OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Codi ATC A14

El codi ATC A14, descrit com Agents anabòlics per a ús sistèmic, és una subgrup terapèutic de l'Anatomical, Therapeutic, Chemical Classification System (ATC). La classificació ATC és un sistema de codis alfanumèric desenvolupat per l'Organització Mundial de la Salut (OMS) per als fàrmacs i altres productes sanitaris. El subgrup A14 és part del grup anatòmic A Sistema digestiu i metabolisme.
Els codis per a ús veterinari (codis ATCvet) poden han estat creats afegint la lletra Q davant dels codis ATC humans: QA14...
Les adaptacions estatals de la classificació ATC poden incloure codis addicionals no presents en aquesta llista, que segueix la versió de l'OMS.

## A14A Esteroides anabòlics

* A14AA Derivats de l'androstà
** A14AA01 Androstanolona
** A14AA02 Estanozolol
** A14AA03 Metandienona
** A14AA04 Metenolona
** A14AA05 Oximetolona
** A14AA06 Quinbolona
** A14AA07 Prasterona
** A14AA08 Oxandrolona
** A14AA09 Noretandrolona
* A14AB Derivats de l'estrenà
** A14AB01 Nandrolona
** A14AB02 Estilestrenol
** A14AB03 Cipionat d'oxabolona

## Referències

* ↑ «ATC/DDD Index 2016: code A14». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
* ↑ «ATCvet Index 2016: code QA14». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
# Coll de Forclaz

El Coll de Forclaz és un coll situat als Alps suïssos, al cantó de Valais, concretament entre la vila de Martigny i el poble de Le Châtelard (al municipi de Finhaut). La seva importància rau a ser la via de comunicació amb França, en concret amb la vila de Chamonix a l'Alta Savoia, ha estat un lloc de pas des d'antic, durant el segle xix s'hi va construir un camí apte per als carros i diligències, que més tard va esdevenir una carretera, alhora s'hi va construir una via de ferrocarril de muntanya. El coll separa les valls del Roine, al costat suís, de la vall de l'Arve, al costat francès (tot i que el coll és totalment dins territori helvètic), i té unes vistes impressionants vers els dos costats. El coll arriba als 1526 m i un pendent de fins al 9%, a la baixada, als 1279 metres, hi ha el poble de Trient. El nom Forclaz també ha servit perquè la marca de material esportiu francesa Decathlon l'hagi utilitzat en diversos dels seus productes per a excursionistes.
# Ciència formal

* Aquest article forma part de la sèrie Ciència
* Disciplines científiques
* Mètode i recerca
* Epistemologia
* Evolució científica
* Formals
* Sistema  · Lògica  ·
* Matemàtica  · Computació
* Naturals
* Medi físic
* Astronomia  · Geografia  ·
* Física  · Ciències de la Terra  · Química
* Vida
* Biologia  · Genètica  ·
* Neurociència  · Medi ambient
* Humanitats
* Ciències socials
* Política  · Economia  ·
* Lingüística  · Història  · Sociologia
* Ciències humanes
* Antropologia  · Filosofia  · Musicologia  ·
* Art  · Literatura  · Psicologia
* Aplicades
* Cognitives  · Materials  · Salut  · Enginyeria  ·
* Matemàtiques aplicades  · Metrologia  · Comportamentals  · Comunicació  · Informació
Una ciència formal és una disciplina teòrica l'objecte de la qual no té contingut empíric, sinó que desenvolupa i estudia sistemes formals. Són ciències formals la lògica, la matemàtica, i les branques teòriques de la Informàtica, la Teoria de la informació i l'Estadística. S'oposa a la ciència experimental i a vegades se l'anomena ciència pura o ciència exacta (tot i que aquest terme se sol reservar per a les matemàtiques).
Estudien conceptes abstractes i no realitats físiques, per això empren un llenguatge formal numèric i es basen en raonaments i demostracions per a dur a terme la seva recerca.

## Referències

* ↑ «Ciencia Formal - EcuRed». [Consulta: 12 octubre 2020].
# Comitè Popular de Sama de Langreo

El Comitè Popular de Sama de Langreo va ser una institució política de majoria socialista i amb presència de comunistes i republicans, de la localitat de Sama, a Llangréu, durant l'inici de la Guerra Civil espanyola i en el context de la Revolució Espanyola de 1936. El Comitè va ser presidit per Ramón González Peña i posteriorment per Amador Fernández. Més endavant es va fusionar amb el Comitè de Guerra de Gijón en el Consell Interprovincial d'Astúries i Lleó amb seu en Gijón i presidit pel socialista Belarmino Tomás.

## Vegeu també

* Consell Sobirà d'Astúries i Lleó
# Comitè Suprem Kurd

El Comitè Suprem Kurd (en kurd: Desteya Bilind a Kurd) és un òrgan governamental de Rojava, fundat pel Partit de la Unió Democràtica (PYD) i el Consell Nacional Kurd (ENKS), seguint l'acord de cooperació, signat el 12 de juliol de 2012 entre les dues parts a Arbil, al Kurdistan del Sud, sota l'auspici del president Masud Barzani. La junta està composta per un mateix nombre de membres del PYD i l'ENKS. La facció armada del comitè són les Unitats de Protecció Popular.
Rojava ('occident' en kurd, també anomenat Rojava Kurdistan o Kurdistan Occidental) és una regió autònoma de fet al nord de Síria.[2] Sorgida del caos de la guerra civil siriana, està dividida en tres cantons no-contigües: Efrîn, Kobanê i Cizirê.[3] El govern de Síria no el reconeix oficialment.[4] Els kurds consideren aquest territori com una part de Kurdistan, dividit entre Síria, Turquia, Iraq i Iran per interessos colonialistes. Refereixen a la part dins de territori sirià com a Rojavayê Kurdistanê, 'Kurdistan Occidental', o senzillament com a Rojava, Occident.

## Referències

* ↑ «Kurdish Supreme Committee in Syria Holds First Meeting» (en anglès). Rudaw, 27-07-2012. Arxivat de l'original el 2014-01-06. [Consulta: 13 octubre 2014].
* ↑ «Now Kurds are in charge of their fate: Syrian Kurdish official» (en anglès). Rudaw, 29-07-2012. Arxivat de l'original el 2014-04-17. [Consulta: 13 octubre 2014].
# Comitè Tècnic d'Ajuda als Refugiats Espanyols

El Comitè Tècnic d'Ajuda als Refugiats Espanyols (CTARE) fou un organisme de la República espanyola en l'exili creat el 29 de juny de 1939, filial del Servei d'Evacuació de Refugiats Espanyols, que s'ocupava de la instal·lació dels refugiats espanyols que arribaren a Mèxic principalment amb els vaixells Sinaia, Mexique i Ipanema. Pel juliol de 1940 va suspendre les seves activitats per les dificultats econòmiques, tot i que es va mantenir actiu fins a 1941.

## Organització

El seu director era el catedràtic José Puche Álvarez (1895-1979) i els vocals eren Josep Carner i Puig-oriol (cultura), Agustín Millares Carlo (educació), Martín Díaz de Cossío (projectes agraris i industrials), Joaquín Lozano Rabadán (hisenda) i Luís Guillén Guardiola (finances), director de la 'Financiera Industrial Agrícola S.A. (FIASA). La seu era al carrer Sinaloa, 56 de Ciutat de Mèxic i Carlos Velo Cobelas en fou nomenat secretari general. Comptava amb uns 60 funcionaris.
El finançament provenia de la presidència de la segona república a l'exili a través d'agents de confiança organitzats pel ministre d'hisenda Francisco Méndez Aspe, com Julio Álvarez del Vayo i Demetrio Delgado Torres i amb la connivència del president del Banc de Mèxic i de l'ambaixador mexicà als Estats Units.

## Activitats

El CTARE actuava sobre el terreny a Mèxic i se li havia encomanat no solament de la recepció i allotjament dels refugiats en aquest país sinó també de procurar-los un mitjà de subsistència, establint per a això una sèrie d'inversions que resultessin beneficioses i profitoses per a l'economia mexicana. Per això va desplegar tot un programa d'inversions en múltiples iniciatives empresarials agrícoles, industrials, culturals i educatives que venien a respondre als anhels del president Lázaro Cárdenas del Río.
El seu Comitè Tècnic es va encarregar de rastrejar les possibilitats de dur a terme una inversió productiva al país, col·laborant amb les autoritats mexicanes per tal que les empreses iniciades pel Comitè no obstaculitzen en competència amb indústries locals i s'incloïen dins dels plans de desenvolupament previstos per a Mèxic. la majoria dels projectes, però, no reeixiren.
Entre els projectes econòmics iniciats pel CTARE destaquen l'Hacienda Santa Clara, a l'estat de Chihuahua, de 140.000 hectàres, però que resultà ser poc productiva i fou tancada en 1945; Talleres Vulcano SA, venuda en 1942 per deutes; Industrias Químico-Farmacéuticas Americanas (IQFA), que continuà fins als anys seixanta; Editorial Séneca SA, dirigida per José Bergamín, tancada en 1948; Tallers d'Impremta «La Industria Gráfica», tancada l'estiu de 1941, i la financera FIASA. En total donaren feina a 599 exiliats.
També s'encarregà de diversos projectes educatius com l'Instituto Luis Vives i el Patronato Cervantes.

## Notes

* ↑ Velázquez, p.111
* ↑ Velázquez, p. 193-246
* ↑ Velézquez, p. 169-186

## Referències

* Aurelio Velázquez Hernández. LA OTRA CARA DEL EXILIO. Los organismos de ayuda a los republicanos españoles en México (1939-1949).. Universitat de Salamanca, 2012.
# Comitè Pro Catalunya

Comitè Pro Catalunya fou un Comitè convocat en l'aplec de la Conreria el 8 de juliol de 1918 per a donar suport les accions del Comitè Nacional Català de París de cara a obtenir representació catalana a la Societat de Nacions. Fou presidit per Vicenç Albert Ballester i Pere Oliver i Domenge. Hi participaren Francesc Macià, Manuel Folguera i Duran, J. Grant i Sala, amb el suport d'Unió Catalanista.
S'inspiraven vagament en el Sinn Féin i adoptaren l'estelada com a bandera de propaganda. Va mantenir contactes amb Francesc Layret, Jaume Bofill i Mates i Ramon Coll i Rodés, membre de la Lliga Regionalista i president de l'Acadèmia de Jurisprudència i Legislació de Catalunya. La major part d'ells s'integraren en la Federació Democràtica Nacionalista, i després en Estat Català.

## Bibliografia

* Joan Crexell i Playà L'origen de la bandera independentista, p. 77-80, 1984, Editorial El Llamp.
# Citosina

La citosina és una de les cinc bases químiques majoritàries presents en l'ADN i l'ARN. En el codi genètic es representa amb la lletra C. La citosina sempre s'aparella amb la guanina amb tres enllaços pont d'hidrogen. És un àcid nucleic, derivat pirimidínic, amb un anell aromàtic i un grup amino en posició 4 i un grup cetònic en posició 2. El nucleòsid de la citosina és la citidina.
Els altres noms de la citosina són 2-oxi-4-aminopirimidina i 4-amino-2(1H)-pirimidinona. La citosina va ser descoberta el 1894 quan va ser aïllada en teixit del tim de moltó.
# Comunitat de comunes de les Portes de Rosheim

La Comunitat de comunes de les Portes de Rosheim (oficialment: Communauté de communes des Portes de Rosheim) és una Comunitat de comunes del departament del Baix Rin, a la regió del Gran Est.
Creada al 1992, està formada 9 municipis i la seu es troba a Rosheim.

## Municipis

* Bischoffsheim
* Bœrsch
* Grendelbruch
* Griesheim-près-Molsheim
* Mollkirch
* Ottrott
* Rosenwiller
* Rosheim
* Saint-Nabor

## Referències

* ↑ CC des Portes de Rosheim

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Comte del patrimoni

En l'administració del regne visigot, el comte del patrimoni (comes patrimonii) era el funcionari reial encarregat de l'administració del patrimoni reial (és a dir, no personal).
Les dues tresoreries existents (la del prefecte del pretori i la de la Res privata) estaven segurament unificades en el vèrtex de la piràmide, sota la direcció d'aquest comte, que era el successor del funcionari imperial que portava el títol de comes rei privatae. Es creu que els comtes del patrimoni eren romans. Nomenaven uns funcionaris anomenats «numeraris» encarregats de recaptar per al govern central en les terres reials.
# Codrongianos

Codrongianos (en sard, Codronzànos) és un municipi italià, dins de la província de Sàsser. L'any 2007 tenia 1.281 habitants. Es troba a la regió del Tataresu. Limita amb els municipis de Cargeghe, Florinas, Osilo, Ploaghe i Siligo.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Luciano Betza | Llista cívica |
# Conanthera

Conanthera és un genère d'arbres de la família de les Tecophilaeaceae i que comprèn gnao i "Hierba de la viuda". És una planta herbàcia que es reprodueix vegetativament a base d'una estructura subterrània corm.

## Taxonomia

* C. bifolia Ruiz et Pav.
* C. campanulata Lindl.
* C. trimaculata (D.Don)Meigen

## Enllaços externs

* Pacific Bulbs
* C.trimaculata Arxivat 2007-12-09 a Wayback Machine.
# Complementari

S'anomena conjunt complementari d'un conjunt A respecte d'un conjunt C el conjunt diferència C∖A (també escrit C−A). De vegades es representa com Ā.
Per exemple, si C = {1, 2, 3, ..., 9, 10} i A = {3, 4, 5, 6}, llavors Ā = {1, 2, 7, 8, 9, 10}.

## Propietats
### Complementari d'un conjunt respecte a si mateix

El complementari d'un conjunt C respecte a si mateix és el conjunt buit.
    ${\overline {C}}=C\setminus C=\emptyset$

### Relació amb la intersecció

    $A\setminus B=A\cap {\overline {B}}$

### Propietat involutiva

El complementari del complementari d'un conjunt és el mateix conjunt.
    ${\overline {\overline {A}}}=A$

### Propietats de complementarietat

Per tal que dos conjunts siguin complementaris s'han de complir les propietats següents:
    ${\overline {A}}\cup A=C$
    ${\overline {A}}\cap A=\emptyset$

### Lleis de De Morgan

    ${\overline {(A\cup B)}}={\overline {A}}\cap {\overline {B}}$
    ${\overline {(A\cap B)}}={\overline {A}}\cup {\overline {B}}$
# Constança d'Alagó

Constança d'Alagó i Romeu (segle xiii) va ser una senyora feudal del Regne de València.
Filla de Balasc d'Alagó, el Majordom del Regne d'Aragó amb Jaume I i de Margelina de Baucis, germana d'Artal III d'Alagón, va heretar diversos senyorius, com ara el del castell i la vila de Culla, a les terres del Maestrat.
Junt el seu marit, Guillem III d'Anglesola, baró de Bellpuig, va donar la Carta Pobla a les viles de Culla el 1244 i de Vistabella del Maestrat el 1251.
Va tindre diversos fills. El seu hereu va ser Guillem IV d'Anglesola, a qui li va donar els castells d'Almedíxer i Algímia, així com els llocs de Vistabella del Maestrat, Vilafranca, Atzeneta del Maestrat, Benassal i Culla, la qual vendrà a l'Orde del Temple el 1303. Altres fills seus van ser Mergelina, casada amb el baró de Queralt i Ramon, bisbe de Vic.

## Referències

* ↑ Original en el Pergamí nº 270P de la Carpeta 517 de l'apartat d'Ordes Militars de l'Arxiu Històric Nacional espanyol (firmat el 22 d'abril de 1263, possiblement a Lleida); transcripció disponible en l'Arxiu Virtual Jaume I de la Universitat Jaume I de Castelló (document 000355): «Dono trado et concedo cum hoc presenti publico instrumento suo pleno et firmo robore perpetuo valituro vobis, Guillamoneto de Angularia, filio comuni mei et dicti Guillelmi de Angularia mariti mei et vestris et cui vel quibus volueritis imperpetuum, castrum et villam de Cuyllar et de Vistabella, et de Villafrancha et de Vinaçal, et de Ça Neta, et castrum de Almedixar et de Algemia, cum omnibus locis terminis et affrontacionibus et pertinenciis suis, et cum omnibus iuribus que in predictis castris et villis et in unoquoque illorum et terminis suis, habeo et percipio et habere ac percipere debeo, gratis vel vi vel alio quolibet modo iure seu titulo».
* "Don Blasco de Alagón. Sus luchas y conquistas en els Ports y el Maestrat" Arxivat 2017-10-31 a Wayback Machine.
# Constança d'Aragó i d'Hongria

Constança d'Aragó i d'Hongria (1239 - 1275) fou infanta d'Aragó. Segona filla de Jaume I de Catalunya-Aragó i de Violant d'Hongria. El 1256 es casà a Calataiud amb l'infant Manuel de Castella, fill de Ferran III de Castella, i senyor d'Escalona del Alberche, Peñafiel i Villena.

## Orígens familiars

Filla del rei d'Aragó i comte de Barcelona Jaume I el Conqueridor i la seva segona muller, Violant d'Hongria. Era neta per línia paterna de Pere el Catòlic i Maria de Montpeller, i per línia materna d'Andreu II d'Hongria i Violant de Courtenay. Fou germana dels també reis Pere el Gran i Jaume II de Mallorca. També fou germana de Violant d'Aragó, casada amb el rei de Castella Alfons X, germà del seu espòs l'infant Manuel de Castella i d'Elisabet d'Aragó, reina de França pel seu matrimoni amb Felip III, l'Ardit.

## Núpcies i descendents

El rei Jaume, per estrènyer més els lligams amb Navarra, va prometre Constança a Teobald II. En aquests anys la segona filla de Jaume i Violant serà utilitzada constantment, i amb continuats canvis d'estratègia, com a moneda d'aliança política. Poc temps després, Jaume I canviarà d'idea i prometrà Constança a l'infant Enric, germà d'Alfons X com a mesura de pressió al rei de Castella per les contínues desavinences (malgrat sigui el seu gendre), tenint en compte que aquest encara no té fills mascles i l'hereu al tron és el seu germà Enric. Jaume s'assegurava tenir un rei de Castella aliat seu. Amb la intervenció, però de la seva filla Violant es signa la Pau de Sòria (1256) a conseqüència de la qual la infanta Constança ja no seria promesa a l'infant Enric i es casaria ràpidament amb el seu germà, l'infant Manuel, primer Senyor de Villena, celebrat a Calataiud.
Del matrimoni de la infanta Constança d'Aragó amb l'infant Manuel de Castella van néixer:
* Constança Alfonso Manuel, que va morir en la infància.
* Alfons Manuel (1260-1275); hereu de las possessiones del seu pare, va morir quan acompanyava el seu oncle el rei Alfons el Savi a un viatge per Europa. Fou sepultat juntament amb els seus pares al monestir d'Uclés.
* Violant Manuel (1265-1314); va contraure matrimoni el 1287 amb l'infant Alfons de Portugal, fill d'Alfons III de Portugal i de Beatriu de Castella, filla d'Alfons el Savi i la seva primera esposa, Maria Guillén de Guzmán. Fou sepultada en el monestir de Santo Domingo a Lisboa, junt al seu espòs.

## Referències

* ↑ Soldevila, Ferran. Vida de Jaume I el Conqueridor. AEDOS, 1958, p. 240, 254.
* ↑ Cingolani, Stefano Maria. Jaume I història i mite d'un rei. Edicions 62, p. 308, 311, 312, 314.
# Conjunt Històric de Melilla

El Conjunt Històric de Melilla és un bé d'interès cultural d'Espanya, inscrit en el teixit urbà de la ciutat de Melilla.

## Història

L'11 d'agost de 1953, la zona antiga de la ciutat de Melilla, un enclavament espanyol en la costa nord-africana, va ser declarada conjunt històric artístic mitjançant un decret publicat el 9 de setembre d'aquest mateix any, en el Boletín Oficial del Estado, amb la rúbrica del dictador Francisco Franco i de Joaquín Ruiz-Giménez, en aquells dies ministre d'Educació Nacional.
La Direcció Provincial del Ministeri de Cultura al desembre de 1978 va adjudicar l'elaboració d'un inventari arquitectònic lliurat al gener de 1980 i la Comissió de Patrimoni de Melilla, creada el 9 de juliol de 1979, amb gestions l'11 de febrer de 1980, va fer que el 26 del mateix febrer el Ministeri de Cultura sol·licités a la Delegació de Govern edificis a ser nomenats BIC, relació facilitada l'11 de març amb 25 edificis i el 6 d'octubre es van tramitar ho expedientis de 10 d'ells.
En 1986 es va aprovar l'ampliació del conjunt històric de la ciutat, comptant en aquells dies amb l'estatus de Bé d'Interès Cultural. En l'àrea protegida s'inclouen Melilla La Vella, l'Eixample Modernista i algunes zones del barri Industrial i del Real.

## Referències

* ↑ «Decreto de 11 de agosto de 1953 por el que se declara conjunto histórico-artístico la zona antigua de la ciudad de Melilla». Boletín Oficial del Estado, 250, 07-09-1953, pàg. 5392. ISSN: 0212-033X.
* ↑ Bravo Nieto, Antonio «La destrucción del monumental cinema y la defensa del patrimonio art déco». Revista Aldaba. Reinbook Imprès, 33. ISSN: 0213-7925 [Consulta: 19 enero 2018].
* ↑ «Real decreto 2751/1986, de 5 de diciembre por el que se declara Bien de Interés Cultural, con la categoría de Conjunto Histórico, una zona de la ciudad de Melilla». Boletín Oficial del Estado, 15, 17 enero 1987, pàg. 1389-1390. ISSN: 0212-033X.
# Conques

«Conques» té aquests significats:
* Conques o Concas (Avairon), antic municipi al departament francès de l'Avairon, a l'antic regió de Migdia-Pirineus
* Conques-en-Rouergue, municipi al departament francès de l'Avairon, a la regió de Occitània
* Cantó de Conques, cantó al departament francès de l'Avairon, al districte de Rodez
* Conques (Conca Dellà), entitat de població d'Isona i Conca Dellà (Pallars)
* Conques (antic municipi), antic municipi ara integrat a Isona i Conca Dellà
* Conques-sur-Orbiel, municipi francès al departament de l'Aude a la regió de Llenguadoc-Rosselló
* Conques, antiga possessió del municipi de Puigpunyent (Mallorca)
* Abadia de Conques o abadia de Concas antiga abadia fundada el 819
* Cantó de Conques-sur-Orbiel, cantó francès el departament de l'Aude a la regió del Llenguadoc-Rosselló
* Castell de Conques, castell al municipi d'Isona i Conca Dellà
* Riu de Conques, riu de Catalunya afluent de la Noguera Pallaresa
* Mont de Conques, formació orogràfica
* Serra de les Conques, serra entre els municipis d'Olesa de Bonesvalls (Alt Penedès), Begues (Baix Llobregat) i Olivella (Garraf)
Viccionari
# Cooperativa popular de consum Pau i Justícia

La Cooperativa popular de consum Pau i Justícia és un edifici de planta baixa i un pis situat a la cantonada dels carrers de Pere IV i de Batista del Poblenou de Barcelona, catalogat com a bé amb interès documental (categoria D). Actualment és la seu de la Sala Beckett.

## Història i descripció

La cooperativa popular de consum «Pau i Justícia» del Poblenou va ser fundada de manera informal cap al 1897 per un grup de treballadors i assolí estatus legal l'any 1905. El 1909 van adquirir un terreny al carrer de Batista per a construir-hi la primera seu, avui desapareguda.
L'augment del nombre d'associats va motivar la construcció d'un nou edifici a la cantonada amb el carrer de Pere IV, projectat el 1922 per l'arquitecte Josep Masdeu, i inaugurat oficialment el 20 d'abril del 1924. A banda d’un habitatge, l'espai disposava de magatzems, sala de juntes, cuina i un saló-cafè. El 1934 es va ampliar amb l'adquisició d'una nau adjacent que hi havia entre ambdós edificis.
El 1953 va ser novament reformat, i va perdre bona part del seu caràcter monumental amb la desaparició del frontó que coronava la façana principal i la substitució de la balustrada de la balconada del primer pis per una barana de ferro.
Un cop extingida la cooperativa, l'edifici va caure en mans privades fins que fou adquirit per l'Ajuntament de Barcelona, que el 2013 el cedí a la Sala Beckett. La reforma va anar a càrrec dels arquitectes Ricardo Flores i Eva Prats (Flores i Prats), i va obtenir el Premi Ciutat de Barcelona en arquitectura i urbanisme del 2016.

## Vegeu també

* Grup d'habitatges cooperatius Josep Civit

## Referències

* ↑ «COOPERATIVA POPULAR DE CONSUMO PAZ Y JUSTICIA». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 Dalmau i Torvà, 2015.
* ↑ «Antonio Salva. Pere IV 228-232. Construir casa de baixos i pis». Q127 Eixample 25167/1922. AMCB.
* 1 2 Dalmau i Torvà, 2015, p. 189-190.
* ↑ «Josep Civit. Batista 11. Construir baixos i pis». Q127 Eixample 58775/1934. AMCB.
* ↑ Dalmau i Torvà, 2015, p. 190.
* ↑ Dalmau i Torvà, 2015, p. 201.
* ↑ «Arquitectura – PREMIS CIUTAT DE BARCELONA». Barcelona Cultura. Ajuntament de Barcelona.

## Bibliografia

* Dalmau i Torvà, Marc. Un barri fet a cops de cooperació. El cooperativisme obrer al Poblenou (pdf). La Ciutat Invisible edicions, 2015, p. 185-202. ISBN 978-84-938332-6-8.

## Enllaços externs

* «Cooperativa Popular (Sala Beckett)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* Costa, Sebastià. «Cooperativa Pau i Justícia (vídeo)», 1997.
* Grífol Porta, Gabriela «Pau i Justícia, de cooperativa obrera a obrador de la Beckett». betevé, 11-07-2021.