OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vélez-Blanco

Vélez-Blanco és una localitat de la província d'Almeria. L'any 2005 tenia 2.126 habitants. La seva extensió superficial és de 441 km² i té una densitat de 4,8 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 41′ N, 2° 05′ O. Està situada a una altitud de 1070 metres i a 164 quilòmetres de la capital de la província, Almeria.

## Demografia

Evolució demogràfica a Vélez-Blanco 1996-2007 :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 2.317 | 2.190 | 2.144 | 2.061 | 2.043 | 2.001 | 2.052 | 2.051 | 2.126 | 2.165 | 2.219 |

## Vegeu també

* Indalo
# UGT Balears

UGT Balears és la secció del sindicat UGT a les Illes Balears. Fou fundat el 4 d'octubre de 1925 per impuls de Llorenç Bisbal i Barceló. Desaparegué a causa del cop d'estat del General Franco i fou refundat l'any 1975. Actualment compta amb 17.000 afiliats.

## Secretaris generals

* 1975-1978: Angel José Barrero Ardines
* 1978-1990: Francesc Obrador Moratinos
* 1990-1994: Juan Miguel Robredo Millán
* 1994-2013: Lorenzo Bravo Muñoz
* 2013-2014: Manuel Pelarda
* 2014-2015: comissió gestora
* 2015-2021: Alejandro Texías
* 2021-Actualitat: Lorenzo Navarro

## Referències

* ↑ «Qui som». Arxivat de l'original el 2017-12-30. [Consulta: 29 desembre 2017].
* ↑ «Alejandro Texías, nuevo secretario general de UGT Balears» (en castellà). Ultima Hora, 11-06-2015.

## Bibliografia

* Història de la UGT a les Illes Balears. Un segle de lluita sindical. Edicions Documenta Balear. Palma, 2004. ISBN 84-95694-77-8

## Enllaços externs

* Web oficial
# Paller de Boneta

Paller de Boneta és una obra de Barruera, al municipi de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Paller obert cap a llevant, amb quadra adossada per la part posterior de ponent. L'estructura principal vista, està formada per un trespol de fusta i un tirant superior que forma un cavall sense puntal central. El pis superior es tancava amb taules clavades al cavall. Embigat de trèmol i avet.

## Referències

* ↑ «Paller de Boneta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Plegafulles castany

El plegafulles castany (Clibanornis rubiginosus) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).
Habita el sotabosc de la selva humida i vegetació secundària, localment a les terres baixes fins als 1800 m, sobre tot a turons i muntanyes, des de Mèxic a Guerrero, Hidalgo, sud de San Luis Potosí, Veracruz, Oaxaca i Chiapas, cap al sud, a través de Guatemala, El Salvador i Hondures fins al nord de Nicaragua. Sud-oest de Costa Rica, oest i est de Panamà i des de l'oest, nord i sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela, adjunt nord del Brasil, sud de Guyana i Guaiana Francesa, cap al sud, a través del sud-oest i est de l'Equador i nord i sud-est de Perú fins l'oest de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Plegafulles castany». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Plerguer

Plerguer (en bretó Plergar) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 2.125 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.523 | 1.552 | 1.682 | 1.749 | 1.853 | 1.772 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1995-2001 | René Tiercelin |
| 2001-2008 | Maryvonne Caillauld |
| 2008- | Henri Ruellan |
# Temple d'Osiris a Abidos

* No s'ha de confondre amb el Temple de Seti I a Abidos, també anomenat Temple d'Osiris.
El temple d'Osiris a Abidos és un temple egipci construït a la ciutat d'Abidos. El temple original data d'època predinàstica, posteriorment diversos faraons el van modificar i reconstruir.
El temple d'Osiris es troba a poc més d'un km al nord de Umm al-Qa'ab a la zona coneguda com a Kom es-Sultan. És un temple de rajoles fet a l'Imperi Antic dedicat al deu Khenty-Amentiu (o Khentiamentiu) deu del culte funerari que després fou associat amb Osiris, deu de la mort amb el qual va acabar fusionat. L'estructura inicial gairebé no es conserva. S'han trobat alguns objectes entre ells una gerra del rei Aha. També són esmentats faraons molt més posteriors com Amenhotep I, Tuthmosis III i Amenhotep III. El temple fou conegut amb el temps com Temple d'Osiris, nom ja consolidat a l'Imperi mitjà quan es feia un festival anyal dedicat al deu. L'estàtua de culte d'Osiris fou traslladada amb la barca sagrada cap a la seva suposada tomba a Umm al-Qa'ab.

## Enllaços externs

* The Temple of Osiris and the Other Temples of Abydos. (anglès)
# Ulopeza

Ulopeza és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Va ser descrit per Philipp Christoph Zeller el 1852.

## Taxonomia

* Ulopeza alenialis Strand, 1913
* Ulopeza conigeralis Zeller, 1852
* Ulopeza crocifrontalis Mabille, 1900
* Ulopeza crocochalca (Meyrick, 1933)
* Ulopeza cruciferalis Kenrick, 1907
* Ulopeza denticulalis Hampson, 1912
* Ulopeza disjunctalis Hampson, 1918
* Ulopeza flavicepsalis Hampson, 1912
* Ulopeza fuscomarginalis (Ghesquière, 1940)
* Ulopeza idyalis (Walker, 1859)
* Ulopeza innotalis Karsch, 1900
* Ulopeza junctilinealis Hampson, 1912
* Ulopeza macilentalis Viette, 1958
* Ulopeza nigricostata Hampson, 1912
* Ulopeza primalis Viette, 1958
* Ulopeza sterictodes Hampson, 1912

## Espècies antigues

* Ulopeza cyphoplaca (Meyrick, 1933)
* Ulopeza panaresalis (Walker, 1859)
* Ulopeza pseudohesusalis (Strand, 1920)
* Ulopeza trigonalis (Mabille, 1890)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ «Ulopeza Zeller, 1852» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Londres: Natural History Museum.
* ↑ De Prins, J.; De Prins, W. «Ulopeza Zeller, 1852» (en anglès). Afromoths, 2017. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 5 març 2019].
# Pablo Zegarra

Pablo Zegarra (Lima, 1 d'abril de 1973) és un futbolista peruà, que ocupa la posició de migcampista. Ha estat cinc vegades internacional pel seu país. Tot i que va debutar el 1999, va formar part de l'esquadra peruana que va disputar la Copa Amèrica de 1993.
La seua carrera ha transcorregut entre formacions del Perú, com l'Sporting de Cristal i l'Alianza de Lima, i de Colòmbia, amb Independiente. A l'Argentína va jugar amb l'Argentinos Juniors, i a la lliga espanyola va militar a les files del CD Badajoz (1995–1996) i la UD Salamanca en tres etapes, sumant més d'un centenar de partits amb els castellans. També va jugar al Portugal.
Ha guanyat la lliga peruana en dues ocasions: 1991 i 2004.

## Referències

* ↑ «Peru – Record International Players». RSSSF. [Consulta: 22 maig 2016].
* ↑ «Copa América 1993». RSSSF. [Consulta: 23 maig 2016].
# Luci Papiri Masó (pretor)

Luci Papiri Masó (en llatí Lucius Papirius Maso) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la família Masó, una de les branques patrícies de la gens Papíria.
Va ser pretor urbà l'any 176 aC. Probablement era el mateix Luci Papiri que es diu que va decidir, quan el temps de gestació d'un infant no es coneixia amb certesa, que el nou nat tindria dret a ser reconegut durant els tretze mesos següents a una copulació.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 970.
# Pilar Dolz Mestre

Pilar Dolz Mestre (Morella, els Ports, 1945) és una gravadora i directora de galeria d'art valenciana. És directora executiva en Cànem Galeria des de 1974.
Cursa els estudis de dibuix i pintura en la Escola Massana i en la Escola de Belles Arts de Barcelona, així com estudis de gravat, litografia i xilografia en l'Escola d’Arts i Oficis, secció Arts del Llibre de Barcelona, així com en Urbino, Peruggia i París en l'Atelier 17.
Fa la primera exposició a Castelló, on Joan Fuster li escriu els textos de presentació. També ha exposat a València, Madrid, Barcelona, Saragossa i Sevilla; a Itàlia, Urbino, Brescia i en la Biblioteca Sormani de Milà. A França ha exposat en Aix en Provence i en París, també a Ginebra, Kettwig, Bradford, Sjöbo, Łódź, i a Japó en la Galeria Tadasu de Kyoto.
Hi ha obra seua en el Museu de Belles Arts de València, Museu del Gravat Contemporani, Centro de Grafica e di Documentacione de San Bernardino de Urbino, en las Biblioteques: Nacional de Madrid, Biblioteca Sormani de Milán, Biblioteca de Catalunya... En las Col·leccions Actilibre de Madrid, Fundació Bancaixa, Institut d’Estudis Catalans.

## Referències

* 1 2 3 4 Museu de Belles Arts de Castelló, Institut Valencià de Cultura. Pilar Dolz i l'ofici de gravar. Generalitat Valenciana, 2022, p. 69. ISBN 978-84-482-6675-2.
* 1 2 Tena, Violeta. «Pilar Dolz: «El meu èxit ha sigut fer el que em donara la gana»». El Temps. [Consulta: 17 novembre 2022].
* ↑ Gras, Eric. «Cànem, cuarenta años de difusión artística». El periòdic Mediterraneo, 21-12-2014. [Consulta: 17 novembre 2022].
* ↑ «45 años de Cànem». El Mundo, 18-12-2019. [Consulta: 17 novembre 2022].
# Picot garser rogenc

El picot garser rogenc (Dendrocopos hyperythrus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita boscos de coníferes i mixtes, als turons i muntanyes del nord-est del Pakistan, nord de l'Índia, oest i sud-est del Tibet, sud de la Xina, Manxúria, Myanmar, nord-oest i nord-est de Tailàndia, sud de Laos i nord i centre del Vietnam.
# Tehran Taboo

Tehran Taboo (en persa: تهران تابو) és una pel·lícula romàntica d'animació de 2017 dirigida per Ali Soozandeh. Animada a través de la tècnica de la rotoscòpia, explica la història de tres dones i un músic que viuen a Teheran i els seus intents perseverants per a fer front a les estrictes lleis religioses de l'Iran i la hipocresia resultant. La pel·lícula es va projectar a la secció de la Setmana Internacional de la Crítica al 70è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Argument

Pari no pot divorciar-se sense el permís del seu marit que és a la presó car ell s'hi oposa. A causa de la pobresa, s'ha vist obligada a prostituir-se a la vegada que té cura del seu fill de sis anys, Elias. Quan acut davant d'un jutge del Tribunal Revolucionari Islàmic per a demanar el divorci, el jutge intercanvia un acord de concubina i l'allotja en un pis que té en propietat. Allà coneix Sara i el seu marit.
En una subtrama separada, Donya li diu a Babak que està a punt de casar-se amb un altre home. A causa del tabú del país que imposa que les dones arribin verges als matrimoni, ella i Babak es veuen obligats a aconseguir diners per a una operació delicada i il·legal per a restaurar l'aparença de virginitat dels seus genitals. Més endavant li comunica a Pari que no es casarà, sinó que serà venuda a un traficant de Dubai perquè les verges hi tenen preus més alts.

## Producció

Soozandeh va utilitzar el procés de rotoscòpia davant la impossibilitat de rodar la pel·lícula a Teheran. Per a superar aquest problema, va utilitzar la rotoscòpia que combina l'acció en directe amb l'animació. Els actors es van filmar amb un teló de fons verd i s'hi va afegir animació per a permetre la inserció de detalls de fons específics de Teheran. El director va afirmar que el seu propòsit en fer la pel·lícula era inspirar el canvi social a l'Iran.

## Referències

* ↑ Cheshire, Godfrey. «Tehran Taboo movie review & film summary (2018) | Roger Ebert» (en anglès). [Consulta: 11 març 2022].
* ↑ Rothe, E. Nina. «Breaking the Rules in Iran: Ali Soozandeh Talks 'Tehran Taboo' in Cannes» (en anglès americà). The Huffington Post, 12-06-2017. [Consulta: 19 febrer 2018].
* 1 2 «Ali Soozandeh • Director - Interview». Cineuropa. [Consulta: 19 febrer 2018].
* ↑ Amidi, Amid. «Kino Lorber To Release 'Tehran Taboo' In United States». Cartoon Brew, 17-09-2017. [Consulta: 17 setembre 2017].
* ↑ «56th International Critics' Week Press Kit». Semaine de la Critique. Arxivat de l'original el 22 d’abril 2017. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ Movies News Desk «Animated Drama TEHRAN TABOO Has US Theatrical Premiere This February» (en anglès). [Consulta: 20 febrer 2018].
* ↑ «The Iranian Film That Breaks the Taboo on Sexuality» (en anglès). Haaretz, 23-02-2018.
# Władysław Filar

Władysław Filar (nascut el 18 de juliol 1926) - soldat de la 27a Divisió d'Infanteria de l'Exèrcit Nacional, historiador polonès, professor.
Nasqué a Iwanicze Nowe a la regió de Volínia, Polònia, actualment Ucraïna. Durant la Segona Guerra Mundial va lluitar contra els alemanys a Volínia en l'Operació Tempesta, i va defensar els pobles polonesos contra l'Exèrcit insurgent ucraïnès.
El 1956 va completar l'Acadèmia de l'Estat Major General i el 1963 va rebre un doctorat en història militar. Fou habilitar el 1970 i va esdevenir professor associat el 1973. És l'autor de fins a 120 publicacions històriques i militars. Filar també va organitzar una sèrie de seminaris històrics: "Polònia - Ucraïna: preguntes difícils" (1996-2001).
Actualment és vicepresident de la junta directiva a Volínia de la Światowy Związek Żołnierzy Armii Krajowej (Unió Mundial de l'Exèrcit Nacional).

## Llibres

* Przed Akcją Wisła był Wołyń, książka pod redakcją Władysława Filara, Wydawnictwo: Światowy Związek Żołnierzy Armii Krajowej, 1997. ISBN 83-901947-4-0
* Wołyń 1939-1944. Eksterminacja, czy walki polsko-ukraińskie, Wydawnictwo Adam Marszałek, 2003. ISBN 83-7322-621-4
* Przebraże bastion polskiej samoobrony na Wołyniu, Rytm Oficyna Wydawnicza, 2007. ISBN 978-83-7399-254-2
* Wydarzenia wołyńskie 1939-1944. W poszukiwaniu odpowiedzi na trudne pytania, Wydawnictwo Adam Marszałek, 2008. ISBN 978-83-7441-884-3
* "Burza" na Wołyniu". Z dziejów 27 Wołyńskiej Dywizji Piechoty Armii Krajowej. Studium historyczno-wojskowe, Oficyna Wydawnicza RYTM i ROPWiM, Warszawa 1997. ISBN 83-86678-73-9

## Fonts

* Casa editorial Adam Marszałek Arxivat 2011-09-30 a Wayback Machine., (polonès)
# Ulpi

Ulpi és el nom dels següents personatges:
* Ulpi Crinit, general del temps de l'emperador Valerià.
* Ulpi Julià, funcionari imperial romà
# Nova Esquerra Universitària

Nova Esquerra Universitària va ser una formació política clandestina de dissidència estudiantil creada en el 1958 per joves que no havien viscut directament la Guerra Civil i emmarcada en els primers moviments d'oposició al franquisme gestats en l'interior del país al final de la dècada de 1950. En aquesta organització s'hi troben elements del catolicisme social que giraven al voltant de la revista El Ciervo com podrien ser Alfons Carles Comín i Ros o Josep Antoni González i Casanova, amb joves estudiants, entre els quals destaquen Xavier Folch o Manuel Vázquez Montalbán, i un sector obrer provinent de la Joventut Obrera Cristiana (JOC) i Hermandad Obrera d'Acció Católica (HOAC). Aquest grup entra a forma part, a partir de 1959, del Frente de Liberación Popular, fundant així l'Associació Democràtica Popular de Catalunya de la qual, Nova Esquerra Universitària en quedarà com a secció estudiantil. L'organització romandrà activa fins que a partir del 1962 les diferents cèl·lules estudiantils del FLP passaran a formar part del sector universitari de la mateixa organització.

## Referències

* ↑ «El socialisme a Catalunya durant la transició». La transició democràtica als Països Catalans: Història i memòria, p. 54, 2011 [Consulta: 11 juliol 2014].
* ↑ «Conversa amb Llorenç Gomis i Sanahuja». Cercles: revista d'història cultural [en línia], 2003,, Núm. 6, p. 222-235., 2003 [Consulta: 11 juliol 2014].
* ↑ Aportació de l'Agrupació Universitària d'Esquerres al PSUC
* ↑ «Acte inaugural del curs 1987-1988». Revista de Recerca i d'Anàlisi, p. 54, 2011 [Consulta: 11 juny 2014].
* ↑ «Trajectòria política del FOC: de l'Associació Democràtica Popular a la Tercera Conferència (1959-1969)». El Front Obrer de Catalunya : VI Jornades Història del Socialisme: Barcelona, 3 i 4 de novembre de 1994, p. 10, 1994 [Consulta: 11 juliol 2014].
* ↑ «La Gestació de la nova oposició». L'oposició catalanista al franquisme: el republicanisme liberal i la nova oposició (1939-1960), p. 118, 1996 [Consulta: 11 juliol 2014].
* ↑ «A Enrique Ruano lo han asesinado. Un oscuro episodio de represión franquista nunca esclarecido». Enrique Ruano: memoria viva de la impunidad del franquismo, nota al peu p. 39, 1996 [Consulta: 11 juliol 2014].
# Luci Vari Ruf

Luci Vari Ruf (o Rufus; llatí: Lucius Varius Rufus) fou un destacat poeta romà, un dels més distingits del període d'August, company i amic de Virgili i Horaci. Aquest darrer el posa el primer entre els bards èpics. També l'elogia Quintilià en relació amb una tragèdia de nom Thyestes. És molt poc esmentat pels autors contemporanis i tot i la fama que va tenir no se'n sap gaire cosa.
S'han conservat fragments només de dues de les seves obres i el títol d'una tercera:
* I. De Morte, un poema èpic
* II. Panegyricus in Caesarem Octavianum
* III. Thyestes, una tragèdia

## Referències

* ↑ Joan Alberich; Montserrat Ros. La transcripció dels noms propis grecs i llatins. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 8477392250. §158.
* 1 2 «Luci Vari Ruf». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Picins

Els picins (Picinae) són un grup d'ocells de l'ordre dels Piciformes, que formen una subfamília dins la família dels pícids (Picidae), que també inclou els colltorts i els picumnins. Es troben arreu el món i són el grup major dins la família.
El nom vulgar de picot fa referència al fort bec que és emprat per a percudir sorollosament sobre troncs d'arbres. Això és alhora un mitjà de comunicació per assenyalar la possessió de territori als seus rivals, i un mètode per localitzar i accedir a les larves d'insectes que es troben sota l'escorça o dins de llargs i sinuosos túnels al tronc dels arbres.
En general tenen peus zigodàctils, és a dir, amb dos dits apuntant cap endavant i dos cap endarrere. Aquesta adaptació al moviment en troncs verticals no els impedeix agafar coses o posar-se en una rama. Algunes espècies tenen només tres dits. Pels seus moviments a la llarga dels trocs s'ajuden de la cua, dotada d'unes rectrius fortes amb raquis molt reforçats que les permeten recolzar el pes del cos mentre colpegen amb el bec.
Al contrari que en la majoria dels ocells, la llengua dels picots s'enrotlla al voltant del seu crani, el que la fa extremadament llarga i protràctil.
Són ocells d'aspecte robust amb una grandària que pot anar dels 17 g als 560 g, amb colors críptics per sobre (negres, grisos, verds o marrons), cap i coll de colors vius, amb ratlles i altres dibuixos. Normalment hi ha petites diferències de colors entre els sexes.

## Sistemàtica

Els 28 gèneres que formen aquesta subfamília estan formats per 221 espècies:
* Hemicircus, amb tres espècies.
* Campephilus, amb 12 espècies.
* Blythipicus, amb dues espècies.
* Chrysocolaptes, amb 9 espècies.
* Dinopium, amb 6 espècies.
* Gecinulus, amb dues espècies.
* Micropternus, amb una espècie: picot rogenc (Micropternus brachyurus).
* Meiglyptes, amb quatre espècies.
* Chrysophlegma, amb quatre espècies.
* Geocolaptes, amb una espècie: picot terrestre (Geocolaptes olivaceus).
* Campethera, amb 13 espècies.
* Picus, amb 15 espècies.
* Piculus, amb 7 espècies.
* Colaptes, amb 19 espècies.
* Celeus, amb 14 espècies.
* Hylatomus, amb 5 espècies.
* Mulleripicus, amb quatre espècies.
* Dryocopus, amb tres espècies.
* Sphyrapicus, amb quatre espècies.
* Xiphidiopicus, amb una espècie: picot arlequí (Xiphidiopicus percussus).
* Melanerpes, amb 23 espècies.
* Picoides, amb 10 espècies.
* Dendropicos, amb 17 espècies.
* Leiopicus, amb 3 espècies.
* Dryobates, amb 6 espècies.
* Leuconotopicus, amb 6 espècies.
* Veniliornis, amb 14 espècies.
* Dendrocopos, amb 13 espècies.

## Referències

* ↑ J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie, i E. de Juana (eds.). 2017. Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
# Picot garser pilós

El picot garser pilós (Leuconotopicus villosus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae).

## Descripció

* Mesuren 18 -26 cm de llarg, amb un pes de 40- 95 gr.
* Adults negres per les parts superiors i ales. Gran taca blanca a l'esquena. Taques blanques a les ales. Gola i ventre des de blanc fins marró clar, depenent la subespècie. Línia ocular negra, amb una barra blanca per sobre i una altra per sota. Cua negra amb les plomes externes blanques.
* Mascles amb un pegat vermell a la part posterior del cap, o un a cada costat, a la part posterior del cap, que manca a les femelles.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i parcs de les ciutats des de l'oest i centre d'Alaska, centre de Yukon, Alberta i nord de Saskatchewan, cap a l'est, a través del centre del Canadà fins a Terranova i, cap al sud fins al nord de Baixa Califòrnia, Texas, estats de la costa del Golf de Mèxic, sud de Florida, illes Bahames i a l'ample de les terres altes d'Amèrica Central fins a l'oest de Panamà.

## Subespècies

S'han descrit 14 subespècies:
* P. v. audubonii (Swainson, 1832). Sud-est dels Estats Units.
* P. v. harrisi (Audubon, 1838). Des del sud de la Colúmbia Britànica fins al nord de Califòrnia.
* P. v. hyloscopus (Cabanis et Heine, 1863). Oest i sud de Califòrnia i nord de Baixa Califòrnia.
* P. v. icastus (Oberholser, 1911). Des del sud-est d'Arizona i sud-oest de Nou Mèxic fins a l'oest de Mèxic.
* P. v. jardinii (Malherbe, 1845). Centre i est de Mèxic.
* P. v. maynardi (Ridgway, 1887). Bahames meridionals.
* P. v. orius (Oberholser, 1911). Des de la Colúmbia Britànica cap al sud fins al sud-est de Califòrnia i l'oest de Texas.
* P. v. picoideus (Osgood, 1901). Illes de la Reina Carlota.
* P. v. piger (Allen GM, 1905). Bahames septentrionals.
* P. v. sanctorum (Nelson, 1897). Des del sud de Mèxic fins a l'oest de Panamà.
* P. v. septentrionalis (Nuttall, 1840). Oest de Nord-amèrica, des del sud d'Alaska i Ontario fins Nou Mèxic.
* P. v. sitkensis (Swarth, 1911). Sud-est d'Alaska i nord de la Colúmbia Britànica.
* P. v. terraenovae (Batchelder, 1908). Newfoundland.
* P. v. villosus (Linnaeus, 1766). Sud-est del Canadà, i nord i nord-est dels Estats Units.

## Referències

* ↑ David Allen Sibley (2003). The Sibley Field Guide to Birds of Eastern North America. Alfred A. Knopf, Inc. p. 249. ISBN 0-679-45120-X
* ↑ Fitxa de Picoides villosus a Bird Fellow Arxivat 2018-11-06 a Wayback Machine. Rev. 12/11/2013 (anglès)
* ↑ Picoides villosus a Integrated Taxonomic Information System Rev. 07/11/2013 (anglès)
# Teocles de Lacedemònia

Teocles (en llatí Theocles, en grec antic Θεοκλῆς) va ser un escultor grec, fill d'Hègil, nadiu de Lacedemònia, un dels deixebles de Dipè i Escil·lis. Va florir a l'entorn de la meitat del segle vi aC i va treballar la fusta, el vori i l'or.
Pausànias menciona dues obres seves, però probablement són parts separades d'un mateix grup que representava Hèracles preparant-se per apoderar-se de les pomes d'or de les Hespèrides. El grup mostrava un hemisferi celeste aguantat per Atles, amb Hèracles i l'arbre de les pomes daurades de les Hespèrides, amb el drac al tronc de l'arbre, tot tallat en fusta de cedre. Una inscripció diu que era obra de Teocles i el seu fill, i es trobava a Olímpia en les ofrenes dels epidamnis, però més tard va ser portada a Èlida i col·locada al temple d'Hera. Pausànias diu que les estàtues, cinc en total, eren recobertes d'or i d'ivori, que possiblement van ser afegits quan es van traslladar al temple d'Hera.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Theocles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1030