OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cancelleria

La cancelleria d'una Ambaixada és l'edifici on el troben els locals de la missió diplomàtica. En sentit ampli, l'Ambaixada integra tant els locals de la missió diplomàtica, com la residència de l'Ambaixador, i el personal diplomàtic acreditat. Segons l'article 22 de la Convenció de Viena sobre relacions diplomàtiques els locals de la missió diplomàtica són inviolables.
Antigament, la cancelleria era el despatx o oficina destinada a registrar i segellar els documents reals. El funcionari principal de la mateixa o secretari del rei es deia canceller. Aquest ofici data de Constantí el Gran. A la Corona d'Aragó, des del Segle XIII existia la Cancelleria Reial, que era l'organisme administratiu dels comptes-reis de la Corona d'Aragó, creada per Jaume I.
En l'actualitat, la majoria de països de l'Amèrica Llatina utilitzen la paraula cancelleria ("Cancillería" en espanyol) per a designar el seu Ministeri d'Afers Exteriors.
Al Ministeri d'Afers Exteriors d'Espanya, existeix la subdirecció general de Cancelleria sota la direcció de l'Introductor d'Ambaixadors o "Cap de protocol".

## Referències

* ↑ «Convencion de Viena sobre Relaciones Consulares». [Consulta: 10 abril 2019].
* ↑ «cancelleria | enciclopèdia.cat». [Consulta: 7 abril 2019].
* ↑ «Cancelleria Reial, CPNL». Arxivat de l'original el 2020-09-21. [Consulta: 7 abril 2019].
* ↑ «¿Cuál es la diferencia entre consulado, embajada y cancillería?» (en castellà), 06-06-2017. [Consulta: 10 abril 2019].
# Bàquides

Bàquides (en llatí Bacchides, en grec antic Βακχίδης) era un eunuc de Mitridates VI Eupator que després de la derrota del seu sobirà, aquest el va enviar a matar a les seves dones i germanes per evitar que caigueren en mans de Lucul·le l'any 71 aC, segons diu Plutarc. Apià l'esmenta sota el nom de Bacus.
Probablement és el mateix personatge que anteriorment havia estat governador de Sinope quan Lucul·le la va assetjar, segons diu Estrabó.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Bacchides». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 11 maig 2021].
# Bànyols

Bànyols és una possessió mallorquina situada en el terme d'Alaró. Està situada al sud del poble, en el vessant sud-est d'un pujol, a uns 300 metres de la carretera d'Alaró a Consell. Entre la carretera i les cases de Bànyols hi passa el torrent de Solleric, després d'haver confluït amb el torrent de na Marranxa o de s'Estret.

## Etimologia

Segons Joan Coromines es tracta d'un mossarabisme, però posa en dubte la identificació amb els Banyuls de Menorca i del Rosselló. Segons ell és més probable que vengui de BALNEOS que no del diminutiu. BALNEOS hauria donat Banyos i la l seria el so d'una lletra paràsita afegida pels catalans, amb un fenomen semblant al de PANDOS > Pàndols. De tota manera, caldria analitzar la forma Baniuls/Banyuls que apareix en la documentació del segle xiii, i que podria apuntar cap a un diminutiu BALNEOLOS, amb canvi posterior de l'accent.

## Història

L'alqueria de Bànyols està documentada l'any 1232. Aquest any Garsenda i Gastó de Bearn fundaren un benefici en l'església del Sepulcre de la Ciutat de Mallorca, dotat amb les alqueries de Iarfan (Masnou o Mainou) i Banyuls. Va formar part de la cavalleria de Guillem Puigdorfila. El 22 de juliol de 1281 Jaume II va vendre a Guillem de Puigdorfila les alqueries de Masnou, Bànyols i Beniauir, a Canarrosa, a la parròquia d'Alaró, pel preu de 20.000 sous barcelonesos i amb la condició de posseir-les en feu de la corona i prestar el servei d'un cavall armat. En aquest document s'esmenten tres cases, una mesquita, tres horts, una vinya i una terra erma. Confrontava amb l'alqueria de Berenguer de Tornamira, amb l'alqueria de Bernat de Morell i el rafal de Berenguer de Cantarelles. Hi havia una zona irrigada i també s'esmenten vinyes des del 1242. Sembla, per aquesta documentació, que hi va haver una antiga mesquita (prop de les cases s'hi han trobat ceràmiques islàmiques del segle xiii). Bernat Puigdorfila llegà Bànyols el 1356 al seu fill Guillem. Les cases tenen capella, tafona i un molí de sang. En el segle xix tenia grans extensions d'olivar, garrovers i ametlers. L'Arxiduc esmentà que els ullastres de Bànyols produïen un olivó de grans dimensions, apte pel consum.

## El sistema hidràulic

En el segle xiii l'alqueria de Bànyols tenia el sobrant d'aigua del sistema hidràulic d'Alaró, que li arribava a través del torrent de Solleric. Aquesta aigua s'unia al cabal d'una surgència natural i permetia regar un espai de cultiu de 3,5 ha i fer funcionar un molí d'aigua, documentat des de 1232. Posteriorment, el regadiu va ser abandonat en contaminar-se l'aigua de la surgència.

## Referències

* ↑ COROMINES, Joan i MASCARÓ PASARIUS, Josep. Onomasticon Cataloniae. Toponímia antiga de les Illes Balears. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa de Pensions "La Caixa", 1989. ISBN 84-7256-330-8.
* ↑ Fullana, Pere; Tur, Margalida i Villalonga, Andreu Josep. Alaró. Guia dels Pobles de Mallorca, 1. Palma: Hora Nova S.A., 1999, p. 57.
* ↑ Kirchner, Helena. La construcció de l'espai pagès a Mayurqa: les valls de Bunyola, Orient, Coanegra i Alaró. Palma: Universitat de les Illes Balears, 1997. ISBN 84-7632-304-2.
# Cantó de Toló-4

El cantó de Toló-4 és un cantó francès del departament de la Var, situat al districte de Toló. Compta amb part del municipi de Toló.

## Municipis

* Toló

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1976 | Marcel Bayle | UDR |
| 1976-1988 | François Trucy | Divers droite, després UDF |
| 1988-2008 | Philippe Goetz | RPR, després UMP |
| 2008- | Philippe Sans | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | - | - | - | 10.828 | 10.013 | 10.448 |
# Cantó de Pissòs

El cantó de Pissòs és un cantó francès del departament de les Landes, situat al districte de Mont de Marsan. Té sis municipis i el cap és Pissòs.

## Municipis

* Vath Lada
* Lipostèir
* Manòr
* Mostèirs-Viganon
* Pissòs
* Saunhac e lo Muret

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1973- | Guy Destenave | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.267 | 2.501 | 2.409 | 2.379 | 2.680 | 2.964 | 3.400 |
# Carlos Alfredo Cat Vidal

Carlos Alfredo Cat Vidal (Montevideo, 2 de juliol de 1930 - ibídem, 28 de març de 2006) fou un enginyer i polític uruguaià, pertanyent al Partit Nacional.
Graduat com a enginyer per la Universitat de la República, va exercir com a professional durant molts anys. La seva participació en els primers plans de la vida política va començar en les eleccions de 1989, en les que va ser candidat a la Intendència Municipal de Montevideo per l'herrerisme. Fou derrotat pel candidat del Front Ampli i actual president de l'Uruguai, Tabaré Vázquez. El març de 1990 el nou president, Luis Alberto Lacalle, el va anomenar titular del Ministeri de Treball i Seguretat Social. L'agost de 1991 es va convertir en director de l'Oficina de Planejament i Pressupost (OPP) i el 1993 va ser designat president del Banc de la República Oriental de l'Uruguai (BROU).
Durant el govern de Lacalle, Cat fou també president del Directori del Partit Nacional. En les eleccions de 1994 va ser candidat a la Intendència de Montevideo una altra vegada, i va ser novament derrotat pel candidat del Front Ampli i futur ministre d'Habitatge, l'arquitecte Mariano Arana.
El març de 2000, el llavors president Jorge Batlle Ibáñez li va donar el càrrec de ministre d'Habitatge, Desenvolupament i Medi Ambient. Va ocupar aquest càrrec fins al mes de novembre de 2002, quan el Partit Nacional va retirar tots els seus ministres del govern de Batlle.
Casat amb Amalia Ruprecht Caprile, va tenir nou fills: Amalia, Carlos, Guillermo, Daniela, Juan, César, Angélica, Santiago i Felipe; i 21 nets.

## Enllaços externs

* Pàgina web del Partit Nacional de l'Uruguai (PN) Arxivat 2009-03-07 a Wayback Machine. (castellà)
# Carlos Alfaro

Carlos Alfaro és el nom dels següents personatges:
* Carlos Alfaro Martínez (n. 1983), futbolista valencià
* Carlos Alfaro Moreno (n. 1964), exfutbolista argentí
(n. 1960), actor i director de teatre valencià
# Carlos Alocén Arrondo

Carlos Alocén Arrondo (Saragossa, 30 de desembre de 2000) és un jugador de bàsquet espanyol, que ocupa la posició de base. Actualment milita al Reial Madrid de la Lliga ACB. El seu pare és el també jugador de bàsquet Alberto Alocén.

## Biografia

Alocén és una de les perles del planter del Casademont Zaragoza. Saragossà i amb pedigrí en el bàsquet, Alocén va guanyar l'or que la selecció sub16 espanyola va aconseguir en l'Europeu de Radom el 2016, amb ell com una de les peces clau, fent una mitjana de 9,9 punts, 6,4 assistències (líder del torneig), 2 robatoris i 2,3 rebots de mitjana. Anteriorment a l'estiu de 2016, també havia participat amb la selecció Sub17 en el Mundial de la categoria que es va disputar a Saragossa, i en el qual Espanya va ser quarta.
El seu debut en el bàsquet professional es produeix defensant els colors del CAI Zaragoza el 30 d'octubre de 2016 en el Palau dels esports de Madrid enfront del Reial Madrid. Amb 15 anys i 10 mesos, Alocén es convertia així en el jugador més jove a vestir-se la samarreta de l'equip en Lliga Endesa, superant al seu company Sergi García. Així mateix, va ser el tercer jugador més jove a debutar en tota la història de l'ACB, només per darrere d'Ángel Rebolo i Ricky Rubio.
Al febrer de 2019 va ser convocat per primera vegada per jugar amb la selecció espanyola absoluta.
El juliol de 2019 el Reial Madrid va abonar la seva clàusula de rescissió i el va fitxar per cinc temporades, encara que va seguir jugant en les files del Casademont Zaragoza en qualitat de cedit.
Alocén va ser triat Millor Jugador Jove de la Lliga ACB en les temporades temporada 2018-2019 i temporada 2019-20, sent el segon jugador que aconsegueix aquesta distinció en dues ocasions, juntament amb Luka Dončić.

## Referències

* ↑ «Carlos Alocén, tercer jugador más joven en debutar en la Liga Endesa». ACB, 30-10-2016. Arxivat de l'original el 2019-05-30. [Consulta: 19 juny 2021].
* ↑ «Los 14 convocados por Scariolo, con la novedad de Carlos Alocén». Federación Española de Baloncesto, 12-02-2019.
* ↑ «El Real Madrid paga la cláusula de Carlos Alocén pero lo deja cedido en Zaragoza». Marca, 24-07-2019. [Consulta: 24 juliol 2019].
* ↑ «Alocén, Mejor Joven de la Liga Endesa: repite por segunda vez e iguala a Doncic». Marca, 25-06-2020.

## Enllaços externs

* Fitxa a la pàgina web Muevetebasket.es
# Carmela Fortuny i Camarena

Carmela Fortuny i Camarena (Alzira, 2 d'abril de 1968) és una professora i política catalana, que va exercir d'alcaldessa de Sant Cugat del Vallès entre 2018 i 2019. Posteriorment fou regidora portaveu del grup municipal a l'Ajuntament de Sant Cugat del Vallès de Junts per Sant Cugat i de 2019 a 2023 va ser Vicepresidenta segona de la Diputació de Barcelona. El 2023 va ser nomenada assessora del grup polític de Junts a la Diputació de Barcelona.
És llicenciada en Ciències de l'Educació i té un màster en Gestió Pública, alhora que va militar al Partit Demòcrata Europeu Català.

## Entrada al Govern municipal de Sant Cugat del Vallès

Durant el mandat de 2007 a 2011, com a regidora electa per Convergència i Unió, fou tinent d'alcalde de Serveis a la Ciutadania. Durant el període intermedi allunyada de l'Ajuntament de Sant Cugat, va ser directora general al Departament de Benestar Social i Família de la Generalitat de Catalunya.
Posteriorment, retornà al Govern municipal com a tinent d'alcalde amb diferents responsabilitats, ocupant la tinència d'alcaldia de Presidència, Cultura i Promoció de la Ciutat, amb adscripció de la regidoria d'Esports i Joventut i del Comissionat del Reial Monestir. També fou la portaveu adjunta del grup municipal PDeCAT-Demòcrates.

## Referències

* ↑ «Fitxa biogràfica a la Diputació de Barcelona». [Consulta: 29 juliol 2024].
* ↑ «Carmela Fortuny, nova assessora de Junts a la Diputació de Barcelona». [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ «Carmela Fortuny (PDeCAT), elegida nueva alcaldesa Sant Cugat del Vallès» (en castellà). La Vanguardia, 07-06-2018. [Consulta: 13 agost 2018].
# Carmela Barrantes Manuel de Aragón

María del Carmen o Carmela Barrantes Manuel de Aragón (Madrid?, 1799 - ca. 1846) va ser una pintora espanyola.
Nascuda 1799, potser a Madrid. El 8 de setembre de 1816, amb disset anys, la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran li va concedir el títol d'acadèmica de mèrit de la secció de pintura. En aquest moment era el seu mestre Cayetano Rodríguez, exalumne de l'acadèmia.
Va fer còpies en dibuix de les obres de la Sagrada Família de Murillo i La Verge, el Nen i Sant Joan de Rafael, així com buidats d'estàtues, com el bust d'un pontífex. El 1819 va regalar a l'Acadèmia un oli amb un bust còpia d'un original de Federico Barocci. Encara el 1840 està documentada a l'Exposició de Belles Arts de la mateixa institució amb la còpia d'un retrat d'una personalitat de l'època de Felip III.
La seva mort se situa vers 1846.

## Referències

* 1 2 «Barrantes Manuel de Aragón, María del Carmen / Baroccio, Federico (copia de)» (en castellà). Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran. [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ Distribución de los premios concedidos por el Rey nuestro señor a los discípulos de las tres nobles artes hecha por la Real Academia de San Fernando en la junta pública de 24 de setiembre de 1808 (en castellà). Madrid: Ibarra, impressor de cambra de S. M., 1832, p. 234.
* 1 2 Navarrete Martínez, Esperanza. «Carmela Barrantes Manuel de Aragón» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 8 desembre 2021].
# Carenza Lewis

Carenza Rachel Lewis (*1964) és una arqueòloga britànica.
Va estudiar a la Universitat de Cambridge, on va coordinar una comissió encarregada de l'estudi dels monuments de Wessex. També va participar en projectes similars, estudiant les restes arqueològiques de les terres altes d'Escòcia.
És molt coneguda a Anglaterra per la seva participació en programes de televisió creats per la BBC.

## Obra més important

* Michael Aston i Carenza Lewis (eds.) El paisatge medieval de Wessex. Oxford 1994
* Carenza Lewis. Llogaret, llogaret i camp: Establiments medievals que canvien a Anglaterra central (premsa 1997 de la Universitat de Mánchester)
* Carenza Lewis, Phil Harding i Mick Aston, ed. Sastre De Tim, Timechester De l'Equip Del Temps: UNA companyia de l'arqueòleg. Londres 2000
# Carta blanca (desambiguació)

«Carta blanca» té aquests significats:
* Carta blanca, programa de televisió emès pel Canal Nou entre 1992 i 1998.
* Carta Blanca, programa de televisió del 2006, emès per La 2 i pel canal internacional de TVE.
* Carta Blanca, joc solitari de cartes, popular en les seves versions per a ordinador.
* Carta blanca (acord), situació a la que s'arriba a un acord obert
# Cantó de Metz-Ville-4

El cantó de Metz-Ville-4 és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Metz-Ville. Compta la part est de la vila de Metz (barris de Borny, La Grange-aux-Bois, Grigy Technopôle i Vallières-lès-Metz).
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-2008 | Alain Hethener | Divers droite, després RPR |
| 2008- | Jean-Michel Toulouze | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Metzervisse

El cantó de Metzervisse és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Thionville-Est. Té 27 municipis i el cap és Metzervisse.

## Municipis

* Aboncourt (Aubonco)
* Basse-Ham (Nidder-Ham)
* Bertrange (Bartreng)
* Bettelainville (Berschdrëf )
* Bousse (Buuss)
* Buding (Bëddéngen)
* Budling (Bidléngen)
* Distroff (Dischdrëf )
* Elzange (Eelséngen)
* Guénange (Genéngen)
* Hombourg-Budange
* Inglange (Engléng)
* Kédange-sur-Canner
* Kemplich
* Klang
* Kœnigsmacker (Macher)
* Kuntzig
* Luttange
* Metzeresche
* Metzervisse (Metzerwis)
* Monneren (Monner)
* Oudrenne (Udèren)
* Rurange-lès-Thionville (Rurchéngen)
* Stuckange (Stickéng)
* Valmestroff
* Veckring (Weckréngen)
* Volstroff

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | Dr. Glad | Divers droite |
| 19..-197o | M. Kremer | MRP, després CD |
| 1970-1976 | Robert Schmitt | RI |
| 1976-1982 | Jean-Marie Aubron | PS |
| 1982-1988 | François Putz | UDF |
| 1988-2008 | Jean-Marie Aubron | PS |
| 2008- | Jean-Pierre La Vaullée | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 22.705 | 26.872 | 28.637 | 30.088 | 29.856 | 30.421 | 34.604 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Meulan

El cantó de Meulan és un antic cantó francès del departament d'Yvelines, que estava situat al districte de Mantes-la-Jolie. Comptava amb 9 municipis i el cap era Meulan-en-Yvelines.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del nou cantó de Les Mureaux.

## Municipis

* Chapet
* Évecquemont
* Gaillon-sur-Montcient
* Hardricourt
* Meulan-en-Yvelines
* Mézy-sur-Seine
* Les Mureaux
* Tessancourt-sur-Aubette
* Vaux-sur-Seine

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1967 | Paul Raoult | SFIO |
| 1967-1976 | Pierre Métayer | SFIO, després PS |
| 1976-1988 | Roger Le Toullec | PCF |
| 1988-1994 | Alain Étoré | PS |
| 1994-2008 | André Cassagne | RPR, després UMP |
| 2008- | Michel Vignier | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2012 |
| 22.444 | 33.352 | 44.864 | 49.178 | 51.875 | 51.571 | 52.743 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Meudon

El cantó de Meudon és un cantó francès del departament dels Alts del Sena, situat al districte de Boulogne-Billancourt. Compta amb els municipis de Chaville i Meudon.

## Municipis

* Chaville
* Meudon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1973 | Georges Langrognet | SFIO, després divers gauche |
| 1973-2004 | Henri Wolf | Divers gauche, després UDF-PSD |
| 2004-2012 | Hervé Marseille | UDF, després NC |
| 2012- | Audrey Jenback | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 37.756 | 36.791 | 39.758 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Meung-sur-Loire

El cantó de Meung-sur-Loire és un cantó francès del departament de Loiret, situat al districte d'Orleans. Té 10 municipis i el cap és Meung-sur-Loire.

## Municipis

* Baccon
* Le Bardon
* Chaingy
* Charsonville
* Coulmiers
* Épieds-en-Beauce
* Huisseau-sur-Mauves
* Meung-sur-Loire
* Rozières-en-Beauce
* Saint-Ay

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Denis | radical |
| 1949-19.. | M. Vivier | Divers droite |
| 19..-1985 | Roger Destouches | Divers droite, després UDF |
| 1985- | Éric Doligé | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 10.218 | 10.510 | 11.749 | 15.785 | 16.962 | 17.508 | 18.870 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Meximieux

El cantó de Meximieux és un cantó francès del departament de l'Ain, situat al districte de Bourg-en-Bresse. Té 12 municipis i el cap és Meximieux.

## Municipis

* Bourg-Saint-Christophe
* Charnoz-sur-Ain
* Faramans
* Joyeux
* Meximieux
* Le Montellier
* Pérouges
* Rignieux-le-Franc
* Saint-Jean-de-Niost
* Saint-Maurice-de-Gourdans
* Saint-Éloi
* Villieu-Loyes-Mollon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Célestin Monnier | SFIO |
| 1951-1964 | Victor Fol | Divers droite |
| 1964-1970 | Jean-Claude Ronge | Sense etiqueta |
| 1970-1982 | Michel Thimon | Divers droite, després UDF |
| 1982-1994 | Joëlle Durand-Maniclas | UDF-PR |
| 1994- | Claude Marcou | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 6.289 | 6.888 | 8.572 | 10.781 | 14.704 | 17.275 | 19.711 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Casa Brunet (Constantí)

La Casa Brunet és una obra de Constantí (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici de la societat el Casino es compon d'una planta baixa més dos plantes pis. Es tracta d'un edifici d'estil modernista. Actualment a la planta baixa hi ha el bar i al primer pis hi ha la sala cultural de la societat.

## Història

L'any 1928 s'obrí un cafè amb el nom Caja Rural de Crédito, però tothom l'anomenava el Casino. L'edifici tenia sala d'esbarjo i els diumenges s'hi feia ball amb gramola i s'hi projectava cinema mut.
La part recreativa del Casino és l'entitat que ha tingut més continuïtat al llarg de la història de l'associacionisme del poble.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Brunet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 27 març 2019].

## Enllaços externs

* «Casa Brunet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ribitol

Ribitol o adonitol és un alcohol pentosa cristallí (C₅H₁₂O₅) format per reducció de la ribosa. Es presenta de manera natural en la planta Adonis vernalis, i l'arrel de la Blupeurum falcatum com també en les parets cel·lars de bacteris grams positius, com fosfat de ribitol, en l'àcid teicoic. També contribueix a l'estructura química de la riboflavina i del mononucleòtid flavina (FMN), el qual és un coenzim nucleòtid, present en l'enzim glicolat oxidasa.

## Referències

* ↑ AEHLERT, Unknown; Pigman, William Ward; Goepp, Rudolph Maximilian. Chemistry of the Carbohydrates (en anglès). Elsevier, 2012-12-02, p. 236. ISBN 978-0-323-14265-6.
* ↑ Korte, F. Nucleic Acids, Proteins and Carbohydrates (en anglès). Elsevier, 2012-12-02, p. 199. ISBN 978-0-323-15943-2.
* ↑ Meisenberg, Gerhard; Simmons, William H. Principios de bioquímica médica (en castellà). Elsevier Health Sciences, 2018-03-23, p. 61. ISBN 978-84-9113-321-6.

## Enllaços externs

* GMD MS Spectrum
* Safety MSDS data Arxivat 2007-10-11 a Wayback Machine.
* Biological Magnetic Resonance Data Bank