OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Josep Bofarull

Cal Josep Bofarull és un edifici d'habitatges modernista del municipi de Reus (Baix Camp), situat al raval de Martí Folguera número 33-35 i inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Dissenyat per Pere Caselles per al comerciant Josep Bofarull i Roig, és un edifici de planta baixa i tres plantes d'habitatges, amb una simetria total en el seu conjunt. Cal destacar la tribuna vidriada que correspon als habitatges, on hi ha un mòdul que es repeteix vuit vegades (quatre al davant, dos als laterals i dos més al xamfrà). Formen un arc de mig punt en els dos centrals en la tarja superior. La barana dels tres balcons-tribuna també forma un tot amb la tribuna. En el primer pis hi ha balcons correguts als dos costats, i a la tercera i quarta planta dues unitats per costat. Cal destacar les baranes de ferro forjat amb el bombat característic dels balcons modernistes reusencs. El remat de la coberta presenta, formant la motllura de la cornisa, unes semicircumferències els centres de les quals coincideixen amb els eixos de simetria de les portes balconeres. La porta d'accés està emmarcada amb una mena d'escut on, a la seva dovella, es poden veure les inicials del propietari, «J. B.». La porta de fusta té motllures d'estil eclèctic.

## Referències

* ↑ March Barberà, Jordi. «Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus». A: Arquitectura modernista a Reus. [Reus]: Pragma, 2003, p. 146. ISBN 84-933151-2-5.
* ↑ «Edifici d'habitatges al raval Martí i Folguera 33-35». Pat.mapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20-X-2014].
# Cal Jordi (Cervelló)

Cal Jordi o Cal Ponsà és una obra de Cervelló (Baix Llobregat) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia situada al carrer Major, centre de la vila. La finca està delimitada amb un mur de contenció de pedra carejada vermella on s'obren unes escales que condueixen cap a la porta d'accés de la casa. Cal Jordi és de planta rectangular i té una distribució de planta baixa i un pis. Les obertures es disposen seguint una composició de tres eixos vertical: a la planta baixa hi ha una porta d'accés, una finestra graellada i una porta secundària; al primer pis hi ha tres finestres. Totes són d'arc a nivell però la porta principal és d'arc mixtilini. El parament està arrebossat i pintat però deixa visible l'obra dels replanells de les finestres. La coberta és a dues vessants amb el carener descentrat respecte la façana principal.

## Referències

* ↑ «Cal Jordi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Cal Villa

Cal Villa era una masia del Prat de Llobregat, enderrocada el 2001.

## Característiques

La construcció d'aquesta masia va ser encarregada, els anys quaranta, per M. Teresa Castell i Poch, vídua de Josep Balletbó (mort durant la Guerra Civil espanyola), al mestre d'obres Alfons Coll i Camps (Maretis).
Per tant, es tracta d'una casa moderna, distribuïda en planta baixa i pis. Als baixos hi havia la sala-menjador, la cuina, el rebost i un celler per al vi, i, al pis superior, les alcoves. Davant la casa hi havia un pou artesià i un altre d'aigües freàtiques, i un espai enjardinat amb arbres d'ombra. La finca tenia sis mujades de terra de conreu de mitjana qualitat, on es feien bones collites de faves i carxofes, entre altres productes.

## Història

La propietat va passar als fills de M. Teresa, Pere i Josep Balletbó i Castells, i, el 1974, l'empresa tèxtil Fisi-pe, aleshores coneguda com a Cyanenka o Courtelle, la va comprar per destinar-la a zona d'esbarjo dels seus treballadors.

## Ús actual

El 26 de novembre de 2001 va ser enderrocada per les obres d'ampliació del polígon Mas Blau.
En l'actualitat es trobaria dins dels terrenys que conformen el magatzem d'Amazon de El Prat de Llobregat

## Referències

* Masies del Prat (L'Albufera i La Ribera), vol. I, de Gerard i Teresa Giménez i Joan Jordà, Editorial Efadós, El Papiol, 2003, pàg. 134.
# Can Noguera (Tiana)

Can Noguera és una casa amb elements eclèctics i neoclàssics de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil format per una planta baixa i un cos lateral de planta baixa i un pis. El cos principal destaca pel porxo amb arcades que dona al jardí frontal; està cobert per un terrat transitable. El cos lateral presenta finestres geminades separades per columnetes i antefixes que coronen la part superior. L'edifici està construït en l'espai existent entre la Riera de Tiana i un carrer oblic, de manera que tot el recinte que l'envolta presenta una forma triangular.

## Referències

* 1 2 3 «Can Noguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Californication (àlbum)

Californication és el setè àlbum d'estudi de la banda nord-americà de rock alternatiu Red Hot Chili Peppers, llançat el 8 de juny de 1999 per Warner Bros Records. Produït per Rick Rubin, Californication va marcar el retorn de John Frusciante, que havia aparegut prèviament en Mother's Milk i Blood Sugar Sex Magik, com el guitarrista de la banda, en reemplaçament de Dave Navarro. Amb el retorn de Frusciante la banda va canviar el seu estil, resultant enregistraments radicalment diferents a les produïdes amb Navarro. L'àlbum va incorporar diverses insinuacions sexuals comunament associades a la banda, però també va introduir temes sobre luxúria, mort, contemplacions de suïcidi i drogues.
El 2007, la National Association of Recording Merchandisers i el Saló de la Fama del Rock el van col·locar en el lloc número # 88 en la seva llista de "Els 200 àlbums definitius que tot amant de la música hauria de tenir".
Californication conté diversos èxits de la banda, entre els quals s'inclouen " Around the World", "Otherside", " Californication "i" Scar Tissue ", guanyadora d'un premi Grammy. Californication va aconseguir el 3r lloc en el Billboard 200 nord-americà. Actualment, segueix sent l'àlbum més comercial dels Chili Peppers, amb més de quinze milions de còpies venudes al voltant del món; una revitalització comercial a comparació al seu àlbum anterior,One Hot Minute. L'enregistrament va marcar un canvi en l'estil de la banda; Greg Tate de la Rolling Stone va mencionar que "mentre que tots els projectes previs dels Chili Peppers han estat altament animats,Californication s'atreveix a ser espiritual i epifànic".

## Llista de pistes

Totes les cançons foren escrites i compostes per Red Hot Chili Peppers.

## Personal
### Red Hot Chili Peppers

* Anthony Kiedis – primera veu
* Flea – baix, segones veus
* John Frusciante – primera guitarra, segones veus, teclats
* Chad Smith – bateria

### Músics addicionals

* Greg Kurstin – teclats
* Patrick Warren – orgue Chamberlin a «Road Trippin'»

### Personal d'enregistrament

* Lindsay Chase – coordinador de producció
* Mike Nicholson i Greg Collins – enginyeria addicional
* Greg Fidelman – enginyeria addicional
* Jennifer Hilliard – enginyer assistent
* Chris Holmes – enginyer de mescles
* Ok Hee Kim – enginyer assistent
* Vlado Meller – masterització
* Rick Rubin – producció
* David Schiffman – enginyeria addicional
* Jim Scott – enginyeria, mescles
* John Sorenson – enginyeria addicional

### Personal addicional

* Lawrence Azerrad – direcció artística
* Sonya Koskoff – fotografia
* Red Hot Chili Peppers – direcció artística
* Tony Wooliscroft – fotografia

## Referències

* ↑ (anglès) http://redhotchilipeppers.com/timeline Arxivat 2015-02-06 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) «42nd Annual Grammy Awards nominations». CNN [Consulta: 20 abril 2007].
* ↑ (anglès) Tate, Greg «Californication». Rolling Stone, 24-06-1999 [Consulta: 9 desembre 2011].
# Can Llaví

Can Llaví és una obra de Canet de Mar (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici gran, reformat els anys 20 sobre una construcció anterior. Destaquen les falses columnes a la façana i decoració de les llindes amb rajoles. Format per planta baixa i dos pisos. A la planta baixa és on s'ha canviat més coses. Per la resta, hi ha balcons al segon pis i finestres al tercer. Acaba rematat amb una cornisa.

## Referències

* ↑ «Can Llaví». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Camps del Casalot

Els Camps del Casalot és un camp de conreu del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Estan situats a prop i a llevant de la masia de Mussarra, en el Serrat de Mussarra, al capdamunt de les Costes de Mussarra i al nord-oest de la Pedrera de Mussarra.
En realitat, aquests camps són l'antiga quintana del desaparegut mas Alzina Martina, les restes del qual eren a ponent dels Camps del Casalot.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006.
# Canal Magdalena

El Canal Magdalena és un estret al sud de Xile i es troba al sud de l'Estret de Magallanes, concretament a la separació entre l'illa Capitán Aracena de la Terra del Foc. Després d'un canvi en direcció a l'oest, el Canal Magdalena enllaça amb el Canal Cockburn. L'estret es troba també dins del Parc Nacional Alberto de Agostini.

## Bibliografia

* Instituto Geográfico Militar (1970). Atlas de la República de Chile. Santiago - Chile - Instituto Geográfico Militar. Segunda edición. (castellà)
* Isidoro Vazquez de Acuña García del Postigo (2004). Historia Naval del Reino de Chile 1520-1826. Imprenta Salesianos S.A. 956-12-1664-7. (castellà)
* King, Phillip Parker (1839). Robert FitzRoy, ed. Narrative of the surveying voyages of His Majesty's Ships Adventure and Beagle between the years 1826 and 1836, describing their examination of the southern shores of South America, and the Beagle's circumnavigation of the globe. Proceedings of the first expedition, 1826-30, under the command of Captain P. Parker King, R.N., F.R.S. (anglès) Londres: Henry Colburn.

## Enllaços externs

* Gobierno de Chile - Región de Magallanes (castellà)
# Campionat de Zúric 1980

L'edició del 1980 fou la 65a del Campionat de Zuric. La cursa es disputà el 4 de maig de 1980, pels voltants de Zúric i amb un recorregut de 272 quilòmetres. El vencedor final fou el belga Gery Verlinden, que s'imposà per davant de Jean-Philippe Vandenbrande i Stefan Mutter.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Gery Verlinden | Ijsboerke-Warncke Eis | 7h 23' 11" |
| 2 | Jean-Philippe Vandenbrande | Safir-Ludo | m. t. |
| 3 | Stefan Mutter | TI-Raleigh | m. t. |
| 4 | Giuseppe Saronni | Gis Gelati-Colnago | + 18" |
| 5 | Daniel Willems | Ijsboerke-Warncke Eis | m. t. |
| 6 | Alfons De Wolf | Boule d'Or-Colnago | m. t. |
| 7 | Johan van der Velde | TI-Raleigh | m. t. |
| 8 | Rudy Pevenage | Ijsboerke-Warncke Eis | m. t. |
| 9 | Marcel Summermatter | Cilo-Aufina | m. t. |
| 10 | Pierre-Raymond Villemiane | Renault-Gitane | m. t. |

## Referències

* Resultats a les-sports.info
# Sultepec

Sultepec és un municipi de l'estat de Mèxic. Sultepec de Pedro Ascencio és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb el municipi de Almoloya de Alquisiras, al sud amb l'estat de Guerrero, a l'oest amb Tonatico i a l'est amb Amatepec.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Sultepec Arxivat 2017-02-04 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Sultanzade Semiz Mehmed Paixà

Sultanzade Semiz Mehmed Paixà (1602-1646) conegut també com a Civankapıcıbaşı Sultanzade Semiz Mehmed Paşa (grafia turca moderna), fou un gran visir otomà.
Era nascut a Istanbul i fill d'Abd al-Rahman Bey que al seu torn era fill de Semiz Ahmed Paşa que fou gran visir del 1579 al 1580. Era d'origen albanès però el seu nom de Sultanzade li venia per ser net de la princesa Mihr-i Mah Sultan. Amb 19 anys va ser Civan Kapucubaşı a la campanya de Khotin, i va portar aquest títol com a nom durant anys. El 1630/1631 el sultà el va voler nomenar kubbe weziri (segon visir) però el 1633 Murat IV el va revocar per haver mostrat incompetència en la preparació de la campanya contra Pèrsia i el va enviar exiliat a Rodes.
Recuperat el favor fou altre cop nomenat segon visir fou nomenat beglerbegi d'Egipte on va restar tres anys (1637-1640) i després (1642) nomenat wali d'Otxakov (tur Ozü) amb l'encàrrec de reconquerir Azov (Azak); els cosacs van abandonar la fortalesa i Mehmed va poder ocupar Azov sense lluita. En tornar a la capital el gran visir Kemankeş Kara Mustafa Paşa el va allunyar nomenant-lo beglerbegi de Damasc (octubre de 1643) on va rebre el segell de gran visir (31 de gener de 1644) com a recompensa pel seu suport a Djindji Khodja favorit del sultà Ibrahim I. Va arribar a Istanbul el març de 1644.
El 1645 va preparar la guerra a Creta que havia de durar fins al 1469. El kapudan-i derya serdar(almirall comandant en cap) Sihladar Yusf Pasha va conquerir La Canea (Hanya) però no va fer cap més progrés, i el gran visir el va criticar, però el sultà va donar suport a Yusuf i finalment el 17 de desembre de 1645 fou destituït. El gener de 1646 fou nomenat kapudan-i derya serdar de les forces a Creta i la seva flota de galeres va sortir dels Dardanels i va trobar als venecians manats per Tommaso Morosini prop de Tenedos i va forçar el bloqueig venecià dels estrets (4 de juny de 1646), arribant després a Creta el 10 d'agost següent i va assetjar les fortaleses de la Suda i Aprikorno properes a la Canea. Ja estava mallat durant la travessia i va morir davant la Suda l'11/12 d'agost de 1646.

## Referències

* Histoire de l'Empire ottoman, depuis son origine jusqu'à nos jours, par J. von Hammer; traduit de l'allemand par J. J. Hellert, Volum 1 a 18

## Vegeu també

* Warwari Ali Paixà
Gran visir otomà :
# Suzànovo

Suzànovo (en rus: Сузаново) és un poble de l'óblast d'Orenburg, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 735 habitants, pertany al municipi de Khutorka.

## Referències

* ↑ «Численность и размещение населения Оренбургской области. Статистический сборник». Orenburgstat. Arxivat de l'original el 2020-07-25. [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ Коряков Ю.Б. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 25 novembre 2020].
# Sèmnons

* No s'ha de confondre amb sènons.
Els sèmnons (en llatí semnones, en grec antic Σέμνωνες o Σέμνονες) eren un poble dels més antics i il·lustres dels germànics que pertanyia al grup sueu i habitava al nord dels hermundurs entre l'Albis (Elba) i el Viadus. Tenien a l'oest els queruscs, al sud als silinges, a l'est els manims i burgundis, i al nord-oest als longobards, segons Tàcit i Claudi Ptolemeu. El seu país anava entre Lusàtia al sud i Potsdam al nord, i estava format per un centenar de districtes (pagi). Eren un poble molt poderós i el principal del grup dels sueus.
Al seu país hi havia un bosc molt antic anomenat Semnonum Silva, on se celebraven diversos rituals i sacrificis. En una època determinada, les tribus enviaven representants i iniciaven els ritus amb un sacrifici humà. Ningú més no podia entrar en aquell bosc si no anava lligat amb cadenes, com a senyal d'humiliació davant dels déus. Si algú ensopegava i queia, no es podia aixecar, i havia d'arrossegar-se.
El sèmnons van formar part de la confederació dels marcomans sota Marabod en temps d'August, segons Tàcit i Estrabó. Després, es van aliar amb els romans i estaven governats per reis, i en temps de Domicià el rei era Masius.
Cap al segle iii, sembla que es van unir amb els alamans o potser van constituir el nucli principal d'aquest poble. El poble dels alamans (el nom podria significar 'tots els homes' o 'tots els guerrers que defensen un país') es va formar de la unió dels sèmnons amb els usips o usipets, tèucters o tèncters i potser altres grups de la frontera del Rin que no van acceptar el domini romà.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Semnones». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 agost 2022].
* ↑ Dió Cassi. Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), XLVI, 18, 24; XLVII, 5, 2

## Vegeu també

* Sueus

## Bibliografia

* Tacitus, Germania, XXXIX.
* Helmut Castritius: "Semnonen". In: Reallexikon der germanischen Altertumskunde, vol. 28 (2005), p. 156.
# Sungtseling

El Sungtseling o Sumtseling és un monestir a uns 8 km al nord de la ciutat de Shangri-La (Yunnan, Xina), des del 2001 nom oficial i fabulós de l'antiga Zhongdian, també coneguda amb el nom tibetà de Gyeltang. A la prefectura de Dêqên, un lloc particularment bell de la província xinesa de Yunnan. Està situat a 3.300 m d'altitud, a llevant de la Regió Autònoma del Tibet.
És el monestir de tradició tibetana més important de Yunnan. La construcció de Gandan Sungtseling va començar el 1679 i es va acabar al cap de dos anys. El lloc on es va aixecar fou triat en època del Gran Cinquè (el V dalai-lama, Ngawang Lobsang Guiamtso, 1617-82) amb mètodes endevinatoris. Com molts altres centres, hom l'anomena "Petit Potala".
Està format per dos temples principals: Zhakhang i Jikhang, amb diverses plantes i rematats per teulades daurades. Al seu costat s'aixequen temples secundaris, a més de les residències monacals i els serveis. La sala d'assemblees és molt àmplia i està presidida per una imatge del Gran Cinquè. A la part superior hi ha unes cambres reservades al dalai-lama. Té una ampli conjunt de peces artístiques, com ara imatges, thangkes, pintures murals, llibres, objectes litúrgics, que es van poder salvar dels efectes destructius de la Revolució Cultural.
Ara té uns 700 monjos. Pertany a l'orde gueluk, la dels birrets grocs, fundada per Tsongkhapa al monestir de Gandan, al Tibet. Anualment s'hi celebra el festival Gedong.

## Enllaços externs

* Pan-Tibet Travel Arxivat 2008-02-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Travel China Guide (anglès)
* El monestir de Sungtseling
* Teulada daurada.
* Detall decoratiu.
* Detall interior.
* Imatge de Buda.
# Suni

* Per a altres significats, vegeu «Suni (antílop)».
Suni (en sard, Sune) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 1.237 habitants. Es troba a la regió de Planargia. Limita amb els municipis de Bosa, Flussio, Modolo, Pozzomaggiore (SS), Sagama, Sindia (NU) i Tinnura.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Antioco Pischedda | Llista cívica |
# Suniered

Suniered o Sunifred va ser un religiós mossàrab, arquebisbe de Toledo entre 731 i 758.
Apareix en tots els catàlegs episcopals, segon Flórez, però no se'n tenen més dades biogràfiques més enllà del seu nom, que alguns llegeixen com Sunifred. El seu nom és d'origen visigot, per tant l'església de Toledo va continuar recaient en mans de famílies de classe alta visigoda, perquè el càrrec metropolità tenia una importància capital per al control de la població mossàrab sotmesa pels musulmans. Per tant, els primers arquebisbes d'aquest període van pertànyer molt probablement a l'estirp del rei Vitiza, ja que va ser afavorida pels cabdills musulmans. El que és cert és que aquest prelat va ocupar la diòcesi durant més de vint anys, al llarg dels quals, com afirma Ramón Gonzálvez, ell molt probablement va tenir la responsabilitat de reconstruir l'església davant d'una situació de confusió després de la conquesta i adaptar l'estil de vida dels cristians a la nova situació sota domini islàmic. A més, en aquesta primera època l'església toledana, encara centre de la vida religiosa hispana durant el segle viii encara devia comptar amb nombrosos recursos humans per ajudar en la reconstrucció.

## Referències

* 1 2 Gonzálvez Ruiz, 2011, p. 78.
* 1 2 3 Flórez, 1859, p. 323.
* ↑ Gonzálvez Ruiz, 2011, p. 79.

## Bibliografia

* Flórez, Enrique. España sagrada (en castellà). Tom V. Madrid: J. Rodríguez, 1859.
* Gonzálvez Ruiz, Ramón «El nacimiento del mundo mozárabe toledano (711-807). Un ensayo de historia comparada» (en castellà). Antigüedad y cristianisme, vol. XXVIII, 2011, pàg. 67-98. Arxivat de l'original el 2016-05-04. ISSN: 0214-7165 [Consulta: 7 maig 2016]. Arxivat 2016-05-04 a Wayback Machine.
# Talorc III

Talorc III, també conegut amb els noms de Talorc mac Wid o Uuid, va ser rei dels pictes del 641 al 653.
Va ser el germà i successor de Bridei II (Brude mac Wid) i net de Nechtan nepos Uerb. Va regnar 12 anys, segons la Crònica picta. Els Annals d'Ulster i els Annals de Tigernach situen la seva mort el 653. El va succeir Talorgan mac Enfret, fill d'Eanfrith de Bernícia.

## Referències

* ↑ Calise, 2002, p. 254.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 653.1

## Bibliografia

* Anderson, Alan Orr. Early Sources of Scottish History A.D 500–1286 (llibre). vol. 1. Stamford: Paul Watkins, 1990. ISBN 1-871615-03-8. (anglès)
* Calise, J. M. P.. Pictish Sourcebook, Documents of Medieval Legend and Dark Age History (llibre). Londres: Greenwood Press, 2002. ISBN 0313322953. (anglès)
* Cumming, W. A.. The Age of the Picts (llibre). Londres: Sutton Publishing, 1998. ISBN 0750916087. (anglès)
* Forbes Skene, William. Chronicle of the Picts and the Scots (llibre). Edimburg: H.M General Register House, 1867. (anglès)
# Talorc II

Talorc II, també conegut amb el nom de Talorc mac Muircholaich, va ser rei dels pictes entre els anys 544 i 555.
Segons la Crònica picta, hauria regnat durant onze anys entre Cailtram mac Girom i Drest mac Munait. Existeixen diferents versions del nom del seu pare: Mordeleg, Murtholoic i Mordeleth.

## Referències

* ↑ Calise, 2002, p. 255.
* ↑ Crònica picta (en gaèlic i anglès). Edimburg: H. M. General register house, 1867, p. 7.

## Bibliografia

* Anderson, Alan Orr. Early Sources of Scottish History A.D 500–1286 (llibre). vol. 1. Stamford: Paul Watkins, 1990. ISBN 1-871615-03-8.
* Calise, J. M. P.. Pictish Sourcebook, Documents of Medieval Legend and Dark Age History (llibre). Londres: Greenwood Press, 2002. ISBN 0313322953.
* Cumming, W. A.. The Age of the Picts (llibre). Londres: Sutton Publishing, 1998. ISBN 0750916087.
# Tajumulco

El Tajumulco és un estratovolcà apagat, situat a Guatemala, al departament de San Marcos, a l'oest del país. És la muntanya més alta de la Sierra Madre de Chiapas, de l'Amèrica Central i del país amb 4.203 metres d'altitud. Al llarg de la història, el Tajumulco ha comptat amb diversos informes d'activitat volcànica, però sense poder ser confirmat cap d'ells. Des de 1956 és declarat una àrea pretegida, que compta amb 4.472 hectàrees.

## Curiositats

El 20 de desembre de 2009, les temperatures van baixar de zero per primer cop, amb una nevada al cim del volcà, que també va afectar el proper Ixchiguán, el municipi més alt d'Amèrica Central.

## Referències

* ↑ «Volcán Tajumulco, Guatemala» (en anglès). peakbagger.com. [Consulta: 2 novembre 2011].
* ↑ CONAP. «Listado de Áreas Protegidas (enero, 2011)» (xls) (en castellà). conap.gob.gt. Arxivat de l'original el 2011-10-08. [Consulta: 2 novembre 2011].
* ↑ Enrique Naveda / El Periódico. «La nieve visitó Ixchiguán, alcalde teme que vuelva» (en castellà). [Consulta: 2009].
* Encyclopædia Britannica Online. «Tajumulco Volcano."». Encyclopædia Britannica.. Encyclopædia Britannica Online.. [Consulta: 2 novembre 2011].
* INSIVUMEH. «Volcanes de Guatemala». Guatemala City: Instituto Nacional de Sismología, Vulcanología, Meteorologíá e Hidrologíá (INSIVUMEH) - Ministerio de Comunicaciones, Infraestructura y Vivienda. [Consulta: 2 novembre 2011]. (castellà)

## Enllaços externs

* Tajumulco Arxivat 2020-11-14 a Wayback Machine. a Global Volcanism Program, Smithsonian Institution (anglès)