OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Capella de Santa Maria (l'Esquirol)

Santa Maria de l'Esquirol és una capella de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella de petites dimensions que es troba annexionada al cos de l'edificació del mas de les Planes. L'absis és semicircular i un xic peraltat està situat a la banda de tramuntana. El portal d'entrada es troba a llevant i al davant forma un atri sostingut per pilars de pedra. El mur de ponent té dos òculs. A migdia té un altre portal que comunica amb l'antiga biblioteca del mas. La capella està dividida en dos trams i és coberta amb volta de creueria, les nerviacions moren a la paret formant un cul de llàntia. L'estat de conservació es bastant bo per bé que està en desús i caldria fer-hi algunes millores.

## Història

Capella unida al mas de les Planes encara que la seva construcció sigui més recent. Fou construïda a la segona meitat del segle xviii, vers al 1780. Els habitants del mas conten que durant les reformes que es feren al mas, vers l'any 1930, es trobà una gerra d'or enterrada a prop de la capella fonda. És dedicada a Santa Maria i conté riques casulles.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de l'Esquirol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Hernando de Luque

Hernando de Luque (Olvera, Cadis, ? - ciutat de Panamà, 1532) fou un sacerdot castellà que formà part, junt a Diego de Almagro i Francisco Pizarro en la conquesta del Perú.
El 1514 arribà al Nou Món de la mà d'una expedició realitzada per Pedro Arias Dávila amb destinació a Panamà. Allà fou nomenat mestre d'escola de la catedral i provisor de la diòcesi de Santa María la Antigua del Darién. En fundar-se la ciutat de Panamà arribà a ocupar el càrrec de vicari i rector.
En la capitulació de Toledo, del 26 de juliol de 1529, que firmà Pizarro amb l'emperador Carles V, Hernando de Luque sol·licità el bisbat de Tumbes i se'l nomenà protector general dels indis. Dos anys després formà una societat amb Francisco Pizarro i Diego de Almagro, amb la finalitat d'organitzar una expedició que continués les terres explorades per Pascual de Andagoya en la conquesta del Perú. Va morir el 1532.

## Referències

* 1 2 3 «Biografía de Hernando de Luque». biografiasyvidas.com. [Consulta: 8 novembre 2012].
# Ponç de Montlaur

Ponç de Montlaur o Pons de Monlaur (fl. 1235-1253) va ser un noble i trobador provençal. Era senyor de Montlaur i d'Aubenàs. Es va casar amb Guida, germana d'Hug IV de Rodés i filla del també trobador Enric I de Rodés, el 1235. Hug era mecenes del trobador i, a través de la seva dona, Ponç va poder mantenir contactes amb Sordello: el poeta llombard s'adreçava a ella en molts poemes sota els senhals (epítets) de N'Agradavit i Restaur.
Ens ha arribat de Ponç de Montlaur la composició Qal preiatz mais.a ops d'amor, un partiment amb un poeta anomenat Esperdut, que probablement és un senhal per Gui de Cavalhon.

## Referències

* ↑ Harvey i Paterson, 2010, p. 320.
* ↑ «HENRI I de Rodez» (en anglès). Medieval Lands, Foundation for Medieval Genealogy. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ Raynouard, 1820, p. 361-362.
* ↑ Jeanroy, 1934, p. 364.

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Bibliografia

* Harvey, Ruth; Paterson, Linda. The Troubadour Tensos and Partimens: A Critical Edition (en anglès). vol. 2. Boydell & Brewer Ltd, 2010. ISBN 978-1843841975.
* Jeanroy, Alfred. La poésie lyrique des troubadours (en francès). Tolosa de Llenguadoc: Privat, 1934. ISBN 978-2051016780.
* Raynouard, François. Choix de poésies originales des troubadours (en francès). Firmin-Didot, 1820.
# Sant'Agata Bolognese

Sant'Agata Bolognese (en dialecte bolonyès: Sant'Èghete o Sant'Ègata) és un petit comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Bolonya (antiga província de Bolonya), a la regió d'Emilia-Romagna, al nord d'Itàlia. La seva població l'1 de gener de 2018 era de 7.344 habitants.
Al municipi hi ha la seu del fabricant d'automòbils esportius de luxe Automobili Lamborghini.
Es diu així per Santa Àgata de Catània.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 11 febrer 2019].
# Luís Carbonell Fuster

Luís Carbonell Fuster (Massalfassar, L'Horta, 16 de febrer de 1900, Massalfassar, L'Horta, 6 de març de 1981), conegut com a Luís el de la mestra, fou alcalde de Massalfassar i diputat a les Corts Espanyoles del 16 de març de 1943 al 24 d'abril de 1946 a la legislatura 1943-1946 en l'apartat d'organització Sindical subsecció Obrer del Sindicat Nacional de Fruits i Productes Hortícoles, elegit a les eleccions del 16 de març de 1943, de professió era llaurador.

## Referències

* ↑ BOE nº 43, de 12/02/1943, pàgina 1439
* ↑ Congrés del Diputats. Històric de Diputats 1810-1977 (castellà)
# Marc Cecili Dènter

Marc Cecili Dènter (en llatí: Marcus Caecilius Denter) va ser un polític romà. Formava part de la gens Cecília.
Va ser nomenat un dels ambaixadors de l'ambaixada romana a Alexandria enviada l'any 173 aC a la cort del rei Perseu de Macedònia per avaluar els afers de Macedònia. Després va anar a Alexandria, on va renovar l'acord d'amistat amb el rei Ptolemeu VI Filomètor que va regnar del 180 aC al 164 aC.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLII,6
# Malacky

Malacky és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Bratislava, és a 35 km de la ciutat de Bratislava, capital de la regió i del país.

## Ciutats agermanades

* Albertirsa, Hongria
* Szarvas, Hongria
* Veselí nad Moravou, República Txeca
* Żnin, Polònia
* Gänserndorf, Àustria
* Marchegg, Àustria
# Carles Andrés i Morell

Carles Andrés i Morell (Planes, Comtat, 1753 - 5 de gener de 1820) fou un jurista i polític valencià. El seu germà, Joan Andrés i Morell era jesuïta i fou expulsat a Itàlia. Va traduir la seva obra al castellà per encàrrec del comte de Floridablanca
Estudià dret i filosofia a la Universitat de València i exercí com a advocat a la Reial Audiència de València. El 1780 es va traslladar a Madrid, on fou membre de l'Acadèmia de Florència i advocats dels Reials Consells. Es va relacionar amb els principals erudits valencians de l'època, com Francesc Pérez i Bàyer, Francesc Cerdà i Rico i Antoni Josep Cavanilles i Palop. Uns anys més tard va tornar a València i el 1802 fou nomenat oïdor de la Reial Audiència de Mallorca, càrrec al qual va renunciar el 1817.
El 1811 fou elegit diputat a les Corts de Cadis en substitució de Josep Lledó qui encara que havia estat nomenat el 2 de febrer de 1810, no va poder assistir per ser capturat pels francesos. Va jurar i va prendre possessió del seu càrrec en la sessió del dia 12 de juny de 1811. De pensament ultraconservador, molt en la línia de Francesc Xavier Borrull i Vilanova, contrari al centralisme i a les mesures jacobines proposades pels liberals. Va mostrar una actitud un xic condescendent amb el bisbe d'Ourense en el seu enfrontament amb les Corts de Cadis i, quan es va discutir el tercer reglament de la Regència, va votar en la línia dels que feien valer el perill que aquella es convertís en pràcticament invulnerable i que caigués en una espècie de despotisme ministerial. Va formar part de la comissió encarregada d'examinar les proposicions i expedients presentats pel diputat Garcés sobre la Serranía de Ronda, composta de tres diputats. Va votar a favor de la pervivència del tribut anomenat Vot de Santiago. Per això és un dels fundadors de la Constitució de Cadis de 1812. El setembre de 1813 es retirà a Planes.

## Obres

* Origen, progresos y estado actual de tota la literatura traducció de l'obra del seu germà (1784)

## Enllaços externs

* «Carles Andrés i Morell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine. p. 33
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Diputados valencianos en Cádiz Arxivat 2013-07-13 a Wayback Machine.
# Premis Butaca de 1999

Els Premis Butaca de 1999, varen ser la cinquena edició dels oficialment anomenats Premis Butaca de teatre i cinema de Catalunya, uns guardons teatrals i cinematogràfics catalans, creats l'any 1995 per Glòria Cid i Toni Martín, conductors d'un programa a la ràdio de Premià de Mar, en reconeixement de les obres de teatre i pel·lícules estrenades a Catalunya. Els premis són atorgats per votació popular.
En aquesta edició, s'atorgaren els següents premis extraordinaris:
* Premi Butaca a l'estima pel teatre
* Butaca d'Honor

## Premi Butaca al millor muntatge teatral

| Obra | Productora | Resultat |
| La reina de bellesa de Leenane | La Perla Lila/Bitó Produccions | Guanyador |
| Tot esperant Godot | Teatre Lliure | Nominat |

## Premi Butaca al millor espectacle de dansa

| Obra | Productora | Resultat |
| Blanc d'ombra | Cia. Marta Carrasco | Guanyador |

## Premi Butaca al millor text teatral

| Obra | Autor/a | Resultat |
| Criatures | Sergi Belbel, Yolanda García Serrano, Paco Mir, Jordi Mollà, Joan Ollé, Josep Pere Peyró, David Plana i T de Teatre | Guanyador |

## Premi Butaca a la millor direcció

| Director/a | Obra | Resultat |
| Mario Gas | La reina de bellesa de Leenane | Guanyador |
| Lluís Pasqual | Tot esperant Godot | Nominat |

## Premi Butaca a la millor actriu

| Actriu | Obra | Resultat |
| Montserrat Carulla | La reina de bellesa de Leenane | Guanyadora |
| Anna Lizaran | Tot esperant Godot | Nominada |
| Àurea Márquez | Ultramarins | Nominada |
| Vicky Peña | La reina de bellesa de Leenane | Nominada |

## Premi Butaca al millor actor

| Actor | Obra | Resultat |
| Eduard Fernández | Tot esperant Godot | Guanyador |
| Lluís Homar | Els gegants de la muntanya | Nominat |

## Premi Butaca a la millor actriu de repartiment

| Actriu | Obra | Resultat |
| Imma Colomer | Els gegants de la muntanya | Guanyadora |

## Premi Butaca al millor actor de repartiment

| Actriu | Obra | Resultat |
| Marc Martínez | Tot esperant Godot | Guanyador |

## Premi Butaca a la millor escenografia

| Autor/a | Obra | Resultat |
| Sebastià Brosa | Tot esperant Godot | Guanyador |
| Paco Azorín | La mà de mico | Nominat |

## Premi Butaca a la millor pel·lícula catalana de cinema

| Pel·lícula | Autor | Resultat |
| Amic/Amat | Ventura Pons | Guanyadora |

## Premi Butaca a la millor actriu catalana de cinema

| Actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Candela Peña | Todo sobre mi madre | Guanyadora |

## Premi Butaca al millor actor català de cinema

| Actor | Pel·lícula | Resultat |
| Josep Maria Pou | Amic/Amat | Guanyador |

## Premi Butaca al millor mitjà de difusió del teatre

* Marcos Ordóñez (Avui)

## Premi Butaca al millor mitjà de difusió del cinema

* Jaume Figueras (Canal Plus)

## Premi Butaca especial a l'estima pel teatre

* Llibreria Millà

## Butaca Honorífica

* Julieta Serrano
# Sant'Alfio (Sicília)

Sant'Alfio (sicilià Sant'Arfiu) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Catània. L'any 2006 tenia 1.664 habitants. Limita amb els municipis d'Adrano, Belpasso, Biancavilla, Bronte, Castiglione di Sicilia, Giarre, Linguaglossa, Maletto, Mascali, Milo, Nicolosi, Piedimonte Etneo, Randazzo, Zafferana Etnea.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Salvatore Russo | Llista cívica |
# Manuel Aguirre y Monsalbe

Manuel Aguirre y Monsalbe (Màlaga, 1822 - Borja, 1856) fou un pintor romàntic andalús instal·lat a l'Aragó, on produí la major part de la seva obra. Pintà una sèrie de retrats completament idealitzats dels reis de l'antiga Corona d'Aragó per al Casino Principal de Saragossa, avui pertanyents a la Diputació Provincial de Saragossa. El seu nom també es troba escrit Manuel Aguirre Monsalve.

## Bibliografia

* Juan María Ojeda Castellot, "En torno al fallecimiento del pintor Manuel de Aguirre y Monsalve (Málaga 1822-Borja 1856)", Boletín informativo (Borja), 79-80 (1998), 2 pp. 4 il.

## Enllaços externs

* Una nueva cara para el cuadro de ´San Fernando´: La comandancia y la DGA recuperan una obra de Manuel Aguirre (El Periódico de Aragón, 31-05-2003) Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine. (castellà)
* Catàleg de l'exposició Ferdinandus Rex Hispaniarum: Príncipe del Renacimiento (Saragossa, 2006), que inclou oli de Ferran el Catòlic (1853) Arxivat 2009-05-21 a Wayback Machine. (castellà)
* Casino Principal de Zaragoza (Gran Enciclopedia Aragonesa OnLine) Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. (castellà)
# Malachite (cràter)

Malachite és un cràter sobre la superfície de (2867) Šteins, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques 11.8 ° de latitud nord i 49.9 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 0.47 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el nou de maig de 2012 i fa referència a la malaquita, un mineral de la família dels carbonats.

## Referències

* ↑ "Malachite (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Busbey III, Arthur B.; Coenraads, Robert R.; Willis, Paul; Roots, David. Time Life Books. The Nature Company Guides: Rocks and Fossils (en (anglès)), 1996.
# Casademont

Casademont és una empresa de productes carnis de capital aragonès (Piensos Costa) i ubicada al municipi Bonmatí (Girona).
El 2013 les exportacions de l'empresa van suposar un 45% de la facturació total, que fou de 55 milions d'euros. A més de tenir marca pròpia, l'empresa fabrica per a tercers mitjançant el sistema de marca blanca. En 2016 va entrar en concurs de creditors i al 2017, Casademont fou adquirida pel grup aragonès Costa. Dirigida desde 2019 fins Maig de 2021 per Josep Buixeda, va passar de 29 milions de facturació en 2018 a 57 milions al 2021 i un 30% d'exportació.
L'empresa ha patrocinat el Club Bàsquet Sant Josep Girona, que durant un temps es va dir Casademont Girona.

## Referències

* ↑ «Casademont redueix capital en 4 milions per finançar el pla d'inversió». La Vanguardia, 24-06-2014 [Consulta: 25 juny 2014].
* ↑ «Un grup aragonès compra la planta de producció de la càrnia Casademont». [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ Pi, Xavier. «La càrnia Casademont creix un 38% sota el paraigües del Grup Costa». El Gerió, 27-11-2019. [Consulta: 5 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Hostals

Els Hostals o ets Hostals són una part del nucli urbà de Santa Maria del Camí, nascut al costat del camí que unia Ciutat i Inca, a partir d'establits de la Cavalleria de Santa Maria del Camí del segle xvii.
L'any 1639 Salvador d'Olesa vengué unes cases anomenades lo hostalet de Santa Maria. Prop d'aquest hostal el 1643 s'esmenta la plassa de la sínia y pou. El 1680 ja existien dos hostals, un dels quals era l'Hostal de Morell (avui Can Quelet). El 1682 els frares mínims fundaren als Hostals una església i convent o s'hi situà una escola i apotecaria.
Amb la constitució d'una vila entorn de la plaça i la formació del nucli dels Hostals, el poble a finals del s. XVII restà dividit en dos nuclis aïllats, sense un procés urbanístic planificat que tendís a unir-los. L'única via, durant dos segles, de connexió era el carrer Llarg (l'antic Camí de Sóller o de Bunyola). Fins als s. XIX i XX no s'acabaren de soldar les dues unitats de població.

## Notes

* ↑ Capó, Josep. La vila de Santa Maria del Camí. Palma: Gràfiques Miramar, 1985, p. 53-54. ISBN 84-398-3634-1..
Viccionari
# Sant'Agata del Bianco

Sant'Agata del Bianco és un municipi situat al territori de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió de la Calàbria, (Itàlia).
Sant'Agata del Bianco limita amb els municipis d'Africo, Bruzzano Zeffirio, Caraffa del Bianco, Casignana, Ferruzzano, Samo i San Luca.
# Lycoming O-360

Lycoming O-360 és la denominació d'una família de motors d'aviació de 4 cilindres d'acció directe i refrigerats per aire molt utilitzats en diversos models d'avioneta. Els diversos models d'O-360 produeixen entre 145 i 225 cavalls de potència (109 a 168 kW).

## Aplicacions

Exemples d'avionetes en els quals s'utilitza:
* Cessna 172
* Diamond DA40
* Piper PA-18 Super Cub

## Referències

* ↑ Lycoming. «360 Series» (PDF), 2004. Arxivat de l'original el 2010-11-26. [Consulta: 19 setembre 2008].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Lycoming
# Ricard Puigdomènech

Ricard Puigdomènech (Vic, 31 de desembre de 1962) és un músic i productor musical català.
Fou membre fundador de Los Trogloditas amb Jordi Vila i Josep Simón Ramírez, i posteriorment de Loquillo i Trogloditas. Durant més de vint anys va ser guitarrista i compositor de la banda. Alguns dels seus èxits són "Chanel, cocaïna i Don Perignon" i "Coleccionistas". Actualment és guitarrista i co-compositor, arranjador i productor del grup Strombers. També ha estat productor discogràfic de grups de rock catalans com Wom! A2, Sopa de Cabra, Whiskyn's i Lax'n'Busto.
Actualment treballa pel seu compte. El 2004 va llançar el seu primer disc, "No ens faci falta la sort", amb cançons en català. En el seu propi estudi, Sonic Studios, també ha gravat i ha col·laborat en la producció dels discos de la seva filla Judit Puigdomènech, coneguda artísticament com a Ju.

## Referències

* ↑ «Biografía de Ricard Puigdomènech :: AudioKat' 2002-2019». [Consulta: 24 juliol 2019].
* ↑ «Ricard Puigdomènech». [Consulta: 24 juliol 2019].
* ↑ Enderrock.cat. «La determinació de Ju | Enderrock.cat». [Consulta: 24 juliol 2019].
* ↑ Mañé, Pepa. «La jove cantant Ju actua aquest dissabte a Cardona disposada a menjar-se el món». Regió7, 28-10-2016. [Consulta: 22 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Ricard Puigdomènech
# Marcel Beyer

Marcel Beyer és un escriptor, director de publicacions, traductor i crític musical alemany. Es dona a conèixer com a novel·lista el 1991 amb Das Menschenfleisch. A continuació publica El técnico de sonido (1995), lectura recomanada encara avui a les escoles alemanyes. Aquesta novel·la, sobre els mètodes d'agitació nazis i centrada en la figura de Hermann Karnau, mostra el seu interès per la història alemanya contemporània, que es reflecteix també a Espías (2000), l'acció de la qual arrenca amb el bombardeig de Guernica. Traductor de l'anglès i l'estonià i crític per a la revista musical Spex, és també autor de diversos llibres de poemes, entre ells, Erdkunde (2002), una exploració de l'est europeu. Des de 1996 viu a Dresden.

## Referències

* ↑ «Marcel Beyer». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Malaciotis

Malaciotis és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae descrit per Edward Meyrick el 1934. Conté només una espècie, Malaciotis thiogramma, descrita pel mateix autor el mateix any, que es troba a la província de Katanga de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ Pitkin, Brian; Jenkins, Paul. «Malaciotis Meyrick, 1934» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Londres: Natural History Museum, 05-11-2004.
* ↑ De Prins, J; De Prins, W. «Malaciotis thiogramma Meyrick, 1934» (en anglès). Afromoths, 2018.
# Castèlnòu

«Castèlnòu» té aquests significats:
* Castèlnòu d'Arri, municipi francès del departament de l'Aude
* Castèlnòu d'Aude, municipi francès del departament de l'Aude
* Castèlnòu de Braçac, municipi francès del departament del Tarn
* Castèlnòu e la Capèla, municipi francès del departament de la Dordonya
* Castèlnòu de Gratacomba, municipi francès del departament d'Òlt i Garona
* Castèlnòu de Guèrs, municipi francès del departament de l'Erau
* 'Castèlnòu de Les, municipi francès del departament de l'Erau
* Castèlnòu de Leveson, municipi francès del departament de l'Avairon
* Castèlnòu de Lèvis, municipi francès del departament del Tarn
* Castèlnòu de Mandalhas, municipi francès del departament de l'Avairon
* Castèunòu dau Martegue, municipi francès del departament de les Boques del Roine
* Castèlnòu de Montmiralh, municipi francès del departament del Tarn
* Castèlnòu e Valença, municipi francès del departament del Gard
# Sant Joan dels Balbs

Sant Joan dels Balbs és una església de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un temple petit, d'una sola nau i un sol absis. Fa 7 m de façana i 11 de llarg. A ponent hi ha la porta d'entrada i el campanar de cadireta de dos ulls, d'un metre de gruix, com les parets de l'edifici. Hi ha dues capelles laterals, a nord i sud, construïdes al segle xviii. A l'absis es distingeixen dues fases constructives, la inferior realitzada amb pedres grans i la superior feta amb pedres petites. Fou molt ben restaurada els anys 1977-1980, tornant a la factura primitiva.

## Història

El primer document on apareix és la donació feta pel comte bisbe Miró a l'església de Sant Vicenç de Besalú de l'any 977. En els seus inicis fou regentada per clergues que prestaven homenatge i obediència al prior de Santa Maria de Besalú. Durant el segle xv la construcció quedà malparada a causa dels terratrèmols. Conservà fins a l'any 1936 una imatge de Santa Maria, talla romànica del segle xii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Joan dels Balbs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Lophuromys eisentrauti

Lophuromys eisentrauti és un rosegador del gènere Lophuromys que viu a 2.550 metres d'altitud al Mont Lefo (Camerun). Aquesta espècie pertany al subgènere Lophuromys i està relacionada amb L. aquilus i, particularment, amb L. dieterleni. Al principi, L. eisentrauti fou descrit com a subespècie de L. sikapusi, però el 1992 fou reconegut com a espècie pròpia per la seva mida més petita. El crani de l'holotip fa 26,80 mm.

## Referències

* ↑ Hoffmann, M.; Kennerley, R. «Lophuromys eisentrauti» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T136619A22408665.en. [Consulta: 5 juny 2022].

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* Hutterer, R., Dieterlen, F. & Nikolaus, G. 1992. Small mammals from forest islands of eastern Nigeria and adjacent Cameroon, with systematical and biogeographical notes. Bonner zoologische Beiträge 43(3):393-414.
* Verheyen, W., Hulselmans, J.L.J., Dierckx, T. & Verheyen, E. 2002. The Lophuromys flavopunctatus Thomas 1888 species complex: a craniometric study, with the description and genetic characterization of two new species (Rodentia-Muridae-Africa). Bulletin van het Koninklijk Belgisch Instituut voor Natuurwetenschappen, Biologie 72:141-182.
# Ricard Pérez Miró

Ricard Pérez Miró (Barcelona, 1938 - 4 de juliol de 2022) va ser un polític català.
Va ser batlle de Sant Vicenç dels Horts durant quinze anys, entre 1988 i 2003. Es va incorporar a l'Ajuntament de Sant Vicenç dels Horts el 1979 com a regidor del PSUC. Va ser nomenat alcalde el 1988, integrat a Iniciativa per Catalunya, i va exercir el càrrec fins al 2003, una trajectòria que el converteix en l'alcalde més longeu de Sant Vicenç dels Horts durant el darrer període democràtic. Durant el seu mandat, el municipi va viure un important desenvolupament urbanístic i es van executar projectes tan importants com el trasllat de la Foneria o la construcció del canal de desguàs pluvial per evitar les inundacions que històricament afectaven el municipi.

## Referències

* ↑ «Mor l'exalcalde de Sant Vicenç dels Horts Ricard Pérez». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 07-07-2022 [Consulta: 7 juliol 2022].
* ↑ «Sant Vicenç declara un dia de dol per la mort de l’exalcalde Ricard Pérez». La Premsa del Baix, 07-07-2022 [Consulta: 7 juliol 2022].