OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barbiquell

El barbiquell és una peça de l'eixàrcia ferma que uneix el tamboret del bauprès a la roda de proa d’un vaixell. Pot constar d’un element únic o de diverses parts. Generalment acostuma a fabricar-se de cadena o de barra metàl·lica.
La seva funció és ajudar a equilibrar les forces que provoquen els estais de proa sobre el bauprès. Sense el barbiquell el bauprès hauria de suportar esforços de flexió que, amb el barbiquell, es transformen en forces de compressió.

## Exemples reals

A la pràctica el barbiquell pot adoptar diverses configuracions. Si el bauprès té moc, el barbiquell es fixa en un punt proper a la base del moc. Si no hi ha moc el punt d'inserció se situa prop de l'extrem de proa del bauprès.
* Fragata Dar Pomorza
* Fragata Stad Amsterdam
* Bergantí goleta Juan Sebastian Elcano

## Referències

* ↑ «barbiquell - Paraules de mar».
* ↑ Esteban, J.H.. Escritos recobrados. J. Herrero, 2007, p. 41. ISBN 978-84-612-1079-4.
* ↑ Pons, J.M.. Curso metódico de arquitectura naval: aplicada a la construcción de los buques mercantes (en castellà). José Tauló, 1856, p. 1-PA24.
* ↑ Howard, J.D.; Howard, J.; Doane, C.J.. Handbook of Offshore Cruising: The Dream and Reality of Modern Ocean Cruising. Sheridan House, 2000, p. 62. ISBN 978-1-57409-093-2.

## Vegeu també

* Pal (nàutica)
* Obenc
# Els Estanyets

Els Estanyets és una partida del terme municipal de la Torre de Cabdella, dins del seu terme primigeni, al Pallars Jussà. És a l'extrem de ponent del terme, al nord-oest del poble d'Astell, en un fons de vall arredossat pel Tossal de les Comes de Guiró al sud, el Tossal de les Tres Muntanyes al nord-oest i el Tossal d'Astell al nord-est. Deu el seu nom al petit estany que es forma en una coma que hi ha al peu d'aquest indret. El barranc de les Forques es forma en aquest lloc.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Milan Stojanović

Milan Stojanović (28 de desembre de 1911 - ?) fou un futbolista serbi de la dècada de 1930.
Fou jugador de BSK Beograd. Fou convocat per jugar amb Iugoslàvia el Mundial de 1930 però no hi disputà cap partit.

## Referències

* ↑ Milan Stojanović Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Perfil a calcio.com». Arxivat de l'original el 2019-04-05. [Consulta: 5 juliol 2018].
# Baga Amunt (Vallfogona de Ripollès)

La Baga Amunt és una entitat de població del municipi de Vallfogona de Ripollès a la comarca del Ripollès. El 2013 tenia 23 habitants.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Vallfogona de Ripollès : Entitats que el formen». [Consulta: 14 febrer 2015].

## Enllaços externs

* «Baga Amunt (Vallfogona de Ripollès)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Fitxa del municipi de Vallfogona de Ripollès.». gencat.cat.
* «Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Antíloc

Antíloc és el nom dels següents personatges:
* Antíloc (fill de Nèstor)
* Antíloc (historiador), historiador grec que va escriure un compendi de filòsofs grecs des dels temps de Pitàgores fins a Epicur
# Còdex de Laurenci

El Còdex de Laurenci (en rus: Лаврентьевский список, Лаврентьевская летопись) és una compilació de cròniques que inclou la més antiga versió de la Crònica de Nèstor i les seues continuacions, sobretot relatant els esdeveniments del Principat de Vladímir-Súzdal.
El còdex, el copià el monjo Laurenci de Nijni Nóvgorod, per al príncep Dmitri Konstantínovich al 1377. El text original era un còdex perdut compilat per al duc Mikhaïl Iaroslàvitx el 1305. El relat continua fins al 1305, però els anys 898–922, 1263–83 i 1288–94 se n'han omés. El comte Musin-Pushkin comprà el manuscrit al 1792 i posteriorment fou desat a la Biblioteca Nacional de Rússia a Sant Petersburg.

## Referències

* ↑ Potichnyj, Peter J.; Marc Raeff; Jaroslaw Pelenski; Gleb N. Zekulin Ukraine and Russia in Their Historical Encounter: In Their Historical Encounter. CIUS Press, 1992, p. 9. ISBN 0-920862-84-5.
* ↑ Magocsi, Paul R. Galicia: A Historical Survey and Bibliographic Guide. University of Toronto Press, 1983, p. 53. ISBN 0-8020-2482-3.
* ↑ Literature of the late Middle Ages.

## Vegeu també

* Crònica de Nèstor

## Enllaços externs

* Fotos reals, OCS text, traducció russa moderna.
* Església vella Slavonic: el text similar a l'original en format de pdf Arxivat 2013-10-04 a Wayback Machine.
* De la Col·lecció CompletaCròniques russes (rus)
* La Casa de Comte Aleksei Musin-Pushkin (1744-1818) a Sant Petersburg. Ací va estar emmagatzemat el Còdex de Laurenci
# Paul Urkijo Alijo

Paul Urkijo Alijo (Vitòria, 22 de juny de 1984) és un guionista i cineasta alabès.

## Carrera

El 2017 va presentar Errementari, el seu primer llargmetratge, al L Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya. La pel·lícula, ambientada en un poble d'Araba durant el període de la Primera guerra carlina, va ser gravada en basc alabès amb l'ajuda del lingüista Koldo Zuazo. Esperonat per l'èxit de la pel·lícula, el 2022 va rodar Irati, rodada en basc antic i de caràcter èpic similar a El Senyor dels Anells. Als XXXVII Premis Goya va obtenir cinc nominacions (millor guió adaptat, millor música, millor cançó, millor vestuari i millors efectes especials), tot i que no en va guanyar cap.
També és cantant del grup de música metal Hortzak i el 2021 van publicar el disc Heriotza ala hil.

## Filmografia

* Errementari (2017)
* Dar-Dar (2020; film laburra)
* Irati (2022)

## Discografia
### Hortzak

* Heriotza ala hil (2021, autoproducció)

## Referències

* ↑ Erostarbe, Gorka «Nahiago dut munstroak fisikoki ikustea zineman». Berria, 2017ko urriaren 28a. Arxivat de l'original el 2023-02-18 [Consulta: 18 febrer 2023].
* ↑ Paul Urkijo dirige 'Irati', el 'Señor de los Anillos' vasco: "Tenemos el prejuicio de no poder hacer cosas grandes", Europa Press, 16 de febrer de 2023
* ↑ «Guanyadors Goya». Superdeporte, 11-02-2023 [Consulta: 12 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Autoretrat en seqüències Arxivat 2021-01-21 a Wayback Machine. a berria.eus
# Barraca d'en Llimó

La Barraca d'en Llimó és una barraca del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada a l'extrem meridional de l'illa de s'Arenella, davant de la platja i veïnat del mateix nom, i de la veïna platja Confitera.

## Descripció

Barraca de dimensions quelcom superiors a les normals en aquest tipus de construccions. La construcció és en pedra seca (lloses de pissarra). La planta exterior és hexagonal i circular a l'interior. A la cara de migdia hi ha una finestra de mig punt. Els murs presenten un lleuger atalussament i s'enlairen per damunt el nivell de la coberta constituint una barana massissa, convertint en terrassa o mirador l'espai planer sobre la coberta, l'accés a la qual s'aconsegueix a través d'una escala de pedra seca. Per l'altra banda, s'origina un frontó delimitat per dos pilars; en cadascun d'aquests hi ha una fornícula triangular ornamental, feta a partir de lloses. A l'interior hi ha un banc corregut.

## Història

L'illa té per veïnatge l'illot rocós dit es Cucurucú -mar enfora, vers ponent- tant característic del paisatge de la badia de Cadaqués. Al costat NW de l'illa hom hi bastí una casa d'estiueig que ha estat objecte d'ampliacions modernes d'una certa discreció, però que conserva l'estructura bastida, pel que sembla, fa uns 50 anys.
Davant d'aquest sector hi ha una terrassa amb balustres de ceràmica vidriada verda, com la tortugada del ràfec. A la façana hi ha un plafó de rajoles policromes, del segle xviii, representant Sant Antoni. També s'hi conserven soltes, unes peces antigues, basses de pedra amb relleus, portades d'altres llocs. Davant d'aquesta façana un ampli sector de l'illa fou enjardinat, hi creixen xiprers, tamarius i una pineda, entre parterres en els que s'enlairen algunes columnes amb busts al cim, d'un gust romàntic. El jardí acaba al costat de migdia, en un mirador amb barana d'obra. La resta de l'illa és coberta només de mates baixes.
L'illa de s'Arenella havia estat propietat de Victor Rahola i Trémols (1866-1962), metge, historiador i poeta, il·lustre personalitat de Cadaqués (fa referència a aquesta circumstància Josep Pla a la narració Un viatge frustrat). Després l'illa passà a mans de la família Riviére-barcelonina- que la posseeixen encara avui. Aquesta construcció del segle xix, fou obra d'en Llimó, nom o motiu d'un cadaquesenc famós en la memòria col·lectiva per a la seva habilitat en la construcció de la pedra seca.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Barraca d'en Llimó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Dia Mundial contra el Tràfic d'Éssers humans

El Dia Mundial contra el Tràfic d'Éssers humans és un dia internacional que se celebra cada 30 de juliol.
L'any 2013, l'Assemblea General de les Nacions Unides va mantenir una reunió per avaluar el Pla d'Acció Mundial. Els Estats membres van adoptar la resolució A/RES/68/192, i van designar el 30 de juliol com el 'Dia Mundial contra el Tràfic d'Éssers humans'. Es tracta de conscienciar sobre la situació de les víctimes del tràfic de persones i promocionar i protegir els seus drets.

## Referències

* ↑ «World Day Against Trafficking in Persons 30 July Search the United Nations A-Z Site Index». Nacions Unides. [Consulta: 25 juny 2022].
# Monterroso

Monterroso és un municipi de la Província de Lugo a Galícia. Pertany a la Comarca da Ulloa. Al municipi està la capçalera del riu Ulla. La base econòmica del municipi és el sector primari, especialment la ramaderia. Següent en importància és el sector terciari, concentrat a Monterroso (educació, sanitat, administració, comerç, bancs, etc.), així com el Centre Penitenciari de Vacaloura. Durant l'època romana, el concello era travessat per diverses vies, inclosa la XIX de l'Itinerari d'Antoní, que unia Lugo amb Braga. Per Ligonde passa el Camí Francès del Camí de Santiago, sent aquesta parròquia l'etapa nombre 27.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 5.524 | 5.808 | 5.795 | 4.763 | 4.237 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

| Arada (Santa María) Bidouredo (Santiago) O Bispo (Santa María) Cumbraos (San Martiño) Esporiz (San Miguel) Fente (San Martiño) Os Ferreiros (San Cibrao) Frameán (San Pedro) Fufín (San Martiño) Lavandelo (Santiago) Leborei (Santa María) Ligonde (Santiago) Lodoso (San Xoán) Marzán (Santa María) | Milleirós (San Pedro) Novelúa (San Cristovo) Pedraza (Santa María) Penas (San Miguel) Pol (San Cibrao) Salgueiros (Santa María) San Breixo (San Salvador) Satrexas (Santa Eufemia) Sirgal (Santo André) Sucastro (Santa Mariña) Tarrío (Santa María) Valboa (San Salvador) Vilanova (San Pedro) Viloíde (San Cristovo) |

## Vegeu també

* Francisco Salgado e López de Quiroga

## Enllaços externs

* l'ajuntament
* Informació de la Diputació de Lugo Arxivat 2008-06-19 a Wayback Machine.
# Augusto Roa Bastos

Augusto Roa Bastos (Asunción, Paraguai, 13 de juny de 1917 - Ibid., 26 d'abril de 2005) va ser un escriptor, poeta, contista, novel·lista, periodista i guionista paraguaià. És considerat com l'autor més important del seu país i un dels més destacats en la literatura llatinoamericana. Va guanyar el Premi Cervantes el 1989 i les seves obres han estat traduïdes a, almenys, vint idiomes.
Produïda en la seva major part a l'exili, l'obra de Roa es caracteritza pel retrat que fa de la crua realitat del poble paraguaià, a través de la recuperació de la història del seu país i la reivindicació del seu caràcter de nació bilingüe (Paraguai també té l'idioma guaraní com a llengua oficial); i la reflexió sobre el poder en totes les seves manifestacions, tema central de la seva novel·la Yo el Supremo (1974), considerada la seva obra mestra i una de les cent millors novel·les del segle XX en llengua castellana.

## Referències

* ↑ «Augusto Roa Bastos. Biografía». Instituto Cervantes. [Consulta: 4 juny 2017].
* ↑ Friera, Silvina «El hombre que dio una larga pelea contra el poder». Pagina/12, 27-04-2005 [Consulta: 4 juny 2017].
* ↑ Barrio, Javier «Roa Bastos, un Cervantes amante de la libertad». El País, 17-04-1990 [Consulta: 4 juny 2017].
* ↑ «Augusto Roa Bastos». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Lista completa de las 100 mejores novelas en castellano del siglo XX». El Mundo, 13-01-2001 [Consulta: 4 juny 2017].

## Vegeu també

* Literatura llatinoamericana
# Daniel Stucki

Daniel Stucki és un futbolista suís nascut el 22 de setembre de 1981. Juga actualment com a defensa al FC United Zuric de les categories inferiors de Suïssa.

## Enllaços externs

* «Perfil i estadístiques de Daniel Stucki» (en anglès). transfermarkt.com.
* «Perfil de Daniel Stucki» (en alemany). Web oficial del FC United Zuerich.
# Paul Valcke

Paul Valcke (Oostende, 11 de gener de 1914 - Ambrumesnil, 15 de juliol de 1980) va ser un tirador d'esgrima belga, especialista en floret, que va competir entre les dècades de 1930 i 1950.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Fou cinquè en la prova del floret per equips i quedà eliminat en semifinals en el floret individual. Una vegada finalitzada la Segona Guerra Mundial va prendre part en els Jocs de Londres de 1948, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en la prova de floret per equips i fou setè en el floret individual. El 1952, a Hèlsinki, va disputar els seus tercers i darrers Jocs. Hi va disputar tres proves, en què destaca una cinquena posició en la prova de floret per equips.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món d'esgrima de 1947.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Paul Valcke». [Consulta: 4 agost 2021].
# Astoria (estudi de gravació)

Astoria és una casa flotant, adaptada pel seu propietari, el guitarrista de Pink Floyd David Gilmour, per a poder funcionar com a estudi de gravació. Està amarrada al riu Tàmesi, prop del palau de Hampton Court, a Londres. Gilmour va comprar el vaixel el 1986, perquè es "passava mitja vida en estudis de gravació sense finestres, sense llum. En un vaixell hi ha moltes finestres i unes vistes precioses".
El vaixell va ser construït el 1911 per l'empresari Fred Karno. El va dissenyar perquè hi cabés una orquestra de 90 músics a la coberta.
Diverses parts dels dos últims àlbums d'estudi de Pink Floyd, A Momentary Lapse of Reason i The Division Bell, es van gravar al vaixell, tal com també va fer Gilmour en el seu últim àlbum en solitari On an Island. També es va utilitzar per a mesclar els àlbums en directe de Pink Floyd Delicate Sound of Thunder i P•U•L•S•E, a més de la pel·lícula P•U•L•S•E, el DVD de Gilmour Remember That Night i el seu àlbum en directe de 2008, Live in Gdańsk.
Això no obstant, Bob Ezrin ha mencionat que l'estudi va provocar alguns problemes a l'hora de treballar els sons de guitarra per a A Momentary Lapse of Reason:
| « | No es exactament un entorn enorme (...) Per això no podíem tenir els amplificadors al mateix habitacle en el que ens trobàvem nosaltres, amb la conseqüència d'haver d'usar amplificadors més petits. Però després de provar-los en algunes demos del projecte, vam trobar que realment ens agradava el so. Així que una Fender Princeton i un petit G&K es van converir en la columna vertebral del so de Dave en aquell disc. | » |
| — Bob Ezrin, |||

## Referències

* ↑ Documental de 2005 Three Men in a Boat
* ↑ «Història de l'Astoria». Arxivat de l'original el 2011-10-02. [Consulta: 1r març 2012].
* ↑ «Guitar World Interview, by Alan Di Perna, February 1993». Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 1r març 2012].
# Barraca d'en Sans I

La Barraca d'en Sans I és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una gran barraca de planta rectangular i composta de dues estances i algunes dependències, orientada al sud-oest. A dreta i esquerra de la construcció hi presenta dos recers. El portal d'accés és acabat amb un arc dovellat. N'hi ha un altre a l'interior per a accedir a la segona estança.
La primera estança és la de l'animal, on hi ha una menjadora, ara esfondrada. Està coberta amb una falsa cúpula tapada amb una llosa, també hi ha una fornícula. A la segona estança hi ha una altra menjadora i un armari. La seva falsa cúpula tapa també amb una llosa. Les respectives alçades màximes són de 3,10 m i de 3,05 m.
La primera estança fa 2,95 m de fondària per 2,60 m d'amplada. La segona estança fa 3,75 m de fondària per 2,75 m d'amplada.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca d'en Sans I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Determinants de la salut

Els Determinants de la salut són definits per l'Organització Mundial de la Salut com el "Conjunt de factors personals, socials, econòmics i ambientals que determinen l'estat de salut dels individus o poblacions".
Els factors que influeixen en la salut són múltiples i interrelacionats. La promoció de la salut tracta fonamentalment de l'acció i l'advocacia destinada a abordar el conjunt de determinants de la salut potencialment modificables; no solament aquells que tenen relació amb les accions dels individus, com els comportaments i els estils de vida saludables, sinó també amb determinants com els ingressos i la posició social, l'educació, el treball i les condicions laborals, l'accés a serveis sanitaris adequats i dels entorns físics. Combinats tots ells, creen diferents condicions de vida que exerceixen un clar impacte sobre la salut. Els canvis en aquests estils de vida i condicions de vida, que determinen l'estat de salut, són considerats com a resultats intermedis de salut.

## Referències

* 1 2 «Promocion de la salut. Glosario» (en español). [Consulta: 31 maig 2018].
# El fill pròdig

El fill pròdig, op. 46 (en rus: Блудный сын), és un ballet creat pels Ballets Russos de Diàguilev, amb coreografia de George Balanchine i música de Serguei Prokófiev composta durant els anys 1928 i 1929. El llibret, basat en la paràbola de l'Evangeli de Lluc, va ser escrit per Boris Kochno, que li va donar un aire més dramàtic que la paràbola original.
Susan Au escriu a Ballet and Modern Dance que aquesta producció és l'última de Diàguilev i afegeix que "Adaptat d'una història bíblica, s'obre amb la sortida del fill de casa seva i la seva seducció per part d'una bonica però traïdora sirena, els seguidors del qual el roben. Ple de remordiments, ell torna a casa seva, amb el seu pare que el perdona." L'estrena va tenir lloc el dimarts 21 de maig de 1929 al Théâtre de la Ville, París, amb disseny de l'escenari de Georges Rouault i efectes de llum de Ronald Bates. L'estrena al New York City Ballet va ser el dijous 23 de febrer de 1950.

## Referències

* ↑ Au, Susan. Ballet and Modern Dance. Thames & Hudson, 1988, p. 112. ISBN 978-0-500-20352-1.
* ↑ «NYCB 2008 Spring Repertory». Arxivat de l'original el 2008-06-12. [Consulta: 4 març 2015].
# Península Borden

La península Borden és una península que es troba a l'extrem nord de l'illa de Baffin, a la regió Qikiqtaaluk de Nunavut, Canadà. Queda al sud de l'estret de Lancaster. En la part nord-oriental de la península Borden hi ha el Parc Nacional Sirmilik. Durant dècades a la península hi ha hagut explotacions mineres, especialment en busca de diamants.

## Geografia

La península Borden s'estén cap al nord al llarg de 225 km, amb una amplada que varia entre els 64 i els 169 quilòmetres. La part septentrional, incloent les muntanyes Hartz, està composta per roques planes que s'alcen fins als 914 msnm. La badia Admiralty forma el límit occidental, mentre la badia Navy Board forma un límit oriental, separant la península de l'illa de Bylot. Els penyasegats de la badia Navy Board s'alcen fins als 457 m.

## Població

La comunitat inuit d'Arctic Bay, amb 823 habitants, es troba a la costa occidental.

## Referències

* 1 2 3 «Borden Peninsula». The Columbia Gazetteer of North America. bartleby.com, 2000. [Consulta: 22 setembre 2008].
* ↑ Iwanaka, Derek «Committee Bay Resources Ltd.: Kimberlite Discovered at Borden Peninsula, Nunavut, Canada». finance.yahoo.com, 25-08-2008 [Consulta: 22 setembre 2008]. Arxivat 2012-06-30 at Archive.is «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-06-30. [Consulta: 12 octubre 2013].
* ↑ «Baffin Island». uoguelph.ca. Arxivat de l'original el 2021-02-11. [Consulta: 22 setembre 2008].
* Península Borden Arxivat 2012-10-01 a Wayback Machine. a Atlas of Canada
# Península Cumberland

La Península Cumberland és una península de la part sud-est de l'Illa Baffin, a Nunavut, Canadà. Es troba entre les latituds 64° 56′ i 67° 57′ Nord i les longituds 61° 56′ a 68° oest. El cercle polar àrtic travessa aquesta península amb el Mar de Labrador al sud-oest i l'Estret de Davis a l'est, el qual es troba entre aquesta península i Groenlàndia. La dadia Cumberland es troba al sud-oest, separant la península Cumberland de la Península Hall, la qual també forma part de l'illa de Baffin.
A la península de Cumberland es troba el bioma de la tundra. El territori és muntanyenc i s'hi troba el mont Odin que pertany a les Muntanyes Baffin.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». The Columbia Gazetteer of North America. bartleby.com, 2000. Arxivat de l'original el 2005-05-11. [Consulta: 28 juliol 2012].

## Bibliografia

* Dyke, Arthur S., John T. Andrews, and Gifford H. Miller. Quaternary Geology of Cumberland Peninsula, Baffin Island, District of Franklin. Ottawa, Canada: Geological Survey of Canada, 1982. ISBN 0-660-11182-9
# Paraliparis gracilis

Paraliparis gracilis és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 12,5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 120 i 1.055 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Antàrtic: les illes Crozet i Geòrgia del Sud.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Collett R., 1879. Fiske fra Nordhavs-expeditionens sidste togt, sommeren 1878. Forh. Vidensk. Selsk. Christiania v. 14. 1-106.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Norman, J. R., 1930. Oceanic fishes and flatfishes collected in 1925-1927. Discovery Reports v. 2: 261-369, Pl. 2.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1982. A new species and a new subspecies of the genus Paraliparis (Liparidae) from western Antarctica. II. J. Ichthyol. 22(2):1-9.
* ↑ Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* ↑ Andriàixev, A. P., 1998. A review of recent studies of Southern Ocean Liparidae (Teleostei: Scorpaeniformes). Cybium 22(3):255-266.
* ↑ Duhamel, G., 1992. Description d'espèces nouvelles de Careproctus et Paraliparis et données nouvelles sur ces genres et le genre Edentoliparis de l'océan Austral (Cyclopteridae, Liparinae). Cybium 16(3):183-207.
* ↑ Duhamel, G., 1997. L'ichtyofaune des îles australes françaises de l'océan Indien. Cybium 21(1) suppl.: 147-168.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pierrepont

«Pierrepont» té aquests significats:
* Pierrepont (Aisne), municipi al departament de l'Aisne (regió dels Alts de França, França)
* Pierrepont (Calvados), municipi al departament de Calvados (regió de Normandia, França)
* Pierrepont (Meurthe i Mosel·la), municipi al departament de Meurthe i Mosel·la (regió del Gran Est, França)
* Pierrepont-sur-l'Arentèle, municipi al departament dels Vosges (Gran Est)
* Pierrepont-sur-Avre, municipi al departament del Somme (Alts de França)
* Estació d'Hargicourt-Pierrepont, estació ferroviària al municipi francès d'Hargicourt, a prop de Pierrepont-sur-Avre
* Comtat de Roucy#Casa de Pierrepont