OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fàlsafa

Fàlsafa (àrab: فلسفة, falsafa, 'filosofia') designa, dins del pensament islàmic, el corrent i les escoles teològiques que es van centrar en les interpretacions de l'aristotelisme i el neoplatonisme. Aquest corrent va complementar i a vegades es va enfrontar al kalam, més purament teològic i sovint hostil al valor donat pels filòsofs a la raó.
Els mutazilites van ser, potser, els primers musulmans que van adoptar els mètodes filosòfics grecs per difondre llurs idees. Alguns dels seus adversaris van emprar els mateixos mètodes i el debat va donar pas al moviment filosòfic islàmic, basat en gran manera en la traducció a l'àrab de les obres filosòfiques i científiques gregues i en el seu estudi afavorit pel califa Al-Mamun (787-833).
El primer filòsof islàmic important va ser Al-Kindí (segle ix), que va intentar integrar els conceptes de la filosofia grega amb les veritats revelades de l'islam, que considerava superiors al raonament filosòfic. Igual que els posteriors filòsofs islàmics d'aquest període, va estar influït sobretot per les obres d'Aristòtil i pel neoplatonisme, que va sintetitzar en un únic sistema filosòfic. Al-Farabí va esdevenir, en el segle x, el primer filòsof islàmic que subordinà la revelació i la llei religiosa a la filosofia. Va sostenir que la veritat filosòfica és idèntica en tot el món i que les moltes religions existents són, en realitat, expressions simbòliques d'una religió universal ideal.
Al segle xi, Avicenna va aconseguir la més sistemàtica integració del racionalisme grec i del pensament islàmic, encara que fos a costa de diversos articles de fe ortodoxos, com ara la creença en la immortalitat personal i en la creació del món. També sostenia que la religió era filosofia, però amb un llenguatge metafòric que la fa acceptable per a les masses, incapaces de copsar les veritats filosòfiques en formulacions racionals. Aquests conceptes van provocar atacs contra Avicenna i contra la filosofia en general per part dels pensadors islàmics més ortodoxos i, sobretot, del teòleg al-Ghazalí, que, amb el seu llibre La destrucció dels filòsofs, va tenir molt a veure amb el declivi final de l'especulació racionalista en la comunitat islàmica. Averrois, filòsof i metge andalusí del segle xii, va defensar els conceptes aristotèlics i platònics contra al-Ghazalí i va arribar a ser el filòsof islàmic més important de la història d'Occident gràcies a la seva influència en l'escolàstica.

## Vegeu també

* Averroisme
* Avicenisme

## Bibliografia

* Mansour Shaki, "Falsafa" a Encyclopaedia Iranica
# Nusrat al-Din Ibrahim

Nusrat al-Din Ibrahim fou un emir fadlawàyhida, germà de Nizam al-Din Hasanwayh II al que va succeir a la seva mort el 1264. Va estar sotmès a la dinastia il-kànida de Pèrsia.
Després de menys de dos anys de govern fou deposat en una conspiració el gener o febrer de 1266 pujant al tron el seu germà Tayyibxah o Taib Xah.
# Belisama

En la mitologia celta, Belisama (en grec, Bηλησαμα) era una deessa adorada en la Gàl·lia. S'identifica amb Minerva en la interpretatio romana, i també va ser comparada amb Brigid.

## Culte

Belisama s'associa principalment amb el foc de la llar, però també és responsable dels artesans del metall i del vidre i, en particular, de la tècnica metal·lúrgica de la fabricació d'armes. També és responsable de les arts. A través d'aquestes, es va cristianitzar tardanament per Santa Caterina.
També té un paper de sanadora, associada amb les aigües termals.

## Etimologia

L'etimologia del seu nom s'ha traduït com a «més brillant», és a dir, que conté un sufix superlatiu «-isama» unit a l'arrel «bel-» (brillant); sobre aquesta base, ella també ha estat especulativament proclamada com la pàredra de Belenus, ja que el nom sembla contenir la mateixa arrel.
Però l'arrel «bel-» també es pot interpretar de forma diferent segons la deïtat, per a exemple «fort».

## Inscripcions

Una inscripció de gala que es va trobar en Vaison-la-Romaine, a la Provença (RIG G-172) mostra que es va dedicar un nemeton a ella:
    СΕΓΟΜΑΡΟС/ ΟΥΙΛΛΟΝΕΟС/ ΤΟΟΥΤΙΟΥС/ ΝΑΜΑΥСΑΤΙС/ ΕΙѠΡΟΥ ΒΗΛΗ/СΑΜΙ СΟСΙΝ/ ΝΕΜΗΤΟΝ
    Segomaros Ouilloneos tooutious Namausatis eiōrou Bēlēsami sosin nemēton
    «Segomaros Uilloneos, ciutadà [tooutius] de Nemausus, dedicat a aquest santuari de Belisama»
La identificació amb Minerva en la religió dels gals es va establir en una inscripció en llatí de Saint-Lizier (antigament Consoranni), del departament d'Arièja (CIL XIII, 8):
    Minervae / Belisamae / sacrum / Q(uintus) Valerius / Montan[us] / [e]x v[oto?]
    «Exvot de Quintus Valerius Montanus a la sagrada Minerva Belisama».

## Toponímia

Els topònims francesos Beleymas i Bellême (que es troben en els departaments de Dordongne i Orne, respectivament) provenen d'aquest teònim.
La presència de la deessa en la Britànnia és més difícil d'establir. Ptolemeu parla de l'estuari Belisama, i el riu Ribble sembla que va conegut pel nom de Belisama en l'època romana.

## Referències

* ↑ Helmut Birkhan, Kelten. Versuch einer Gesamtdarstellung ihrer Kultur p. 613.
* ↑ Delamarre, Xavier, Dictionnaire de la langue gauloise, Errance, 2003, p. 71.
* ↑ Michel Lejeune. Recueil des Inscriptions Gauloises (RIG) 1: Inscriptions Gallo-Grèques. G-153.
* ↑ Xavier Delamarre (2003). Dictionnaire de la langue gauloise. Éditions Errance, p.299.
* ↑ Corpus Inscriptionum Latinarum (CIL) 13: Tres Galliae et Germanae. 0008
* ↑ The identification of Ptolemy's Belisama aest. with River Ribble is due to William Camden's Britannia (1586); see also Bill Thayer's "Ptolemy at Lacus Curtius" page
* ↑ Ronald Hutton (1991). The Pagan Religions of the Ancient British Isles. Oxford: Blackwell. p. 218. Hutton also suggests that the name of Samlesbury may derive from a corruption of the name.
Temes de la mitologia celta :
Part de {{Mitologies europees}} :
Temes generals :
Mitologia irlandesa :
Mitologia escocesa :
Mitologia gal·lesa :
Mitologia bretona :
Vegeu també: Mitologia de les illes Hèbrides, {{Mitologia gal·lo-britònica}}, {{Mitologia gallega}}, {{Mitologia irlandesa (Ulster)}} i {{Llegenda del Rei Artús}} :
Viccionari
# Aquesta terra és meva (pel·lícula de 1943)

Aquesta terra és meva (original: This Land is Mine) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jean Renoir, estrenada el 1943 i doblada al català. Aquesta pel·lícula s'ha emès per televisió però no ha estat mai estrenada comercialment en sales de cinema.

## Argument

1942, Segona Guerra Mundial: Albert Lory, un solter d'edat madura, professor en un poble que se suposa de la França ocupada (no hi ha, però, cap referència geogràfica), està enamorat d'una jove col·lega, Louise Martin. Però tímid i vivint amb la seva mare possessiva, no gosa manifestar-se. A més, Louise està promesa amb Georges Lambert que resulta ser un «col·laborador» de l'ocupant alemany. Les maquinacions de Georges, els del germà de Louise, Paul –que és de la resistència– i els alemanys que procedeixen a detencions, porten l'Albert cap a una presa de consciència i un impuls patriòtic.

## Repartiment

* Charles Laughton: Albert Lory
* Kent Smith: Paul Martin
* Maureen O'Hara: Louise Martin
* George Sanders: Georges Lambert
* Walter Slezak: Major von Keller
* Una O'Connor: Emma Lory
* Philip Merivale: Professor Sorel
* Nancy Gates: Julie Grant
* Thurston Hall: L'alcalde Henri Manville
* Ivan Simpson: El jutge
* George Coulouris: El procurador
* Ludwig Donath (als crèdits Louis Donath): El capità alemany

## Premis

* 1943: Oscar al millor so per Stephen Dunn (RKO Radio SSD)

## Al voltant de la pel·lícula

* La música principal de la pel·lícula és la del Chant du départ.
* La pel·lícula va ser rodada de l'11 d'octubre de 1942 a l'11 de desembre de 1942.
* Segona pel·lícula estatunidenca de Renoir.
* En un esforç sincer i responsable per penetrar per sota dels aspectes melodramàtics de l'ocupació nazi d'una terra estrangera i contemplar la llibertat contra la tirania en termes de conflicte dins de l'ànima humana, Jean Renoir i Dudley Nichols han produït aquesta pel·lícula. (...) Hi ha defectes òbvies en aquesta pel·lícula propagandística de guerra. Hauria d'haver estat un drama més fort. Però per als punts que toca i el seu concepte d'home com a vaixell cap a la llibertat, té el seu interès veure-la.

## Referències

* ↑ Aquesta terra és meva
* ↑ «box office /». IMDb.
* ↑ CROWTHER, BOSLEY. «This Land Is Mine» (en anglès). New York Times, 28-05-1943. [Consulta: 15 desembre 2011].
# Torre d'IJzer

La Torre d'IJzer, situada a Diksmuide, és un dels monuments commemoratius més emblemàtics de Bèlgica. Commemora una de les batalles més ferotges de la Primera Guerra Mundial, la batalla d'Ijzer, i s'ha convertit en un símbol de la pau, la llibertat, la tolerància i també del nacionalisme flamenc. A l'interior de la torre, de vint-i-dos pisos d'alçada, s'hi troba una capella, un auditori i un museu sobre la Primera Guerra Mundial, el període d'entreguerres i la Segona Guerra Mundial, la vida al front i l'art al front, on poden trobar-se diferents pintures realitzades per soldats. Al llarg de l'any aquest espai de memòria també acull diverses exposicions temporals i actes conmemoratius.
La defensa, per part de l'exèrcit belga, del canal Izjer és el que es coneix com la batalla d'Izjer, un dur enfrontament que va tenir lloc el mes d'octubre de 1914 i que pretenia aturar l'ofensiva alemanya sobre el canal que unia Diksmuide amb Nieuwpoort i així frenar l'ocupació alemanya de Flandes. Finalment, per evitar l'avenç alemany, el 25 d'octubre es van obrir les recloses de la desembocadura del canal, inundant els camps del costat i la línia de tren que arribava fins a Nieuwpoort. L'exèrcit alemany es va veure obligat a retirar-se, però aviat va començar una nova ofensiva sobre la ciutat d'Ypres.

## Referències

* 1 2 «Torre d'IJzer». Memorial. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 8 octubre 2016].
# Fànies (poeta)

Fànies, en llatí Phanias, en grec antic Φανίας fou un poeta epigramatista grec que té poemes inclosos a l'Antologia grega.
Va viure al segle iii aC o al segle ii aC, sense que sigui possible aproximar més la data amb els coneixements que se'n tenen. En un epigrama diu que va viure entre Epicur i Meleagre. Apareix també a la Garlanda de Meleagre, a la qual consten fins a vuit epigrames de Fànies.

## Referències

* ↑ 3.Phanias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 237
# Opopanax

Opopanax és un gènere de plantes herbàcies dins la família de les apiàcies. Són plantes natives de climes càlids coms els d'Iran, Itàlia, Grècia, Turquia i Somàlia. Als Països Catalans només es troba l'espècie Opopanax chironium. Consta de 13 espècies descrites i 3 d'acceptades.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser descrit per Wilhelm Daniel Joseph Koch i publicat a Nova Acta Physico-medica Academiae Caesareae Leopoldino-Carolinae Naturae Curiosorum Exhibentia Ephemerides sive Observationes Historias et Experimenta 12: 96. 1824. L'espècie tipus és: Opopanax chironium Koch.

## Taxonomia

* Opopanax hispidus
* Opopanax opopanax (L.) H. Karst.
* Opopanax persicus

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ Opopanax a PlantList
* ↑ «Opopanax». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 28 setembre 2012].

## Enllaços externs

* http://www.uniprot.org/taxonomy/63018
# Benjamin Bloom

Benjamin S. Bloom (Lansford, Pennsilvània, 21 de febrer de 1913 - 13 de setembre de 1999) fou un psicòleg educatiu americà que va fer contribucions molt importants a l'àrea de l'educació. Algunes d'aquestes contribucions principals van ser en la classificació a la Taxonomia de Bloom d'objectius en el domini cognoscitiu, en la teoria de l'aprenentatge del mestratge i en el seu model del desenvolupament del talent.
Va ser el titular d'una llicenciatura i un mestratge per la Universitat Estatal de Pennsilvània el 1935 i es va doctorar en Educació a la Universitat de Chicago al març de 1942. De 1940 a 1943 va formar part de la plantilla de la Junta d'Exàmens de la Universitat de Chicago, i després va passar a ser examinador de la universitat. El seu primer nomenament com a professor en el Departament d'Educació de la Universitat de Chicago va tenir lloc en 1944. Amb el temps, va ser distingit amb el nomenament de Catedràtic Charles H. Swift i més endavant va ser assessor en matèria d'educació dels governs d'Israel, de l'Índia i d'altres països.

## Bibliografia

* Taxonomiabloom Arxivat 2017-04-19 a Wayback Machine.
# Aquests són els condemnats

Aquests són els condemnats (títol original en anglès: The Damned) és una pel·lícula britànica dirigida per Joseph Losey, estrenada el 1963. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un turista americà, propietari d'un vaixell, fa escala en una ciutat de la costa del sud d'Anglaterra, on és apallissat per un grup de Jupes negres per haver abordat la germana (Joan) del cap de la banda. Recollit per vianants, és portat a l'hotel de gran luxe local més proper on troba una parella la dona del qual, escultor, ret visita a l'home al qual retreu que estigui massa acaparat per les seves activitats professionals de les quals s'obstina des de fa anys a no revelar res. L'americà i la jove fugen amb vaixell, i són empaitats per les jupes negres en les seves motos, però la dona, presa de les seves contradiccions i les seves vel·leïtats, decideix tornar amb el seu germà. La seva tornada a terra els reserva altres perills i sorpreses a més de la partida de motoristes, dels quals s'escapen salvant un tancat... d'un terreny militar.

## Repartiment

* Macdonald Carey: Simon Welles
* Shirley Ann Field: Joan
* Oliver Reed: King
* Viveca Lindfors: la dona escultora
* Barbara Everest: Srta. Lamont

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, Número 352 (anglès)
* Sight and Sound, estiu 1963, p. 143 (anglès)
* Cahiers du cinéma, Números 161-162, desembre 1964-gener 1965

## Referències

* ↑ esadir.cat. Aquests són els condemnats. esadir.cat.
* ↑ «http%3A%2F%2Fquery.nytimes.com%2Fsearch%2Fsitesearch%2F%3Fvertical%3Dmovies%2F%23%2FThe%2BDamned%2B1963%2F The Damned». The New York Times.

## Enllaços externs

* Aquests són els condemnats al Screenonline del British Film Institute (anglès)
# Dinastia Vasa

La casa o dinastia de Vasa va ser la dinastia regnant a Suècia entre el 1523 i el 1654 i a Polònia entre el 1587 i el 1668.

## Reis i reines de Suècia

* Gustau I de Suècia (1521-1560)
* Eric XIV (1560-1568)
* Joan III de Suècia (1568-1592)
* Segimon III Vasa (1592-1599)
* Carles IX de Suècia (1599-1611)
* Gustau II Adolf (1611-1632)
* Cristina de Suècia (1632-1654)
El 1654, Cristina, filla de Gustau II Adolf, el guanyador protestant de la Guerra dels Trenta Anys, va abdicar, convertint-se al catolicisme i abandonant el país. El tron va passar llavors al seu cosí Carles X Gustau de Suècia de la Dinastia Palatina (Pfalz-Zweibrücken), una branca dels Wittelsbach.

## Reis de Polònia

* Segimon III Vasa, rei de 1589-1632, fill de Joan III de Suècia
* Ladislau IV de Polònia, Rei de 1632-1648
* Joan II Casimir Vasa, Rei de 1648-1668
Joan III de Suècia es va casar amb Catalina Jagellón, germana de Segimon II August de Polònia, i quan Segimon va morir sense hereu baró, el seu fill va ser elegit rei de Polònia com Segimon III el 1587. A la mort de Joan, Segimon va obtenir també el tron suec.
Segimon era catòlic, cosa que finalment el va portar a perdre el tron de Suècia, succeït pel seu oncle Carles IX. D'aquesta manera es crearen dues dinasties Vasa: la major, catòlica, governant Polònia i la menor, protestant, governant Suècia. Aquest acord va precipitar nombroses guerres entre ambdós estats. Amb Joan II, la dinastia Vasa polonesa es va extingir.

## Referències

* ↑ «Vasa | enciclopèdia.cat». GEC. [Consulta: 22 març 2021].
# Torre d'Oto

La Torre d'Oto és una torre de defensa situada sobre un petit promontori a la localitat d'Oto, al municipi de Broto (Sobrarb) província d'Osca. Domina la ribera del riu Ara cap al sud. Està declarada Bé d'Interès Cultural (BIC) del Patrimoni Cultural Aragonès.

## Història

Construïda a finals del segle XV, l'any 1512 va detenir l'atac de soldats francesos que retrocedint van saquejar la població de Torla. Des d'aleshores ha servit de protecció dels veïns, de colomer, de magatzem i actualment d'habitatge de turisme rural. A finals del segle xviii es van construir al costat de la torre una casa i una borda. El conjunt de torre, casa i borda, s'anomena 'Casa de Don Jorge'.

## Descripció

Torre de planta quadrada, amb quatre pisos comunicats per una escala de fusta, construïda en maçoneria amb carreus a les cantonades i coberta de llosa a quatre aigües. Al mur sud s'obre la porta original enlaire sobre el desnivell del ressalt rocós sobre el qual es fonamenta la torre. La porta actual, però, se situa al mur nord i va ser oberta al segle xviii quan es va construir la borda. Les plantes primera i segona mostren distribució d'obertura idèntica, sent a més aquests similars en les seves característiques arquitectòniques. La planta superior presenta un sol va, adovellat i amb una lleixa a l'alçada de l'ampit, que podria haver format part d'un matacà. L'aler està sostingut per una mènsula composta per tres peces tallades.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de Don Jorge» (en castellà). Govern d'Aragó.
* ↑ «La Torre» (en castellà). La Torre de Oto.
# Anadoras weddellii

Anadoras weddellii és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Mamoré, Paraguai i Pilcomayo (Argentina).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena, 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raúl A. Ringuelet").
* ↑ López, H.L., A.M. Miquelarena i J. Ponte Gómez, 2005. Biodiversidad y distribución de la ictiofauna Mesopotámica. Miscelánea 14:311-354.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mérona, B. de i J. Rankin-de-Mérona, 2004. Food resource partitioning in a fish community of the central Amazon floodplain. Neotropical Ichthyology, 2(2):75-84.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Furio Honsell

Furio Honsell (Gènova, 20 d'agost de 1958), és un matemàtic i polític italià, actual síndic d'Udine. També ha estat rector de la Universitat d'Udine de 2001 a 2008.
Es llicencià en matemàtiques a la Universitat de Pisa el 1980 i es diplomà a l'Scuola Normale Superiore de Pisa el 1983, ha treballat a la Universitat de Torí i a la Universitat d'Edimburg. El 1989 va començar a treballar a la Universitat d'Udine, on ha estat professor ordinari, president de la facultat de Ciències Matemàtiques, Físiques i Naturals, i el 21 de juny de 2001 en fou nomenat rector, càrrec que va deixar per a presentar-se a les eleccions municipals de 2008.

## Política

El 2008 Honsell fou candidat a alcalde d'Udine per la coalició de centreesquerra "Innovare con Honsell" impulsada pel Partit Democratic. Hi fou el candidat més votat, amb 24.907 vots (52,7%), i fou escollit alcalde sobre el candidat de centredreta Enzo Cainero.
| Precedit per: Sergio Cecotti | Alcaldes d'Udine 2008 - actual | Succeït per: en el càrrec |
# Oporomes

Els oporomes són els membres d'un clan ijaw que viuen a l'estat de Bayelsa, al sud de Nigèria. El clan oporoma s'anomena així a causa d'Oporo, un ancestre proto-ijaw misteriós. Però, des que els olodiames consideraren que els seus avantpassats i els dels oporomes eren germans, es considera que Oporo fou contemporani d'Olodi, amb qui van viure a Ujo abans d'emigrar-hi per fundar la ciutat d'Oporo.
Els oporomes parlen el dialecte oporoma de la llengua izon.
El clan oporoma es va fundar entre l'any 800 i l'any 1000.

## Història

Des de la ciutat d'Oporoma, els avantpassats dels oporomes van fundar ciutats com Angiama, Onyoma i Osokoma. Oporoma és la ciutat originària dels oporomes i els olodiames. Des del voltant de l'any 900 els descendents d'Oporoma i d'Olodiama es van separar en dues comunitats separades. Alguns oporomes van marxar d'Oporoma i es van anar a viure amb efes i van formar la secció ugbe dels urhobos.

## Referències

* 1 2 3 oporoma ibe a ijawland
* ↑ llengua izon a l'ethnologue

## Bibliografia

* Alagoa E J. - A History of the Niger Delta - An historical interpretation of Ijo oral traditions. (1972 University of Ibadan Press).
* Owonaro S K - The History of Ijo and her Neighbouring tribes in Nigeria. (1949 Niger printing Press Lagos).
# Bosquerola muntanyenca de la Hispaniola

La bosquerola muntanyenca de la Hispaniola (Xenoligea montana) és un ocell de la família dels fenicofílids (Phaenicophilidae) i única espècie del gènere Xenoligea Bond, 1967.

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc i matolls, a les muntanyes de la Hispaniola.

## Referències

* ↑ «Bosquerola muntanyenca de la Hispaniola». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)