OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caerfyrddin

* No s'ha de confondre amb Caernarfon.
Carmarthen (en gal·lès: Caerfyrddin) és una població del comtat de Carmarthenshire, Gal·les, Regne Unit. Es troba a la riba del riu Towy, a uns 8 km al nord de la badia Carmarthen. L'any 2011 tenia 15.854 habitants.
Carmarthen es considera la població més antiga de Gal·les; havia estat una de les ciutats més poblades d'aquell país entre els segles XVI i el XVIII. Actualment, és seu d'un campus de la Universitat de Gal·les (University of Wales, Trinity Saint David) i disposa del West Wales General Hospital.

## Història

En època de la dominació romana en la Britannia, Carmarthen era la civitas capital de la tribu celta dels demetae i rebia el nom de Moridunum ('Fortalesa marina'). Ptolemeu la cita en el seu Itinerari Antonià. El fort romà data de cap a l'any 175 i s'hi han trobat monedes romanes. Prop del fort hi ha les restes de l'amfiteatre.
A l'edat mitjana, la ciutat va rebre el nom de Llanteulyddog (de sant Teulyddog). Tenia gran importància estratègica i s'hi erigí un castell en època normanda (1094). El famós llibre Black Book of Carmarthen, escrit cap a l'any 1250, s'associa amb el priorat de Sant Joan l'Evangelista i Teulyddog.

### Llegenda del rei Artur

Segons la llegenda del rei Artur, el mag Merlí hauria nascut en una cova als afores de Carmarthen; algunes opinions populars creuen que el nom Merlí seria la forma anglesa del gal·lès Myrddin, malgrat que la majoria dels historiadors creuen que en realitat Myrddin seria la corrupció d'un nom llatí romà. Diverses zones al voltant de Carmarthen fan al·lusió a aquesta etimologia popular, com per exemple: Bryn Myrddin (Merlin's Hill) o un roure Merlin's Oak.
El Black Book of Carmarthen inclou poesies fent referència a Myrddin (Ymddiddan Myrddin a Thaliesin) i probablement a Artur (Pa ŵr yw'r Porthor?).

## Ciutats agermanades

Carmarthen està agermanat amb: Lesneven, Bretanya, França Santa Marinella, Itàlia As Pontes, Galícia

## Referències

* ↑ Paxton, John. The Penguin Encyclopedia of Places. Penguin, 1999, p. 174. ISBN 0-14-051275-6.
* ↑ «KS01 Usual resident population: Census 2001, Key Statistics for urban areas». Office for National Statistics. [Consulta: 30 agost 2010].
* ↑ Davies, John; Jenkins, Nigel. The Welsh Academy Encyclopaedia of Wales. Cardiff: University of Wales Press, 2008, p. 123. ISBN 978-0-7083-1953-6.
* ↑ «Roman treasure discovered on farm». BBC News, 17-06-2006 [Consulta: 28 abril 2010].
* ↑ James, Heather. "The Geography of the Cult of St David" in St David of Wales: Cult, Church and Nation, p. 68. Boydell Press, 2007. Accessed 26 Mar 2013.
* ↑ «9/11 inspires trip to 'Merlin's Oak'». walesonline.co.uk, 01-10-2003. [Consulta: 25 agost 2013].

## Enllaços externs

* Carmarthenshire County Council.
* Listed buildings.
# Cal Gibert (Artés)

Cal Gibert és una obra del municipi d'Artés (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció popular —concretament, d'una casa entre mitgeres oberta a migdia— del carrer Ferrer i Solervicens. És un edifici de dos pisos d'alçària amb dos grans portals d'arc de mig punt adovellats, l'un d'ells rebaixat i avui tapat. Les obertures de la façana, formades per balcons i finestres, són relativament modernes i les de la part superior són asimètriques totalment.
Les caves estan situades als soterranis de la casa de cal Gibert o cal Posa (amb entrada pel carrer del Mig i pel carrer Dr. Ferrer). Es tracta de dues plantes situades a diferent nivell, on s'esdevenen tots els processos per a l'elaboració del cava. Aquest espai fou concebut, ja des d'un inici, per la utilitat que avui té. Manca d'obertures. Al sostre, té combinació de sostres plans i sostres amb voltes de canó. Es manté una temperatura estable, amb poques variacions. Al nivell inferior és on reposa el cava i on es troben els "pupitres". A sobre és on es treballa: s'hi fa el desgorjament, s'hi posa licor i es prepara l'ampolla per a ser comercialitzada.

## Història

L'any 1590 es documenta ja l'existència de la casa Posa al carrer Ample (avui Ferrer i Solervicens), l'any 1845 es va crear a la casa dels Posa una destil·leria d'aiguardent; i a començaments del segle XX —i a la mateixa casa, cognominada aleshores com ara Gibert— es començà a elaborar xampany o cava. Les seves caves foren les primeres del Bages especialitzades en l'elaboració de cava. L'any 1922 la indústria del xampany dels Posa-Gibert es mecanitzava amb la compra d'una màquina d'embotellar. Avui dia continuen en funcionament les caves i l'elaboració d'aquest producte sota la marca Gibert.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Gibert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Cal Sort

Cal Sort és una casa pairal de l'Albi (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta casa pairal de planta baixa i primer pis havia pertangut a una hisenda familiar. La façana mostra l'esplendor i les possibilitats econòmiques del moment en què es construí. La planta baixa té dues finestres i al costat dret, la porta. Tota aquesta zona està decorada amb una mena de pilastres que imiten l'encoixinat, tot i que de forma més estilitzada. La separació dels pisos es fa per una cornisa amb motllures decoratives imitant un fris clàssic i dues mènsules sustenten el balcó.
El pis superior té dos balcons de balustre corregut coronats amb motius ornamentals. A sobre hi ha una cornisa amb un fris amb motius vegetals i decoració arquitectònica que fa de guardapols als balcons, un d'ells, datat el 1903. Ja com a remat de la façana trobem una barana massissa coronada per un floró central i pinyes als extrems.

## Història

El propietari que la construí fou Fernando Cunillera; la seva família tenia propietats a Andalusia com ara molins o una destil·leria d'alcohol. Als anys noranta del segle xx hi vivia Martí Lladó.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Sort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# CF Cracks

El CF Cracks és un equip i escola de futbol valencià, que juga a Sant Antoni de Benaixeve. Des de gener de 2015, l'equip va vendre la llicència del primer equip (que juga al Grup IV de la Primera Regional Valenciana) i va cedir la seua gestió al Shanghai Greenland Shenhua, que va cedir 25 jugadors xinesos a l'equip, obtenint grans resultats esportius.

## Shanghai Shenhua

L'equip xinés ja havia realitzat diverses pretemporades a València, i més concretament a les instal·lacions del Cracks a Sant Antoni. En desembre de 2014 van tancar l'acord pel qual la gestió del primer equip seria gestionada pel Shanghai Shenhua, que suportaria la càrrega econòmica de l'equip, i que va aportar a més de 20 jugadors xinesos i a l'entrenador. Excepte el porter David Shen Jun, nascut en 1986, la resta de jugadors no passa dels 21. Amb l'arribada dels nous jugadors, el Cracks va encadenar bons resultats que van fer que l'equip tinguera opcions d'ascendir a Regional Preferent Valenciana, i l'alleugeriment econòmic pel fet que siga l'equip de Xangai el que es faça càrrec dels costos del primer equip han fet que la directiva del Cracks puga invertir a fer una nova escola de futbol per a futbolistes internacionals.

## Referències

* ↑ La gran invasión que llegó de Shanghai para revolucionar el fútbol regional de Valencia reportatge a El Confidencial del 24 de febrer de 2015 (castellà)
* 1 2 3 4 5 6 7 Bellver, Román «Cracks Chinos - La cantera de Shanghái». Plaza, 6, 01-04-2015, pàg. 92-97. ISSN: 2386-7868.

## Enllaços externs

* Web del Cracks
# Bufeta neurogènica

Una disfunció neurogènica de la bufeta, o bufeta neurogènica es un trastorn de la bufeta urinària deguda a malalties o lesions del sistema nerviós central o dels nervis perifèrics implicats en el control. d'orinar. Hi ha diversos tipus de bufeta neurogènica segons la causa subjacent i els símptomes. Els símptomes inclouen bufeta hiperactiva (amb urgència urinària, augment de la freqüència d'haver d'orinar), incontinència o dificultat per orinar. Una sèrie de malalties o trastorns poden causar bufeta neurogènica, com ara lesió de la medul·la espinal, esclerosi múltiple, ictus, lesió cerebral, espina bífida, lesió als nervis perifèrics, malaltia de Parkinson o altres malalties neurodegeneratives. La bufeta neurogènica es pot diagnosticar a través d'un historial físic, així com d'imatges i proves més especialitzades. El tractament depèn de la malaltia subjacent i dels símptomes i es pot tractar amb canvis de comportament, medicaments, cirurgies o altres procediments. Els símptomes de la bufeta neurogènica, especialment la incontinència, poden tenir un impacte significatiu en la qualitat de vida.

## Referències

* ↑ Abedi, Aidin; Sayegh, Aref S.; Ha, Nhi T.; La, Riva Anibal; Perez, Laura C.; Kohli, Priya; Abedi, Armita; Jen, Rita P.; Ginsberg, David A. «Health Care Economic Burden of Treatment and Rehabilitation for Neurogenic Lower Urinary Tract Dysfunction: A Systematic Review». Journal of Urology, vol. 208, 4, 01-10-2022, pàg. 773–783. DOI: 10.1097/JU.0000000000002862. PMID: 35901183.
* ↑ editor., Corcos, Jacques, editor. Ginsberg, David, Dr., editor. Karsenty, Gilles. Textbook of the neurogenic bladder. ISBN 1-4822-1555-1. OCLC 913086594.
* ↑ «Neurogenic Bladder: Symptoms, Diagnosis & Treatment - Urology Care Foundation». www.urologyhealth.org. [Consulta: 3 febrer 2023].
# Buff

Buff® és la marca d'una peça capaç de protegir del fred, del vent o del sol, fabricada per l'empresa Original Buff S.A..
Original Buff S.A. és una empresa catalana amb seu a Igualada que en 1992 va crear el primer tapaboques tubular multifuncional sense costures sota la marca BUFF®. Un 80% de les vendes correspon a exportacions a més de 60 països a través de distribuïdors exclusius. L'oficina central i la planta de producció ocupen unes instal·lacions de 8.000 m². L'empresa també té una oficina de vendes i magatzem als Estats Units. El disseny, la producció, l'estampació, les campanyes publicitàries i l'embalatge es fan a la mateixa seu, i compta amb més de 200 treballadors.

## Història

El tapaboques va ser ideat l'any 1991 per Joan Rojas, motorista i empresari tèxtil d'Igualada a qui la crisi del sector el va obligar a reinventar el negoci. Com a motociclista, usava una braga militar de llana al coll per protegir-se del vent i del fred, i va decidir millorar-la perquè picava i era bastant lletja. El nou tapaboques fou inicialment concebut com a peça de roba tubular feta amb microfibra i sense costures, per a la protecció del vent en motociclisme. El nom inicial de l'empresa era Caviro S.L. que posteriorment es canvià a Original Buff, S.A. L'any 1992 va crear el primer tapaboques tubular multifuncional sota la marca Buff®. El producte va ser proporcionat a monitors d'esquí i botigues. L'any 1995 va començar a exportar a diferents punts d'Europa, principalment a França, Suïssa i Alemanya.
L'empresa progressivament incorporà nous teixits tècnics de fabricants, com Windstopper®, Coolmax® o Polartec®, i amplià el catàleg amb un ampli ventall de productes sota un mateix concepte com Polar Buff®, Baby Buff®, Buff® Innova, Reflective Buff® o Visor Buff®.
Els tapaboques Buff® s'han promocionat a Survivor, un reality show dels Estats Units on ha estat usat per tots els concursants. Des de l'any 2003 fins al 2008 l'empresa fou la patrocinadora de les curses de resistència d'alta muntanya anomenades Skyrunner World Series. Els tapaboques Buff® també han estat usats per Ewan McGregor i Charley Boorman durant el seu viatge des de John o'Groats, Escòcia, fins a Cap Agulhas, Sud-àfrica, per al xou Long Way Down. Buff® ha estat també el principal patrocinador d'Ander Mirambell, primer pilot català de skeleton als Jocs Olímpics de Vancouver 2010.
L'any 2010 l'empresa diversificà la seva activitat i feu el salt del món de l'esport cap al de la moda, amb una col·lecció ‘causal wear’ per a ús no esportiu sinó combinat amb el vestuari quotidià, amb tricot com a teixit, i participant en la fira The Brandery.
Actualment, BUFF® dissenya i produeix accessoris tant pel coll com pel cap: gorros, gorres, bufandes tubulars, bandanes i accessoris per home, dona, nens i gossos.

## Referències

* ↑ Marca, Ander Mirambell: No voy a Vancouver de turismo (castellà)
* ↑ Anoia Diari, Un Buff per a cada dia

## Vegeu també

* Tapaboques
* Lligadura (indumentària)

## Enllaços externs

* Web oficial de l'empresa
Viccionari
# Campionat britànic de motocròs 1978

La temporada de 1978 del Campionat britànic de motocròs fou la 27a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU.

## Classificació final
### Open

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Graham Noyce | Honda | 295 |
| 2 | Neil Hudson | Maico | 282 |
| 3 | Andy Roberton | Montesa | 191 |
| 4 | Vic Allan | Bultaco | 141 |
| 5 | Rob Hooper | Maico | 137 |
| 6 | Rob Wilkinson | Maico | 99 |
| 7 | Vaughan Semmens | Maico | 89 |
| 8 | Peter Mathia | Suzuki | 87 |
| 9 | Bob Wright | CCM | 86 |
| 10 | Paul Harrison | Maico | 83 |

## Referències

* «Grande Bretagne - Auto Cycle Union» (PDF) (en francès). memotocross.fr, 24-02-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
* Berry, Ian. «Vic Allan». A: Out Front! British Motocross Champions 1960-1974 (en anglès). High Wycombe: Panther Publishing, 2011, p. 260. ISBN 978-0-9564975-3-6.
# Campionat britànic de motocròs 1975

La temporada de 1975 del Campionat britànic de motocròs fou la 24a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. Aquell any, les antigues dues cilindrades principals (500 i 250cc) es fusionaren en una de sola, 500cc, i la de 125cc va desaparèixer, de manera que, des d'aleshores i durant uns anys, només es proclamava un sol campió britànic cada temporada. El campionat quedava restringit als 35 millors pilots del país i hi havia una competició de segon nivell, les anomenades Support Series, per a la resta. Al final de temporada hi havia un sistema de promoció i descens de categoria entre una competició i l'altra, semblantment a com es fa a la lliga de futbol entre les diferents divisions.

## Classificació final
### Open

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Vic Allan | Bultaco | 116 |
| 2 | Vic Eastwood | CCM | 114 |
| 3 | Graham Noyce | Maico | 102 |
| 4 | John Banks | CCM | 83 |
| 5 | Andy Roberton | Bultaco | 63 |
| 6 | Stuart Nunn | ČZ | 58 |
| 7 | Ivan Miller | Bultaco | 50 |
| 8 | Norman Barrow | CCM | 31 |
| 9 | Bryan Wade | Suzuki | 27 |
| 10 | Malcolm Davis | Bultaco | 23 |

## Referències

* ↑ Berry 2011: «Vic Allan» p. 259
* ↑ Berry 2011: «Overview of the British Motocross Championships 1951 - 1975» p. 10-11
* «Grande Bretagne - Auto Cycle Union» (PDF) (en francès). memotocross.fr, 24-02-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
* Berry, Ian. Out Front! British Motocross Champions 1960-1974 (en anglès). High Wycombe: Panther Publishing, 2011. ISBN 978-0-9564975-3-6.
# Cala Bona (Mallorca)

Cala Bona és una cala i un nucli costaner, amb port, del municipi de Son Servera, a Mallorca. La seva població a 2005 era de 1.088 habitants. Està situat al nord de Cala Millor, amb què es connecta mitjançant un passeig, i al sud del Port Verd.
Abans que començàs l'anomenat boom turístic, el llogaret només estava format per un parell de cases de pescadors que feinejaven al port i es feien a la mar. A partir de l'arribada del turisme, la zona es va començar a urbanitzar amb hotels, restaurants i habitatges i també es va ampliar el port, on actualment hi conviuen els llaüts de tota la vida amb les noves embarcacions aquàtiques destinades al gaudi dels turistes que s'allotgen a la zona del Llevant de Mallorca.
A primera línia destaquen tres platges rocoses protegides amb espigons artificials. La platja principal de Cala Bona ha estat certificada per AENOR amb la Norma UNE 170001 d'Accessibilitat Universal.
En els últims anys, les places hoteleres a Cala Bona han augmentat considerablement. Gran part del turisme que s'allotja a Cala Bona, a diferència del que ho fa a Cala Millor, és d'origen britànic.

## Referències

* ↑ «Cala Bona (Mallorca)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cala Lo Ribellet

La cala Lo Ribellet és una petita platja natural del municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre), que juntament amb les cales Trèbol i Febral, formen 'Les Tres Cales', que donen nom a la urbanització que les rodeja. D'aspecte verge, està situada en una zona de costa abrupta, escarpada i barrancosa, entre la platja de Calafató, al nord-est i el Port de Sant Jordi d'Alfama, al sud-oest. Té una longitud de 46 metres i una amplada de 55 metres, formada per sorra fina. No disposa de cap servei. Hi ha un aparcament proper.

## Referències

* ↑ «Cala Lo Ribellet o Cala Trèbol». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Cala Trèbol-Cala lo Ribellet». Agència Catalana de Turisme.
# Brigadni

Brigadni - Бригадный (rus) - és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. És a 9 km a l'est de Primorsko-Akhtarsk i a 120 km al nord-oest de Krasnodar. Pertany al khútor de Novopokrovski.
# Camille Le Mercier d'Erm

Camille Le Mercier d'Erm (bretó Kamil Ar Merser 'Erm) (Niort, 1888 - Dinard, 1978) fou un polític i poeta bretó, conegut com a Kammermor. Fill i net de xuans, el 1909 es va instal·lar a París i el 1911 fou un dels fundadors del Strollad Broadel Breizh (Partit Nacionalista Bretó) amb Georges Le Rumeur Mathaliz (1882-1942), Louis Napoléon Le Roux i Edouard Guéguen. També dirigí el diari Breizh Dishual (Bretanya Lliure) i La Bretagne libertaire.

## Publicacions

* Le poème de Paris nocturne - Ed. Les Gémeaux. 1909.
* La Muse aux violettes - Ed. Sansot. 1909.
* Les exils - Ed. Sansot. 1909.
* Les poètes de Paris - Ed. Louis Michaud. 1911.
* Les ballades d'amour - Ed. Louis Michaud. 1912.
* Les rondeaux d'amour - Ed. Louis Michaud. 1912.
* Défense et illustration de la langue bretonne. Les éléments d'une littérature nationale. Edition du Parti Nationaliste Breton - s.l., Imprimerie Breiz Dishual. 1913.
* Le barde Mathaliz (Georges Le Rumeur) : membre du gorsedd de Bretagne-armorique [...] Edition du Parti Nationaliste Breton, 1913.
* La question bretonne, le nationalisme et l'action française Edition du Parti Nationaliste Breton, 1913. Rennes, Imprimerie du Journal de Rennes
* Bretagne et Germanie - Ed. de l'Hermine. 1914.
* Les origines du nationalisme breton. Edition du Parti Nationaliste Breton, 1914.
* Jean-Michel Renaitour - Aviateur lyrique - Ed. Les Argonautes. 1917.
* Irlande à jamais, odes aux martyrs de 1916. Edition du Parti Nationaliste Breton - s.l., Imprimerie Artistique de l'Ouest, Niort. 1919
* La Guerre ? - Ed. Les Argonautes. 1919.
* Les bardes et poètes nationaux de la Bretagne armoricaine. Kelenn. 1919.
* Les hymnes nationaux des peuples celtiques - Ed. A l'Enseigne de l'Hermine. 1920.
* La Bretagne vue par les écrivains et les artistes - Ed. Vald. Rasmussen. 1925.
* La chanson des siècles bretons. Bilingüe Breton-Français. Dinard, à l'Enseigne de l'hermine, 1926
* Buez ar pevar mab emon. Duc d'Ordon. Laket e form eun dragedi. Seizvet moulladur embannet gant. Dinard, A l'enseigne de l'Hermine, 1928.
* La France pittoresque et artistique la Bretagne suivie d'un guide. Rasmussen, 1929.
* Les Saints Bretons de la côte d'Emeraude - Ed. de l'Hermine. 1934.
* L'Etrange Aventure de l'Armée de Bretagne, le Drame du Camp de Conlie et du Mans. 1939.
* Sang d'occident - Ed. de l'Hermine. 1965.
* Patrie perdue - Ed. de l'Hermine. 1973.
* Une Armée de Chouans - Ed. Perrin. 1975.
* Marcelle au Luxembourg - Ed. de L'Hermine. 1976.
* Eternités - Ed. de l'Hermine. 1978.

## Bibliografia

* Camille Le Mercier d'Erm, poète, écrivain breton de Ronald Delaney a Éditions Jouve (1938).
# Camille Libar

Camille Libar (Dudelange, 27 de desembre de 1917 - Saint-Martin-d'Ary, 9 d'octubre de 1991) fou un futbolista luxemburguès de la dècada de 1940.
Fou 24 cops internacional amb la selecció luxemburguesa.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Stade Dudelange, Strasbourg, Girondins de Bordeaux, Metz i Toulouse.
Com entrenador ha dirigit el Le Mans i Girondins de Bordeaux.

## Referències

* ↑ «Luxembourg - Record International Players». RSSSF. [Consulta: 8 maig 2008].
* ↑ Record at FIFA Tournaments Arxivat 2012-11-02 a Wayback Machine. - FIFA
* ↑ France - List of Topscorers Second Level - RSSSF
* ↑ Camille Libar a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Profile - Weltfussball.de
* ↑ Profile at eu-football.info
* ↑ «France - Trainers of First and Second Division Clubs». RSSSF. [Consulta: 8 maig 2008].
# Ca l'Isidre de Dalt

Ca l'Isidre de Dalt o Cal Zidret Nou és una masia a Bigues (poble del Vallès) al sector central-septentrional del terme municipal de Bigues i Riells del Fai, al nord de la urbanització de Can Barri i al nord-est de la Parròquia de Bigues i de l'església parroquial de Sant Pere de Bigues. El Camí de Puiggraciós passa pels costats oest i nord de la masia, al voltant de les quals hi ha les Granges de l'Isidret de Dalt, especialitzades sobretot en cavalls. Són a llevant de Can Met i de les Granges de Can Puig, al nord-est de Can Benet i de Can Frare i al nord-oest de Can Boter i de Can Mai-hi-són. Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells del Fai.

## Referències

* ↑ Catàleg de masies i cases rurals
# Can Cases (Alpens)

Can Cases és una obra d'Alpens (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular quasi quadrada amb els murs de pedres irregulars i morter, amb pedres cantoneres ben tallades. La teulada, a doble vessant, és frontal a la façana principal, que consta de planta i dos pisos, el superior amb porxo. Totes les obertures tenen la llinda de fusta, també l'obertura del porxo de la part superior. A la part esquerra de la façana hi té un cobert afegit.

## Referències

* ↑ «Can Cases». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Can Casasayas

Can Casasayas és un conjunt de dos edificis d'estil modernista (Can Casasayas i Pensió Menorquina) situats a la Plaça del Mercat de Palma.
La projecció i construcció fou duta a terme entre els anys 1908 i 1911. L'empresari i propietari de la confiteria Frasquet, Josep Casasayas Casajuana, encarregà les tasques als arquitectes Francesc Roca Simó i Guillem Reynés Font. Inicialment, el projecte fou pensat per a destinar-hi una pensió, però finalment esdevingué un edifici plurifamiliar. Els dos edificis estan separats pel carrer Santacília i en el seu disseny inicial es plantejà unir-los mitjançant un pas voladís. L'ajuntament denegà la construcció del pas el 1909.

## Arquitectura

Està cobert per un terrat i dues sostrades, una de piramidal damunt el xamfrà i l'altra sobre l'espai obert de les escales. L'espai interior es troba delimitat per parets mestres delimitant els diferents immobles. La distribució de les habitacions es repeteix en els tres pisos superiors i tan sols varia a la planta baixa i al soterrani. Trobam pilars a les façanes i als buits de les escales. Per a la construcció de la façana s'emprà gres, ferro i fusta per aconseguir la màxima ondulació que caracteritza els seus murs. Els elements decoratius són escassos, hi trobam falgueres, acants i papallones.

## Referències

* ↑ «Can Casasayas». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 196. ISBN 84-8661702-2.