OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hatice Güleryüz

Hatice Güleryüz (Denizli, 18 de febrer de 1968) és una artista plàstica contemporània turca, que ha conreat diverses disciplines artístiques, com el film, el vídeo, la fotografia, la il·lustració de llibres i el dibuix. Viu entre Istanbul i Rotterdam.

## Referències

* ↑ «Biografia de Hatice Güleryüz, al web "Video Data Bank"» (en anglès). [Consulta: 17 maig 2016].
* ↑ «Fitxa de Hatice Güleryüz, al web www.iksv.org, 9a Biennal Internacional d'Estambul, 2005 [pàgina arxivada]» (en anglès). Arxivat de l'original el 2007-04-26. [Consulta: 17 maig 2016].

## Vegeu també

* Hülya Vurnal İkizgül
* Yeşim Ağaoğlu

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'artista (anglès)
* Hatice Güleryüz al web de la Turkish Cultural Foundation (anglès)
# Hatfields and McCoys

Hatfields and McCoys és una mini-sèrie estatunidenca en tres parts creada per Ted Mann i difosa des del 28 de maig al 30 de maig de 2012 a la cadena History.
S'inspira en fets reals que van oposar dues famoses famílies americanes, entre 1863 i 1891. Els Hatfield, que vivien a Virgínia de l'Oest, dirigits per William Hatfield, i els McCoy, que vivien a Kentucky, encapçalats per Randolph McCoy.

## Sinopsi

Anse "el Dimoni" Hatfield i Randall McCoy, dos amics pròxims i aliats durant la guerra de Secessió, tornen a les seves ciutats natals de Virgínia Occidental l'un, i de Kentucky l'altre, mentre que la tensió puja, la incomprensió i els ressentiments escombren tot al seu pas, fins que una batalla esclata entre les dues famílies. Els amics, els veïns i les forces exteriors s'ajunten al combat, portant els dos Estats cap a una nova Guerra Civil.

## Repartiment
### Actors principals

* Kevin Costner: William Anderson "Anse el Dimonk" Hatfield
* Bill Paxton: Randolph "Randall" McCoy
* Matt Barr: Johnse Hatfield
* Joe Absolom: Selkirk McCoy
* Tom Berenger: Jim Vance
* Powers Boothe: Wall Hatfield
* Noel Fisher: Ellison "Cotton Top" Mounts
* Mare Winningham: Sally McCoy
* Ben Cartwright : Parris McCoy
* Max Deacon: Calvin McCoy
* Andrew Howard: Frank "Bad" Phillips
* Jena Malone: Nancy McCoy
* Sarah Parish: Levicy Hatfield
* Lindsay Pulsipher: Roseanna McCoy
* Ronan Vibert: Perry Cline
* Boyd Holbrook: William "Cap" Hatfield
* Tom McKay/Mckay: Jim McCoy
* Sam Reid: Tolbert McCoy
* Jilon VanOver: Ransom Bray

## Banda sonora i rodatge

La banda sonora de la mini-sèrie va ser composta per John Debney i Tony Morales, amb música addicional de Kevin Costner and Modern West, i inclou la participació de la vocalista Lisbeth Scott a The Long Road Down .
Si bé els esdeveniments històrics recreats van transcórrer a la vall del riu Tug Fork, que neix a les muntanyes Apalatxes entre els estats de Virgínia Occidental i Kentucky, la minisèrie va ser rodada a Transsilvània, Romania, amb els Carpats en lloc dels Apalatxes.

## Premis

* 2012 : Premis Satellite: Millor mini-sèrie o millor telefilm
* 2013 : Globus d'Or al millor actor en minisèrie o telefilm per a Kevin Costner
* 2013 : Premi Screen Actors Guild al millor actor a un telefilm o a una mini-sèrie per a Kevin Costner
* 2013 : Millor guió original per a una mini-sèrie o un telefilm al Writers Guild of America Awards

## Referències

* 1 2 «'Hatfields &amp; McCoys' marks History's first foray into drama – USATODAY.com», 28-05-2012. Arxivat de l'original el 2012-05-28. [Consulta: 12 juliol 2020].
* ↑ «History comes out shooting with Hatfields & McCoys » (en anglès). USA Today, 24-05-2012.
* ↑ «Hatfields & McCoys: Romania Becomes Appalachia» (en anglès). History.
# Haplochromis kujunjui

Haplochromis kujunjui és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Hilgendorf, F. M. 1888. Fische aus dem Victoria-Nyanza (Ukerewe-See), gesammelt von dem verstorbenen Dr. G. A. Fischer. Sitzungsber. Ges. Naturf. Freunde Berlín 1888: 75-79.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gregorio Morán

Gregorio Morán (Oviedo, 1947) és periodista i escriptor.

## Biografia

Després de fer els estudis de batxillerat, va estudiar a l'Escola d'Art Dramàtic de Madrid. Militant del Partit Comunista d'Espanya durant el franquisme, va viatjar al París del 1968 i es va inscriure a la Sorbona, dins dels cursos del Centre d'Estudis Teatrals. El seu llibre Adolfo Suárez: Historia de una ambición (1979) fou una de les primeres biografies sobre Suárez, figura que tornaria a tractar trenta anys més tard a Adolfo Suárez: Ambición y destino (2009). Com a periodista ha col·laborat amb diversos mitjans, com Opinión, Arreu, La Gaceta del Norte, Diario 16 o La Vanguardia, diari on va ser destituït l'agost de 2017 per comparar independentisme i franquisme.

## Obres

* El cura y los mandarines (2014)
* La decadencia de Cataluña contada por un charnego (2013)
* Adolfo Suárez: Ambición y destino (2009)
* Asombro y búsqueda de Rafael Barrett (2007)
* Los españoles que dejaron de serlo: cómo y por qué Euskadi se ha convertido en la gran herida histórica de España (2003)
* El viaje ruso de un vendedor de helados (2001)
* El maestro en el erial: Ortega y Gasset y la cultura del franquismo (1998)
* El precio de la transición (1991)
* Testamento vasco: un ensayo de interpretación (1987)
* Miseria y grandeza del Partido Comunista de España 1939-1985 (1986)
* Los españoles que dejaron de serlo: Euskadi, 1937-1981 (1982)
* Adolfo Suárez: historia de una ambición (1979)

## Referències

* ↑ (castellà) Cuervo, Javier. Adolfo Suárez convirtió en escritor a Gregorio Morán, La Nueva España, 15 de març de 2009
* ↑ Gregorio Morán escriu sobre Suárez, Televisió de Catalunya, 2 de juny de 2009 (accés 04-02-2010)
* ↑ «La Vanguardia acomiada Gregorio Moran després d'un article en què comparava independentisme i franquisme». [Consulta: 28 agost 2017].
Crítica de llibre
# Guadua

Les Guadues o tacuares són un genère de plantes de canyes de bambú gegant, de la família de les poàcies, ordre Poals, classe Liliòpsid, divisió dels magnoliofitins.

## Distribució i hàbitats

El gènere es concentra a la conca del riu Amazones i la conca d'Orinoco. Normalment en altituds baixes (per sota dels 1.500 m), però s'ha trobat fins a 2.500 m. Els seus hàbitats inclouen bosc tropical, sabanes i bosc de galeria.

## Ús

D'una perspectiva utilitària, Guadua és el bambú americà més important. A causa de la seva qualitat, el gènere s'ha utilitzat àmpliament per a construcció de cases al llarg dels rius de Colòmbia i a la costa de l'Equador.

## Taxonomia

* Guadua aculeata Rupr. ex E.Fourn.
* Guadua amplexifolia J.Presl
* Guadua angustifolia Kunth
* Guadua calderoniana Londoño i Judz.
* Guadua capitata (Trin.) Munro
* Guadua chacoensis (Rojas) Londoño & P.M.Peterson
* Guadua ciliata Londoño & Davidse
* Guadua dioica Steud.
* Guadua distorta (Nees) Rupr.
* Guadua exaltata Döll
* Guadua fascicularis Döll
* Guadua flabellata E.Fourn.
* Guadua glaziovii (Hack.) E.G.Camus
* Guadua glomerata (Munro)
* Guadua inermis Rupr. ex E.Fourn.
* Guadua intermedia Rupr. ex E.Fourn.
* Guadua paraguayana Döll
* Guadua perligulata Pilg.
* Guadua sarcocarpa Londoño & P.M.Peterson
* Guadua tagoara Nees ex Rupr.
* Guadua tessmanii Pilg.
* Guadua tomentosa Hack. & Lindm.
* Guadua trinii (Nees) Nees ex Rupr.
* Guadua uncinata Londoño & L.G.Clark
* Guadua velutina Londoño & L.G.Clark
* Guadua venezuelae Munro
* Guadua virgata (Trin.) Rupr.
* Guadua weberbaueri Pilg.
# Hemigrammus ora

Hemigrammus ora és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,8 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 32-34.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ Gill, T. N. 1858. Synopsis of the fresh water fishes of the western portion of the island of Trinidad, W. I. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 10-13): 363-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Zarske, A., Le Bail, P.-Y. & Géry, J. 2006. New and poorly known Characiform fish from French Guiana. 1. Two new Tetras of the genera Hemigrammus and Hyphessobrycon (Teleostei: Characiformes: Characidae). Zoologische Abhandlungen, 55: 17-30.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Heinz Rutishauser

Heinz Rutishauser (Weinfelden, 30 de gener de 1918 - Zúric, 10 de novembre de 1970) va ser un enginyer i informàtic suís.
Els seus pares van morir quan era adolescent i ell i el seus germans van ser acollits per un oncle. Va estudiar matemàtiques al ETH Zürich on va ser assistent del professor Walter Saxer. Després d'uns anys de professor de matemàtiques de secundària a les viles de Trogen i Glarisegg, va retornar el 1948 a l'ETH Zürich. L'any següent, va ser comissionat als Estats Units per estudiar les màquines de computació automàtica que es començaven a construir en aquella época. El 1950, l'ETH va rebre la Z4 que havia estat construïda per Konrad Zuse a Alemania durant la Segona Guerra Mundial. Juntament amb Eduard Stiefel i Ambros Speiser van constituir un grup de recerca sobre computació automàtica, obtenint resultats rellevants, tan en concepció del procés com en algorismes eficients, com el qd o el LR.
Rutishauser va destacar sempre la necessitat de "dialogar" amb la màquina, motiu pel qual es necessitaven programes (compiladors) que permetessin aquest "diàleg". Per això, va ser el desarrollador de programes com l'ALGOL o el Superplan, que son antecedents del FORTRAN i que el van convertir en un pioner de les ciències de la computació.

## Referències

* ↑ Zemanek, 1970, p. 305.
* ↑ Durnova, 2012, p. 1144.
* ↑ Gutknecht i Parlett, 2011, p. 741 i ss.
* ↑ Bruderer, 2020, p. 1132-1133.
* ↑ Bruderer, 2020, p. 1130-1132.

## Bibliografia

* Bauer, Friedrich L. «My years with Rutishauser» (en anglès). Informatik-Spektrum, Vol. 34, Num. 5, 2011, pàg. 514. DOI: 10.1007/s00287-011-0554-7. ISSN: 1432-122X.
* Bruderer, Herbert. Milestones in Analog and Digital Computing (en anglès). Springer, 2020. ISBN 978-3-030-40973-9.
* Durnova, H. «A "Language of Mathematics": Neutrality as a Facilitator of Circulation during the Cold War». A: Antoni Roca Rosell (ed.). The Circulation of science and technology (en anglès). Societat Catalana d'Història de la Ciència i de la Tècnica, 2012, p. 1141-1146. ISBN 978-84-9965-108-8.
* Gutknecht, Martin H.; Parlett, Beresford N. «From qd to LR, or, how were the qd and LR algorithms discovered?» (en anglès). IMA Journal of Numerical Analysis, Vol. 31, Num. 3, 2011, pàg. 741-754. DOI: 10.1093/imanum/drq003. ISSN: 0272-4979.
* Zemanek, H. «NACHRUF: Professor Dr. Heinz Rutishauser» (en alemany). Information Technology, Vol. 12, Num. 1-6, 1970, pàg. 305. DOI: 10.1524/itit.1970.12.16.305. ISSN: 2196-7032.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Heinz Rutishauser» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Bruderer, Herbert. «Heinz Rutishauser, a Forgotten Swiss Pioneer». Association for Computing Machinery, 2022. [Consulta: 21 novembre 2022]. (anglès)
* Lee, J.A.N. «Heinz Rutishauser». IEEE Computer Pioneers, 2013. [Consulta: 21 novembre 2022]. (anglès)
* «Heinz Rutishauser». Zuse Institute Berlin. Arxivat de l'original el 21 de novembre 2022. [Consulta: 21 novembre 2022]. (alemany)
# Heinz Schneiter

Heinz Schneiter (Thun, 12 d'abril de 1935 - 6 de juliol de 2017) fou un futbolista suís de la dècada de 1960.
Fou 44 cops internacional amb la selecció de futbol de Suïssa amb la qual participà a la Copa del Món de Futbol de 1962 i a la Copa del Món de Futbol de 1966.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de BSC Young Boys i Lausanne-Sports.
Fou entrenador del FC Thun (1967–1969) i BSC Young Boys (1970–1972).

## Referències

* ↑ Heinz Schneiter a worldfootball.net
* ↑ Heinz Schneiter a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 27 juny 2008. [Consulta: 14 febrer 2010].
# Luis Alberto Islas

Luis Alberto Islas Ranieri (Buenos Aires, 22 de desembre de 1965) és un exfutbolista argentí, que ocupava la posició de porter.
Va iniciar la seua carrera al Chacarita Juniors a principi de la dècada dels 80. Va destacar com a porter del combinat argentí al Mundial Juvenil de 1983. Es va guanyar el malnom de El loco (el boig) a causa del seu temperament.
A final de 1982 marxa a Estudiantes, on va alternar amb Carlos Bertero en la porta de l'equip campió del títol domèstic de 1983. Posteriorment milita a Independiente, amb una estada a la lliga espanyola pel mig. Clubs argentins i mexicans serien els següents a la seua carrera, que conclouria el 2003, de nou a Independiente.
Va ser el porter suplent al Mundial de 1986, que va guanyar l'Argentina. Quatre anys després, per a la cita d'Itàlia 90, no va acceptar una nova suplència i no va ser convocat. Irònicament, el guardameta titular, en Nery Pumpido, es va lesionar al segon partit de la competició, i va ser suplit per Sergio Goycochea, a les postres el millor porter del Mundial. Després de la Copa del Món, Islas va retornar a la selecció. De cara al Mundial de 1994, Islas es va fer amb la titularitat del combinat albiceleste, tot encaixant sis gols en quatre partits.
Després de penjar els guants, va seguir vinculat al món del futbol com a tècnic del Club Almagro entre novembre de 2006 i maig del 2007. Després retorna a Bolívia per fer-se càrrec del Club Aurora, on roman fins a setembre de 2007.

## Títols

* Copa América 1993 amb l'Argentina
* Nacional Argentí 1983 - Estudiantes de la Plata
* Clausura 1994 - Independiente
* Supercopa 1994 - Independiente
* Recopa 1995 - Independiente

## Referències

* ↑ Luis Islas a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ [«(castellà) Diario Olé». Arxivat de l'original el 2009-08-30. [Consulta: 22 març 2018]. (castellà) Diario Olé]

## Enllaços externs

* Estadístiques
# Heinrich Thieslauk

Heinrich Thieslauk (Königsberg, 23 de març de 1888 - Berlín, 4 de març de 1937) va ser un activista polític comunista alemany, membre de la Resistència contra el règim nazi d'Adolf Hitler.
Thieslauk va viure al número 60 del carrer de Warschauer, al barri de Friedrichshain de Berlín. Va ser membre del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya (SPD) i més tard del Partit Comunista d'Alemanya (KPD). El 25 de febrer de 1937 va ser arrestat per la Gestapo per les seves activitats a la resistència contra el règim nazi i alliberat el mateix dia. Uns dies més tard, va ser arrestat de nou. Posteriorment, es va informar a la seva dona que suposadament havia mort per suïcidi.
L'any 1950, durant l'era de la RDA, l'Associació de Persones Perseguides pel Règim Nazi (VVN) va instal·lar una placa commemorativa de bronze a la seva antiga residència. La placa va ser renovada l'any 1978.

## Referències

* ↑ Maur, Hans: Gedenkstätten der Arbeiterbewegung in Berlin-Friedrichshain, hrsg. von der Bezirksleitung der SED, Bezirkskommission zur Erforschung der Geschichte der örtlichen Arbeiterbewegung in Zusammenarbeit mit der Kreiskommission zur Erforschung der Geschichte der örtlichen Arbeiterbewegung bei der Kreisleitung Berlin-Friedrichshain der SED, 1981; S. 66
* ↑ Kurzinfo zur Gedenktafel; abgerufen am 2.
# Behn (cràter)

Behn és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 25,4 km de diàmetre. Porta el nom d'Aphra Behn (1640-1689), escriptora, dramaturga i traductora britànica, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Behn». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Palau de Vidre

«Palau de Vidre o Crystal Palace» té aquests significats:

## Llocs
### Regne Unit

* The Crystal Palace, construït a Londres el 1851 destruït pel foc el 1936
** The Great Exhibition, de vegades conegut com the Crystal Palace Exhibition
** Crystal Palace School, del 1853
* Crystal Palace, London, una zona residencial de Londres on abans estava el Crystal Palace building

#### Esport

* Crystal Palace F.C., un club de futbol de Londres
* Crystal Palace L.F.C., un club de futbol femení de Londres

### Alemanya

* Glaspalast (Munich)
* Glaspalast (Sindelfingen)

### Canadà

* Crystal Palace Complex (Dieppe), a New Brunswick
* Crystal Palace Barracks, London, Ontario
* Crystal Palace (Montreal)

### Estats Units

* New York Crystal Palace, de 1853

### Altres llocs

* Palacio de Cristal, Madrid, Espanya
# Orickita

L'orickita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom de la localitat d'Orick, molt propera a la localitat tipus.

## Característiques

L'orickita és un sulfur de fórmula química 2CuFeS₂·H₂O. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'orickita pertany a «02.F - Sulfurs d'arsènic, àlcalis, sulfurs amb halurs, òxids, hidròxid, H₂O; amb alcalins (sense Cl, etc.)» juntament amb els següents minerals: caswellsilverita, schöllhornita, cronusita, chvilevaïta, rasvumita, pautovita i colimaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Coyote Peak, a la serralada Coastal Range, dins el comtat d'Humboldt, a Califòrnia (Estats Units). Posteriorment també ha estat descrita a Alemanya, Itàlia, Portugal i Rússia.

## Referències

* ↑ «Orickite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 març 2018].
# Palmerins

Palmerins és el nom que reben un conjunt de novel·les de cavalleries castellans que giren al voltant del protagonista Palmerí i les seves gestes. Prenen les característiques pròpies dels cicles tardans: personatges tendents a l'exageració, reescriptura de passatges famosos d'altres herois anteriors, inclusió d'elements exòtics i històrics i un amor que serveix de fil conductor per a les aventures del protagonista.
La primera novel·la del cicle és Palmerín de Oliva, que dona nom a tot el conjunt. Publicada el 1511, narra les aventures d'un cavaller per Llevant. Rep el seu malnom perquè va ser trobat entre palmeres després de néixer, en una al·lusió a altres figures cèlebres com Moisès. Com en altres novel·les de l'època, també relata l'ascens social de l'heroi, que acaba sent emperador de Constantinoble. La trama segueix el model d'Amadís de Gaula.
El llibre Primaleón (1512) narra les aventures del fill gran de Palmerí, que imita el seu pare per aconseguir l'amor de Gridonia, una relació marcada per passatges d'humor pels continus rebuigs de la dama fins al casament final. A partir d'aquesta novel·la es van escriure dues obres de teatre, fet que en demostra la popularitat: Don Duardos de Gil Vicente (que dramatitza les aventures del company de Primaleón) i la Gridonia o cielo de amor vengado, de Paravicino, que ressegueix el fil amorós.
Posteriorment es va publicar Platir (1533), que narra la vida del fill de Primaleón. Aquesta obra va ser molt popular a terres italianes, on es va escriure Flortir, dedicat al fill de Platir. Aquest, al seu torn, va originar una segona part on s'afegien aventures inèdites de Flortir. La demanda del públic italià va provocar que es creés un subcicle propi, amb novel·les que ampliaven les gestes de Primaleón i Palmerín d'Oliva o incloïen les històries de parents fora de la branca principal.
L'obra portuguesa Palmeirim de Inglaterra (1541) se centra en el primogènit de la filla gran de Palmerín d'Oliva i és considerada una de les millors del cicle. Per aquest motiu va comptar amb continuacions en italià, portuguès i castellà, entre elles Duardos de Bretanha (1582), que gira al voltant del fill gran de l'anterior, i Clarisol de Bretanya (1602).

## Referències

* ↑ Lucía Megías, José Manuel. Antología de libros de caballerías castellanos. Centro de estudios cervantinos, 2001 [Consulta: 15 juliol 2017].
* ↑ Francisco de Morais, Aurelio Vargas Díaz-Toledo. Palmerín de Ingalaterra (en castellà). Centro de Estudios Cervantinos, 2006, p. XXIV. ISBN 9788496408333.
* ↑ «Portugal». A: The Encyclopaedia Britannica (en anglès). Vol. 19, 1875, p. 557.
# Oryzoda

Les Oryzodes (Oryzodae) són una supertribu de les ehrhartòidies.

## Tribus i genères

   * Tribu Anomocloia
       Aquesta tribu forma la subfamília Anomochlooideae. Hi ha un gènere: Anomochloa.
   * Tribu Diarrhenia
       Hi ha un gènere: Diarrhena.
   * Tribu Ehrhartia
       Hi ha 4 gèneres: Ehrharta, Microlaena, Petriella, Tetrarrhena.
   * Tribu Olyria
       Hi ha 20 gèneres: Agnesia, Arberella, Buergersiochloa, Cryptochloa, Diandrolyra, Ekmanochloa, Froesiochloa, Lithachne, Maclurolyra, Mniochloa, Olyra, Pariana, Parodiolyra, Piresia, Piresiella, Raddia, Raddiella, Rehia, Reitzia, Sucrea.
   * Tribu Orízia
       Aquesta tribu forma la subfamília Oryzoideae. Té 13 gèneres: Chikusichloa, Hydrochloa, Hygroryza, Leersia, Luziola, Maltebrunia, Oryza, Porteresia, Potamophila, Prosphytochloa, Rhynchoryza, Zizania, Zizaniopsis.
   * Tribu Phaenospermatia
       Hi ha 1 gènere en aquesta tribu: Phaenosperma.
   * Tribu Fària
       Hi ha 4 gèneres: Leptaspis, Pharus, Scrotochloa, Suddia.
   * Tribu Phyllorhachidia
       Aquesta tribu té 2 gèneres: Humbertochloa, Phyllorhachis.
   * Tribu Streptochaetia
       Hi ha un gènere: Streptochaeta.
   * Tribu Streptogynia
       Aquesta tribu té un sol gènere: Streptogyna.