OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Hospital (Llívia)

La Casa Hospital és una obra de Llívia (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta i dos pisos amb teulat a dues vessants. A l'angle nord-oest de la casa hi ha un torricó de planta semicircular amb una espitllera. En els darrers anys ha sofert una restauració.

## Història

Se'n diu la Casa Hospital, ja que sembla va pertànyer a l'Hospital de Puigcerdà i es feia servir com a "domus hospitalis". Hi ha diferents fonts que parlen de l'antic hospital de Sant Vicenç de Llívia, però sembla inversemblant que sigui aquest, ja que l'emplacen cap a la Plaça Major.

## Referències

* 1 2 «Casa Hospital». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Chico Serra

Francisco "Chico" Serra va ser un pilot de curses automobilístiques brasiler que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 3 de febrer del 1957 a Sao Paulo, Brasil.

## A la F1

Chico Serra va debutar a la primera cursa de la temporada 1981 (la 32a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 15 de març del 1981 el G.P. de l'oest dels Estats Units al circuit de Long Beach.
Va participar en un total de trenta-tres curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en tres temporades consecutives (1981 - 1983), aconseguint una sisena posició com millor classificació en una cursa i assolí un punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Posició | Punts |
| 1981 | Fittipaldi F1 | Fittipaldi | Cosworth | O.USA 7 | BRA Ret | ARG Ret | SMR NVQ | BEL Ret | MON NVQ | ESP 11 | FRA | GBR NVQ | ALE NVQ | AUT | HOL NVQ | ITA NVQ | CAN NVQ | LVG NVQ | | - | 0 |
| 1982 | Fittipaldi Automotive | Fittipaldi | Cosworth | SUD 17 | BRA Ret | O.USA NVQ | SMR | BEL 6 | MON NVQ | E.USA 11 | CAN NVQ | HOL Ret | GBR Ret | | | | | | | 26è | 1 |
| 1982 | Fittipaldi Automotive | Fittipaldi | Cosworth | | | | | | | | | | | FRA NVQ | ALE 11 | AUT 7 | SUI NVQ | ITA 11 | LVG NVQ | 26è | 1 |
| 1983 | Arrows Racing Team | Arrows | Cosworth | BRA 9 | O.USA | FRA Ret | SMR 8 | MON 7 | BEL | E.USA | CAN | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA | EUR | SUD | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 33 (18) | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 |
# Ceranemota

Ceranemota és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Thyatirinae de la família Drepanidae.

## Taxonomia

* Ceranemota improvisa Edwards, 1873
* Ceranemota fasciata Barnes & McDunnough, 1910
* Ceranemota crumbi Benjamin, 1938
* Ceranemota semifasciata Benjamin, 1938
* Ceranemota tearlei Edwards, 1888
* Ceranemota partida Clarke, 1938
* Ceranemota albertae Clarke, 1938
* Ceranemota amplifascia Clarke, 1938

## Referències

* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; et al. «Ceranemota» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index [Natural History Museum], 2003.
# Charles Coutard

Charles Coutard (Poissy, 17 de novembre de 1952) és un antic pilot de trial francès. Procedent d'una família afeccionada al motociclisme, el seu pare, Claude Coutard, fou un dels pioners i impulsors del trial a França, i el seu fill Arthur és un especialista en trial acrobàtic.
Durant la dècada del 1970 i començament de la del 1980, Charles Coutard va ser un dels competidors més destacats del Campionat del Món de trial. A banda, va guanyar vuit anys el Campionat de França de trial (1971 a 1977 i 1979). L'any 1978 va deixar la seva marca de sempre, Bultaco, i va passar a formar part de l'equip oficial de SWM que s'estrenava aquell any al Campionat del Món. Era un dels principals desenvolupadors del seu nou model de trial. Pocs anys després, SWM obtindria el campionat amb el també francès Gilles Burgat.
El 25 d'octubre de 1983, juntament amb Jöel Descuns, Coutard va pujar fins al segon pis de la Torre Eiffel amb la JCM de trial i va establir així un rècord mai provat fins aleshores.

## Palmarès

| Any | Motocicleta | Campionat del Món | Campionat de França |
| 1970 | Bultaco | 39è | |
| 1971 | Bultaco | - | 1r |
| 1972 | Bultaco | 13è | 1r |
| 1973 | Bultaco | 9è | 1r |
| 1974 | Bultaco | 9è | 1r |
| 1975 | Bultaco | 5è | 1r |
| 1976 | Bultaco | 6è | 1r |
| 1977 | Bultaco | 6è | 1r |
| 1978 | SWM | 12è | |
| 1979 | SWM | 7è | 1r |
| 1980 | SWM/Montesa | 14è | |
| 1981 | Montesa | 7è | |
| 1982 | Bultaco | 8è | |
| 1983 | JCM | 19è | |
| Total títols | Total títols | 0 | 8 |

### Notes

* ↑ Fins al 1974 el Campionat era d'Europa, i a partir de 1975 va passar a anomenar-se Campionat del Món
* ↑ Al total de títols s'hi compten tots els campionats estatals o internacionals guanyats

## Referències

* ↑ «The rider... Coutard Charles» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ «Le Trial et son histoire» (en francès). planetetrial.com, 07-11-2004. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2010. [Consulta: 15 març 2010].
* ↑ «Arthur Coutard» (en francès). arthurcoutard.com. Arxivat de l'original el 10 de març 2011. [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ Linati Bigas, Alejandro. «Competiciones y campeonatos». A: Iniciación al Moto-Cross, Trial y Todo-Terreno (en castellà). Barcelona: Editorial De Vecchi, SA, 1975, p. 103. ISBN 84-315-12210.
* ↑ «The Eiffel Tower» (en anglès). ambafrance-au.org, 05-08-2004. Arxivat de l'original el 17 de juny 2010. [Consulta: 15 març 2010].
* ↑ «World. Coutard Charles» (PDF) (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 15 març 2010].

## Enllaços externs

* Article sobre Charles Coutard del 2007 (francès)
* Vídeo de Charles Coutard en acció amb la Bultaco Sherpa l'any 1982 (francès)
* Imatge de Charles Coutard amb la Bultaco als SSDT de 1982
# Chōfu

Chōfu (調布市, Chōfu) és una ciutat i municipi de Tòquio, a la regió de Kanto, Japó. Com la majoria del municipis de Tòquio occidental, Chōfu fa de seu d'indústries i de ciutat dormitori. La seu central de l'Agència Espacial Japonesa (JAXA) es troba al municipi.

## Geografia

La ciutat de Chōfu es troba aproximadament a vint quilòmetres de distància de la zona central de Tòquio, a la regió del Tòquio Occidental o Tama. Els rius Tama i Iruma passen pel terme municipal de Chōfu. El terme municipal de Chôfu limita amb els municipis de Setagaya-ku, Mitaka, Fuchū, Koganei, Komae i Inagi, tots ells pertanyents a Tòquio i al sud amb el municipi de Kawasaki, pertanyent a la prefectura de Kanagawa.

## Història

La zona on actualment es troba el municipi de Chôfu ha estat habitada des del paleolític japonès i s'han descobert nombroses troballes dels períodes Jōmon, Yayoi i Kofun. Al període Nara, la zona va ser integrada a l'antiga província de Musashi. Durant el període Sengoku, el domini de la zona va ser objecte de lluita entre el clan Hōjō tardà i el clan Uesugi, que van manar a la zona intermitentment. Al període Edo, la zona va créixer i prosperar com una posta al Kōshū Kaidō o camí entre Edo i Kōfu, a l'antiga província de Kai; així com per ser un centre de sericultura.
Ja a l'era Meiji, la vila de Chôfu i el veí poble de Jindai van ser assignats a la prefectura de Kanagawa a la reforma cadastral de l'1 d'abril de 1889. No obstant això, la zona sencera va ser cedida a l'antiga prefectura de Tòquio l'1 d'abril de 1893. El poble de Jindai fou elevat a la categoria de vila el 3 de novembre de 1952, fussionant-se amb la vila de Chôfu l'1 d'abril de 1955, el que donaria resultat a l'actual ciutat de Chôfu.

## Administració
### Alcaldes

* Yanagiyoshi Yamaoka (1955-1957)
* Sadaharu Aoki (1957-1958)
* Torao Takeuchi (1958-1962)
* Keichirō Honda (1962-1978)
* Saichirō Kaneko (1978-1986)
* Yoshio Katsuyuki (1986-2002)
* Yoshiki Nagatomo (2002-present)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 8.619 | 11.398 | 17.825 | 34.865 | 68.621 | 157.488 | 180.548 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 197.677 | 204.759 | 223.609 | 240.359 | - | - | - |

## Transport
### Aire

* Aeròdrom de Chōfu
** Destinacions: Kōzushima - Miyake - Niijima - Ōshima

### Ferrocarril

* Ferrocarril Elèctric Keiō
** Sengawa - Tsutsujigaoka - Shibasaki - Kokuryō - Fuda - Chōfu - Nishi-Chōfu - Tobitakyū - Keiō-Tamagawa

### Carretera

* Nacional 20 (Kōshū Kaidō)
* Autopista Central

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=13&city=1132080&cmp=1
* ↑ https://www.metro.tokyo.lg.jp/english/about/links/municipalities.html
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Chōjun Miyagi

Chōjun Miyagi (Naha, Okinawa, 25 d'abril de 1888 - 8 d'octubre de 1953) va ser un karateka, creador de l'estil de karate goju ryu.

## Gojo ryu

El 1921 va ser elegit per representar el Naha-te en una presentació davant el príncep del tron del crisantem Hirohito, deixant impressionats als visitants japonesos. Intuint el futur de les arts d'Okinawa, organitza el 1926 el "Club d'Investigació sobre el Karate", convocant als mestres: Chomo Hanashiro (Shuri-Te / Shorin Ryu), Kenwa Mabuni (Shito-Ryu) i Choyu Motobu, amb els quals treballa durant tres anys a perfeccionar els aspectes bàsics, katas, entrenament físic i filosofia de la seva karate. El 1929 és convidat al Japó, a una convenció de totes les arts marcials japoneses. En aquesta ocasió és quan es va donar el nom formal a l'estil: Goju Ryu.
Go significa "dur", i ju significa "suau". Atès que l'estil era una combinació d'aquests conceptes va rebre el nom de "Goju Ryu". El 1933 va ser registrat oficialment amb aquest nom a la Dai Nihon Butokukai (Associació Japonesa d'Arts Marcials), i el karate goju és reconegut des de llavors oficialment com un art marcial japonès. Al mateix temps, Miyagi rep el títol honorífic de Kyoshi. Aquest mateix any presenta un article titulat "Fonaments del Karate-Do". A l'any següent, Miyagi és nomenat director de la secció d'Okinawa de la Butoku-Kai. El 1936 tornà a la Xina per continuar els seus estudis, aquesta vegada a Xangai. Al seu retorn crea els katas Gekisai Dai Ichi i Gekisai Dai Ni, en associació amb el mestre Shoshin Nagamine l'estil shorin ryu, per tal de preservar i caracteritzar els estils de karate d'Okinawa, dels estils japonesos, per ser ensenyats en les escoles primàries de l'illa.

## Segona Guerra Mundial

Després de la Segona Guerra Mundial, l'ocupació d'Okinawa per les forces aliades va ser un període turbulent en l'art del karate. Entre els morts s'incloïa un dels fills de Miyagi, i la seva estudiant més avançat, Jinan Shinzato. Hi va haver un període en què es va oblidar l'entrenament, mentre es reconstruïa el país després de la guerra. El 1946, Miyagi és nomenat director de l'Associació Civil d'Okinawa d'Educació Física, i reprèn la pràctica de les arts marcials, ensenyant a l'Acadèmia de Policia i en un Dojo particular, conegut com "El Jardí", pel fet que era el mateix jardí de casa seva.
# Cinc-cents

El cinc-cents (escrit 500 o D segons el sistema de numeració utilitzat) és un nombre natural múltiple de cent que segueix al nombre 499 i precedeix al nombre 501. És la meitat de mil. La seva representació binària és 111110100, la representació octal 764 i l'hexadecimal 1F4. La seva factorització en nombres primers és 2$^4$ × 5² = 500.
Ocurrències del cinc-cents
* Representa el màxim valor dels bitllets d'euro
* Era la moneda més gran en valor de la pesseta
* És mig mil·lenni o mig quilo
* Hi ha un joc de cartes amb aquest nom
* Anys 500 i 500 aC

## Nombres del 501 al 599

| Nombre | Nombre romà | Sistema hexadecimal | Més informació que destaca del nombre |
| 501 | DI | 1F5 | |
| 502 | DII | 1F6 | |
| 503 | DIII | 1F7 | |
| 504 | DIV | 1F8 | |
| 505 | DV | 1F9 | |
| 506 | DVI | 1FA | |
| 507 | DVII | 1FB | |
| 508 | DVIII | 1FC | |
| 509 | DIX | 1FD | |
| 510 | DX | 1FE | |
| 511 | DXI | 1FF | |
| 512 (Vegeu Nombre 512) ||||
| 513 | DXIII | 201 | |
| 514 | DXIV | 202 | |
| 515 | DXV | 203 | |
| 516 | DXVI | 204 | |
| 517 | DXVII | 205 | |
| 518 | DXVIII | 206 | |
| 519 | DXIX | 207 | |
| 520 | DXX | 208 | |
| 521 | DXXI | 209 | |
| 522 | DXXII | 20A | |
| 523 | DXXIII | 20B | |
| 524 | DXXIV | 20C | |
| 525 | DXXV | 20D | |
| 526 | DXXVI | 20E | |
| 527 | DXXVII | 20F | |
| 528 | DXXVIII | 210 | |
| 529 | DXXIX | 211 | En factors primers, 23² = 529 |
| 530 | DXXX | 212 | |
| 531 | DXXXI | 213 | |
| 532 | DXXXII | 214 | |
| 533 | DXXXIII | 215 | |
| 534 | DXXXIV | 216 | |
| 535 | DXXXV | 217 | |
| 536 | DXXXVI | 218 | |
| 537 | DXXXVII | 219 | |
| 538 | DXXXVIII | 21A | |
| 539 | DXXXIX | 21B | |
| 540 | DXL | 21C | |
| 541 | DXLI | 21D | |
| 542 | DXLII | 21E | |
| 543 | DXLIII | 21F | |
| 544 | DXLIV | 220 | |
| 545 | DXLV | 221 | |
| 546 | DXLVI | 222 | |
| 547 | DXLVII | 223 | |
| 548 | DXLVIII | 224 | |
| 549 | DXLIX | 225 | |
| 550 | DL | 226 | |
| 551 | DLI | 227 | |
| 552 | DLII | 228 | |
| 553 | DLIII | 229 | |
| 554 | DLIV | 22A | |
| 555 | DLV | 22B | |
| 556 | DLVI | 22C | |
| 557 | DLVII | 22D | |
| 558 | DLVIII | 22E | |
| 559 | DLIX | 22F | |
| 560 | DLX | 230 | |
| 561 | DLXI | 231 | |
| 562 | DLXII | 232 | |
| 563 | DLXIII | 233 | |
| 564 | DLXIV | 234 | |
| 565 | DLXV | 235 | |
| 566 | DLXVI | 236 | |
| 567 | DLXVII | 237 | |
| 568 | DLXVIII | 238 | |
| 569 | DLXIX | 239 | |
| 570 | DLXX | 23A | |
| 571 | DLXXI | 23B | |
| 572 | DLXXII | 23C | |
| 573 | DLXXIII | 23D | |
| 574 | DLXXIV | 23E | |
| 575 | DLXXV | 23F | |
| 576 | DLXXVI | 240 | En el sistema octal, 576 és 1100. |
| 577 | DLXXVII | 241 | |
| 578 | DLXXVIII | 242 | |
| 579 | DLXXIX | 243 | |
| 580 | DLXXX | 244 | |
| 581 | DLXXXI | 245 | |
| 582 | DLXXXII | 246 | |
| 583 | DLXXXIII | 247 | |
| 584 | DLXXXIV | 248 | |
| 585 | DLXXXV | 249 | |
| 586 | DLXXXVI | 24A | |
| 587 | DLXXXVII | 24B | |
| 588 | DLXXXVIII | 24C | |
| 589 | DLXXXIX | 24D | |
| 590 | DXC | 24E | |
| 591 | DXXXI | 24F | |
| 592 | DXXXII | 250 | |
| 593 | DXXXIII | 251 | |
| 594 | DXXXIV | 252 | |
| 595 | DXXXV | 253 | |
| 596 | DXXXVI | 254 | |
| 597 | DXXXVII | 255 | |
| 598 | DXCVIII | 256 | |
| 599 | DXCIX | 257 | |
# Ciutat Esportiva d'Abegondo

La Ciutat Esportiva d'Abegondo (en gallec: Cidade Deportiva de Abegondo), coneguda també com a O Mundo do Fútbol (El Món del Futbol), és un complex esportiu del Deportivo de La Corunya, inaugurat l'1 de maig de 2003. Està situat al municipi gallec d'Abegondo, al costat de l'autovia A-6. Amb una superfície de 90.000 m², acull els entrenaments del primer equip, el filial i de les categories inferiors del club.

## Instal·lacions

O Mundo do Fútbol està format per un edifici principal on hi trobem els vestidors, oficines i cafeteria, i que serveix, a més, de graderia, amb capacitat per a més de 1.200 persones de cara al camp principal, i unes altres 500 a la part posterior, orientades cap al camp de gespa artificial. A la planta superior de l'edifici trobem les oficines, sala de premsa, cafeteria i lavabos de públic. La planta inferior està formada pels vestidors, magatzems i instal·lacions. Disposa, a més, de 9.000 metres quadrats d'aparcament i zona de serveis.
Disposa de:
* 7 camps de gespa natural de mesures semblants a les de l'estadi de Riazor (105 x 65 m).
* 1 camp de gespa artificial d'última generació de la mida de Riazor (105 x 61 m).
* 6 camps de gespa natural de futbol 7 (50 x 30 m).
* Més de 16.000 metres quadrats de camps auxiliars de gespa natural.

## Referències

* 1 2 «El Mundo del Fútbol. Datos generales». Arxivat de l'original el 2009-04-26. [Consulta: 2 març 2014].

## Vegeu també

* Real Club Deportivo de La Coruña
* Estadi Municipal de Riazor

## Enllaços externs

* Informació al web oficial del Deportivo (castellà)
* Informació de les instal·lacions del Deportivo Arxivat 2009-10-08 a Wayback Machine. (castellà)
# Ciutat Esportiva de Paterna

La Ciutat Esportiva de Paterna és un complex esportiu propietat del València Club de Futbol, situat al municipi valencià de Paterna (Horta Oest).
El club va adquirir els terrenys de Paterna sota la presidència de Francisco Ros Casares, el 1974, el seu cost va ser de 85 milions de pessetes. Va ser obert al públic el 19 de febrer de 1992.
Amb una extensió de 180.000 metres quadrats i tretze camps de futbol, és el lloc habitual de treball no solament de primer equip, sinó també de tots els que componen les categories inferiors del club. A més, disposa d'una residència per als xics del planter que venen de qualsevol part del món a formar-se com a futbolistes i un modern Centre de Rehabilitació dotat de diverses sales per a la recuperació dels futbolistes lesionats o que es troben en període de rehabilitació.

## Instal·lacions

* Camp 1: Futbol 11 (105 x 65 metres). Gespa natural.
* Camp 2: Futbol 11 (105 x 68 metres). Gespa artificial.
* Camp 3: Futbol 11 (105 x 65 metres). Gespa natural.
* Camp 4: Futbol 11 (105 x 68 metres). Gespa natural.
* Camp primer equip: Futbol 11 (105 x 65 metres). Gespa natural.
* Camp segon equip: Futbol 11 (105 x 65 metres). Gespa natural.
* Estadi Antonio Puchades: Futbol 11 (105 x 68 metres). Gespa natural, capacitat 3.000 persones. El València Mestalla i el València Fèmines C.F. disputen els seus partits en aquest estadi.
* Pavelló poliesportiu:
* Diversos Camps de Futbol 7 amb gespa artificial.

## Futur

L'expresident Juan Bautista Soler va anunciar en 2007 l'acord entre l'entitat valencianista que presideix i l'Ajuntament de Riba-roja de Túria per a la creació d'una nova ciutat esportiva que substituiria a l'actual Ciutat Esportiva de Paterna.

## Dades generals

* Adreça: Carretera Mas Camarena S/N CP 46980 Paterna (València)
* Telèfon: 902 01 19 19 Fax: 96 132 24 71

## Referències

* ↑ El Valencia anuncia un acuerdo para una nueva Ciudad Deportiva
* ↑ «Plan Maestro Nueva Ciudad Deportiva Valencia C.F.». Arxivat de l'original el 2013-05-08. [Consulta: 27 abril 2013].

## Enllaços externs

* Informació en la web oficial del València CF Arxivat 2009-03-06 a Wayback Machine.
# Ciutat : ideari d'art i cultura

Ciutat : ideari d'art i cultura (segons la grafia de la seva capçalera: CIVTAT Ideari d'Art i Cultura) fou una revista editada a Manresa, des de febrer de 1926 fins a maig de 1928, per l'impressor Ramon Torra i Pujol, propietari de la Impremta de Sant Josep. En total van sortir publicats 20 números de CIVTAT.
Els seus directors varen ser Ramon Torra i el poeta de Sallent Fidel Riu i Dalmau, que ja havia col·laborat a Cenacle. La revista acollí col·laboracions desinteressades de les millors plomes de l'època, com Josep Carner, Agustí Esclasans, Josep Maria López-Picó, Fages de Climent, Josep Farran i Mayoral, Guerau de Liost, Tomàs Garcés o Marià Manent, entre molts altres.

## Referències

* ↑ Estruch - 1988, pàg. 8.
* ↑ Torrent / Tasis - 1966, pàg. 400.
* 1 2 Planes - 1995, pàg. 15.
* 1 2 Estruch - 1988, pàg. 5.
* 1 2 Planes - 1995, pàg. 14.
* ↑ Lamarca - 1988, pàg. 112.

## Bibliografia

* Torrent, Joan; Tasis i Marca, Rafael. Història de la premsa catalana. Vol 2. Barcelona: Bruguera, 1966, pàg. 400.
* Estruch Subirana, Maria. La revista CIVTAT, el Noucentisme a Manresa (1926-1927). academia.edu, 1988 [Consulta: 27 desembre 2017].
* Planes i Ball, Josep Albert «La Manresa noucentista: Cenacle (1915-1917) i Ciutat (1926-1928)». Dovella, 50, 01-06-1995, pàgs. 13-16 [Consulta: 8 novembre 2019].
* Panyella, Vinyet. «Bibliografia». A: Cronologia del Noucentisme: una eina. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1996, pàg.128 [Consulta: 29 desembre 2017].
* Lamarca i Morell, Montserrat. «Ciutat. Ideari d'Art i Cultura». A: Catàleg de revistes de la Reserva Marca. Biblioteca General de la Universitat Autònoma de Barcelona. Bellaterra: Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 1988, pàgs. 112-113 [Consulta: 29 desembre 2017].

## Enllaços externs

* CIVTAT Ideari d'Art i Cultura
* Manresa i les seves revistes culturals Article de Joaquim Noguero
# Chavannes-près-Renens

Chavannes-près-Renens és un municipi del cantó suís del Vaud, situat al districte de l'Ouest lausannois.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Clémence Jacquinet

Clémence Jacquinet (França, 1865 - segle XX) fou una pedagoga racionalista francesa, directora de l'Escola Moderna i companya de Francesc Ferrer i Guàrdia entre 1901 i 1904.

## Biografia

Durant un temps va treballar a Egipte com a institutriu dels fills de Hassan Tewfiq Paixà, inspector de dominis de Tewfik Paixà, i va dirigir una escola a Sakha. El 1897 va conèixer a París Francesc Ferrer i Guàrdia, qui hi treballava com a professor de castellà. Quan Ferrer va fundar l'Escola Moderna a Alella la va cridar perquè hi col·laborés com a directora del centre i del butlletí del centre. Fou companya sentimental de Ferrer. Des de la seva fundació el 1901 fins que tancà el 1906, l'Escola Moderna del carrer de Bailén de Barcelona va obrir a tot Espanya, principalment a Catalunya, més de 35 noves escoles laiques i coeducadores que, a més, disposaven d'un planter de mestres dels dos sexes formats en les idees de Ferrer i Clemencia. Entre aquestes idees, les principals foren treure els nens i les nenes de les escoles, en activitats a l'aire lliure, la visita a museus i fàbriques, l'absència de premis i càstigs, la solidaritat entre els nens, l'interclassisme a l'escola, la divulgació de conceptes antimilitaristes i la difusió del racionalisme científic i de la literatura social. Clemencia va desenvolupar una àmplia labor de divulgació de les modernes idees franceses i europees en educació i va col·laborar en la redacció de nombroses obres relacionades amb l'educació. També va col·laborar amb la premsa obrera i anarquista-cultural de la seva època durant els anys viscuts a Barcelona. Però Clemencia Jacquinet va xocar també amb les idees de Ferrer, ja que ella defensava una concepció de l'ensenyament més academicista. Per això deixarà l'escola. La invisibilitat de la figura de Clemencia ens porta a demanar-nos per què en algunes obres sobre l'Escola Moderna no mereix ni una nota a peu de pàgina –tot i ser-ne la directora– i sí que en tenen, en canvi, molts dels col·laboradors puntuals. Aquesta invisibilitat comprèn també les altres professores de l'escola, com les germanes Vilafranca (Soledat serà una de les companyes de Ferrer) i altres. Totes van patir també la repressió, la presó i l'exili a la fi del 1909.
El 1903 va pronunciar una conferència a Barcelona, La sociología en la escuela, que fou publicada poc després. També va escriure alguns llibres. Jacquinet va publicar a la revista Natura de Barcelona.

## Obres

* Compendio de historia universal (1902)
* La sociología en la escuela (1903)
* Ibsen y su obra (1907)

## Referències

* 1 2 3 4 Diccionari biogràfic de dones. «Clemencia Jacquinet». Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ William Archer. The Life, Trial, and Death of Francisco Ferrer. Honolulu: University Press of The Pacific, 2001, p. 35.
* ↑ Martínez de Sas, María Teresa; Pagès i Blanch, Pelai. «Jacquinet, Clémence». A: Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2000, p. 739. ISBN 848415243X [Consulta: 3 gener 2015].
* ↑ Dalmau, Antoni. Set dies de fúria. Columna edicions, 2009, p. 127. ISBN 9788466410946.
# Xavier Olivé i Millet

Xavier Olivé i Millet (Barcelona, 18 de juliol de 1921 - Llafranc, 31 de juliol de 1987) fou un futbolista català de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Fou jugador del FC Barcelona Amateur entre 1938 i 1941, arribant a disputar un partit de lliga, en el qual marcà un gol, amb el primer equip la temporada 1939-40. Posteriorment destacà al Terrassa FC, on jugà durant set temporades entre 1941 i 1948.

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Necrológicas». La Vanguardia, 02-08-1987. [Consulta: 7 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol