques Socialistes Soviètiques de l'antiga Unió Soviètica
El Consell d'Europa i altres institucions europees de vegades fan servir l'expressió referint-se als estats membres de la Unió Europea.

## Vegeu també

* Dependències de la Corona Britànica
* Assemblea Nacional de Gal·les
# Niu yuan

Niu Yuan (xinès simplificat: 牛冤, pinyin: Niú Yuān, literalment 'Injustícia bovina') és una pel·lícula d'animació xinesa, produïda per l'estudi de cinema de Changchun, dirigida per Zhong Quan i estrenada el 1989. La pel·lícula fou nominada a l'edició del 1990 dels premis Jinji, i n'obtingué un al festival d'Hiroshima.
Narra la història d'un cuidador de vedells i una equivocació que ocorre mente dorm.

## Referències

* ↑ «李者作品-长春师范大学美术学院». Arxivat de l'original el 2021-01-17. [Consulta: 22 març 2021].
* 1 2 «长影国家一级美术师钟泉老师影视美术作品_电影». Sohu, 16-06-2020. [Consulta: 22 març 2021].
* ↑ 颜慧; 索亚斌. 中国动画电影史. 中国电影出版社, 2005, p. 2104. ISBN 978-7-106-02381-2.
* 1 2 «动画频道 - 长影美术片». CCTV, 15-09-2004. [Consulta: 22 març 2021]. «剪纸片《牛冤》 毕益编剧；钟泉导演；王公、王强美术设计；蔚晶、王佳娜、陶欣动作设计；王强绘景；秦凯、张静摄影；杨一伦作曲。1989年完成。它描写一头忠心耿耿的黄牛守护在熟睡的主人身旁，为他赶走了入侵的野兽。但主人醒来后，看到红了眼的黄牛，误认为它要对自己不利，没有经过调查就杀了它，从而造成黄牛蒙冤而死。这部影片通过黄牛的遭遇，深刻地揭示了没有调查就没有发言权的道理。荣获广电部优秀美术片奖、第十一届中国电影金鸡奖最佳美术片提名奖、第三届广岛国际动画节参赛奖，享誉海内外。»

## Enllaços externs

* La pel·lícula, a l'enciclopèdia de Baike-Baidu.
# Niubò (Manlleu)

Niubó és una masia de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. La vessant dreta és més prolongada que l'esquerra. El portal d'entrada és orientat a tramuntana i és adovellat; la dovella central tenia l'escut de la família Niubò i actualment es troba en el seu poder. A la part de migdia hi ha un cos de galeries sostingut per pilars d'obra.
El mas és construït amb pedra i arrebossat al damunt. L'estat de conservació és bo per bé que l'interior ha estat molt transformat per tal de fer-hi dos habitatges.

## Història

Aquest mas ja surt registrat al fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Manlleu, però sembla que existia ja de més antic.
L'any 1575 és citada en un memorial dels habitants de Manlleu on s'esmenta que hi viuen Bernat Niubò i sis persones més. El 1862, el propietari era Francesc Niubò, resident a la Bisbal d'Empordà.
Al segle xix els Morató, masovers del mas, l'adquiriren a l'antic propietari cognominat Niubò.

## Referències

* 1 2 3 4 «Niubó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
* ↑ Roca, Alexandre. Les masies de Manlleu. Manlleu: El Ter, 1999, p. 80.