OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Piprasi

Piprasi foun un antic principat de l'Índia, la capital del qual era Pripasi al nord de Saugor a les Províncies Centrals, avui Madhya Pradesh.
Un raja bundela de nom Shahji va construir la fortalesa de Kanjia en un turó al sud de la vila. El 1726, Vikramaditya, un descendent de Shahji, fou expulsat de Kanjia per Hasanullah Khan, nawab de Kurwai, i es va refugiar a Piprasi, un petit poble a l'extrem nord de la comarca on els seus descendents van conservar un territori com a sobirans sota domini britànic, sense pagar renda. El 1870 era príncep Amrit Singh.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885. , article Kanjia
# Soiuz 24

Soiuz 24 (rus: Союз 24, Unió 24) va ser un vol espacial tripulat de la Unió Soviètica en 1977 a l'estació espacial Saliut 5, la tercera i última missió a l'estació, l'última amb tripulació purament militar pels soviètics i l'última missió a una Saliut militar. Els cosmonautes Víktor Gorbatko i Iuri Glazkov van reactivar l'estació després que els fums tòxics pel que sembla, havien acabat amb la missió Soiuz 21, la tripulació anterior.
Van realitzar diversos experiments biològics i de materials mentre eren a bord. Altres possibles activitats van incloure el reconeixement fotogràfic, i les tasques finals de l'anterior tripulació que es va veure forçada a abandonar l'estació acabant així abruptament amb la seva missió. La tripulació Soiuz 24 va aterrar després d'estar 18 dies a l'espai, i l'estació Saliut va ser desorbitada sis mesos després.

## Tripulació

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Víktor Gorbatko Segon vol espacial | Víktor Gorbatko Segon vol espacial |
| Enginyer de vol | Iuri Glazkov Primer vol espacial | Iuri Glazkov Primer vol espacial |

### Tripulació de reserva

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Anatoli Berezovoi | Anatoli Berezovoi |
| Enginyer de vol | Mikhaïl Lissun | Mikhaïl Lissun |

### Tripulació en suport

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Vladímir Kozelski | Vladímir Kozelski |
| Enginyer de vol | Vladímir Preobrajenski | Vladímir Preobrajenski |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6800 kg
* Perigeu: 184,7 km
* Apogeu: 346,2 km
* Inclinació: 51,65°
* Període: 89,52 minutes

## Referències

* ↑ L'informe de la missió és disponible aquí: http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-24.htm
# Soiuz 29

Soiuz 29 (rus: Союз 29, Unió 29) va ser un vol espacial tripulat de la Unió Soviètica en 1978 a l'estació espacial Saliut 6. Va ser la cinquena missió, el quart acoblament amb èxit, i la segona tripulació de llarga duració de l'estació orbitadora. El comandant Vladímir Kovaliónok i l'enginyer de vol Aleksandr Ivantxénkov van establir un nou rècord de permanència a l'espai de 139 dies.
La tripulació va tornar cap a la Terra a bord del Soiuz 31, que va ser intercanviat per una tripulació llançada a l'agost que va tornar en el Soiuz 29.

## Tripulació

| Posició | Cosmonauta de llançament | Cosmonauta d'aterratge |
| Comandant | Vladímir Kovaliónok EO-2 Segon vol espacial | Valeri Bikovski EP-4 Tercer vol espacial |
| Enginyer de vol (up) Cosmonauta d'investigació (avall) | Aleksandr Ivantxénkov EO-2 Primer vol espacial | Sigmund Jähn, IK EP-4 Primer vol espacial |

### Tripulació de reserva

| Posició | Cosmonauta de llançament | Cosmonauta d'aterratge |
| Comandant | Vladímir Liàkhov | Víktor Gorbatko |
| Enginyer de vol (up) Cosmonauta d'investigació (avall) | Valeri Riumin | Eberhard Köllner, IK |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6800 kg
* Perigeu: 197,8 km
* Apogeu: 266 km
* Inclinació: 51,65°
* Període: 88,86 minuts

## Referències

* ↑ L'informe de la missió és disponible aquí: http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-29.htm
# Pic Central

El Pic Central és una muntanya de 3.225 m d'altitud, amb una prominència de 35 m, que es troba al massís del Vinyamala, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament dels Alts Pirineus (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Ollivier, Robert. Vignemale - Monte Perdido. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1968 (Guies). DL B-14929-1968.
# Pitassa

Pitassa era un regne de la part occidental d'Anatòlia, al nord de la clàssica Psídia i proper als territoris hitites. No se sap gairebé res d'aquest territori, però els erudits estan d'acord que cal situar-lo a l'oest o nord-oest del llac de la Sal i al nord de la plana de Konya i els turcs consideren el nom un antecedent de Psídia.
Madduwattas d'Arzawa el va conquerir a la primera meitat del segle xiv aC però cap al 1330 aC ja tornava a estar dominat pels hitites. Després de la conquesta hitita d'Arzawa, es va unir a la revolta del regne de Masa i el regne de Mira i Kuwaliya, però els hitites el van tornar a sotmetre abans del final del segle encara sota Mursilis II.
Sota Hattusilis III és esmentada com a terra de frontera amb el regne de Tarhuntasa.

## Referències

* 1 2 Bryce, Trevor. The Routledge handbook of the peoples and places of ancient western Asia : the Near East from the early Bronze Age to the fall of the Persian Empire. Londres; Nova York: Rouletge, 2012, p. 563. ISBN 9780415692618.
* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 165. ISBN 8446022532.
# Pitbatlle

Pitbatlle és una masia de Seva (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de mitjanes proporcions amb teulada a dues vessants que desaigua a la façana principal.
En la balconada de la façana lateral hi ha una llinda amb data 1784. A la façana principal hi ha una portalada adovellada i en la dovella central un escudet amb data 1571, a més trobem tres finestres de pedra treballada en el primer pis.
Hi ha una llissa. Afegit en el cos principal, una galeria amb tres arcades.

## Història

Pi batlle la trobem esmentada en el nomenclàtor de la província de Barcelona del 1860.
Rebé el nom de l'ofici de batlles del terme exercit pels seus hereus.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pitbatlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Stakčín

Stakčín és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1567.
# Pleioblastus simonii

La Pleioblastus simoni és una espècie de bambú, del gènere Pleioblastus de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse Commelinidae, classe Liliopsida, divisió dels magnoliofitins. Antigament s'havien classificat en el gènere Arundinaria, pel que encara hi ha qui els anomena Arundinaria simonii.
Aquesta planta és nativa del Japó i la Xina, per bé que se la cultiva en altres llocs. En japonès se l'anomena Medake, o Bambú de les dones, i és la tercera espècie més cultivada del país.
Les canyes s'empren en cistelleria, i els brots tendres són comestibles, encara que força amargs. A la Xina s'empra per a fer mànecs de ventalls, bastons i pantalles.

## Descripció

És un bambú perenne que té una alçada mitjana de 3 metres, encara que pot assolir els 6. El seu tronc té un diàmetre mitjà d'uns quatre centímetres. Les flors són hermafrodites; floreix freqüentment i produeix llavors viables.
Pot arribar a suportar entre els 20 i 25 graus sota zero.

## Enllaços externs

* Descripció i cultiu (anglès)
* Fotografies
# Sit dels iungues

El sit dels iungues (Rhynchospiza dabbenei) és un ocell de la família dels passerèl·lids (Passerellidae).

## Descripció

El sit dels iungues és més gros que el seu antic "pare" R. strigiceps. Les parts superiors són marrons amb ratlles més fosques i quantitats variables de marró i gris. És de gris pàl·lid per sota. El cap també és gris amb la capçada de castanya i ratlles postoculars, brida negra i bigoti blanc.

## Distribució i hàbitat

El sit dels iungues és un resident durant tot l'any i endèmic de les iungues andines del sud, una regió estreta a la part oriental dels Andes al sud-oest de Bolívia i al nord-oest d'Argentina. La zona es caracteritza per un clima subtropical de les terres altes i un bosc perenne.

## Vocalització

El cant del sit dels iungues és una sèrie de xiulets que contrasten amb els complexos trinats del sit de coroneta castanya.

## Taxonomia i sistemàtica

El sit dels iungues es va classificar anteriorment com una subespècie de Rhynchospiza strigiceps. Abans d'això, Rhynchospiza s'havia incorporat al gènere Aimophila. Una publicació del 2009 va restaurar el gènere Rhynchospiza i una publicació del 2019 va separar R. dabbenei de R. strigiceps. A partir de la publicació de 2019, el juny de 2020 el Comitè de Classificació Sud-americà (SACC) actualment afiliat a la Unió Internacional d'Ornitòlegs, va dividir R. dabbenei i adoptà el nom en anglès Yungas Sparrow i va rebatejar R. strigiceps sensu stricto anomenant-lo Chaco Sparrow. El Congrés Ornitològic Internacional (COI) va seguir el mateix el gener de 2021.

## Referències

* 1 2 Jaramillo, Alvaro. Stripe-capped Sparrow (Rhynchospiza strigiceps) (en anglès). Cornell Lab of Ornithology, 2020-03-04. DOI 10.2173/bow.stcspa1.01.
* 1 2 3 4 Areta, Juan I.; Depino, Emiliano A.; Salvador, Sergio A.; Cardiff, Steven W.; Epperly, Kevin «Species limits and biogeography of Rhynchospiza sparrows» (en anglès). Journal of Ornithology, 160, 4, 01-10-2019, pàg. 973–991. DOI: 10.1007/s10336-019-01695-2. ISSN: 2193-7192.
* ↑ DaCosta, Jeffrey M.; Spellman, Garth M.; Escalante, Patricia; Klicka, John «A molecular systematic revision of two historically problematic songbird clades: Aimophila and Pipilo» (en anglès). Journal of Avian Biology, 40, 2, 01-03-2009, pàg. 206–216. DOI: 10.1111/j.1600-048X.2009.04514.x. ISSN: 0908-8857.
* ↑ «Part A - Recognize Rhynchospiza dabbenei as a distinct species from R. strigiceps» (en anglès). [Consulta: 22 maig 2024].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «New World sparrows, bush tanagers» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. [Consulta: 22 maig 2024].
# Platges de Xivares, Peña María i Aboño

Les Platges de Xivares, Peña María i Aboño, se situen en la parròquia de Albandi, en el concejo de Carreño, Astúries. S'emmarquen en les platges de la Costa Central asturiana i tot i presentar vegetació a la platja, igual que ocorre amb pràcticament la totalitat de la Costa Central asturiana, no són considerades paisatge protegit.

## Descripció

Oficialment se la coneix com a Platja Xivares, malgrat estar composta per tres cales de diversa grandària que es diferencien tan sols en el seu nom. La cala que es troba més propera a la zona urbanitzada de Xivares rep el nom de Platja Xivares, la següent es coneix com a Xivares 2 o Platja de Peña María, i la que se situa al costat de la ria de Aboño, és coneguda com a Platja d'Aboño, sent la més petita, comptant amb uns 350 metres de longitud, i la menys freqüentada. Les tres cales s'unifiquen en baixamar i presenten les mateixes característiques i forma de petxina, donant lloc en unir-se a un enorme sorral.
Compta amb gran varietat de serveis, lavabos, dutxes, papereres, neteja, telèfon, establiment de begudes i menjars, senyalització de perill així com a equip de salvament durant l'època estival.

## Referències

* 1 2 del Río, Alejandro. Guía total de las playas de Asturias. 244 rincones para disfrutar de la costa asturiana (en castellà). Nobel, 2013, p. 192. ISBN 978-84-8459-669-1.
* 1 2 «Guía de playas» (en castellà). Ministerio para la Transición Ecológica. Arxivat de l'original el 2018-09-30. [Consulta: 29 setembre 2018].
# Pica Moixó

La Pica Moixó és una muntanya de 806,1 metres que es troba a l'antic municipi de Fígols de Tremp, ara del terme de Tremp, a la comarca de la Pallars Jussà. Està situat a prop i a llevant de Castissent i al sud del Tossal de l'Aleixó. Pel seu vessant de llevant discorre el barranc dels Cantillons.
# Poecilia caudofasciata

Poecilia caudofasciata és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Spartak (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Spartak».
Spartak (en rus: Спартак) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 766 habitants. Pertany al districte municipal de Mokroús.

## Referències

* ↑ «БОЛЬШАЯ САРАТОВСКАЯ ЭНЦИКЛОПЕДИЯ : Фёдоровский район : Ивановка». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
* ↑ «Карта Новоузенского уезда Самарской губернии 1890 года». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
# Policia de Sri Lanka

La policia de Sri Lanka és la força armada del país que té com a missió combatre el crim, fer complir la llei i conservar l'orde públic.
Té el seu origen en una decisió del consell municipal de Colombo del 1659 que va establir una vigilància local nocturna a càrrec d'homes que rebien un sou. Les primeres estacions de policia les van establir els holandesos. El 1796 es va produir l'ocupació britànica i les funcions policials van passar a l'exèrcit però el 1797 es va recuperar i les seves funcions foren definides el 1805 i el 1806 es va estendre a les àrees rurals. Va esdevenir policia de tota la colònia (Police Force) el 3 de setembre de 1866. El seu primer cap fou William Robert Campbell i Thomas Oswin el primer cap de la nova policia de Colombo.
El 1948 es va convertir en la Ceylon Police Service (més tard Sri Lanka Police Service). El 1950 es va canviar el seu uniforme i el 1952 va donar accés a les dones; entre les diverses seccions que la componen, cal esmentar que el 1969 es va establir una policia turística.

## Enllaços externs

* Official Police Website (anglès)
* Official Website of Ministry of Defence (anglès)
# Soiled

Soiled és una pel·lícula muda estatunidenca basada en el relat “Debt of Dishonor” de Jack Boyle aparegut dins el llibre “Red Book”. Va ser dirigida per Fred Windemere i protagonitzada per Kenneth Harlan i Vivian Martin. Va ser estrenada durant l'any 1925, abans de l'octubre.

## Argument

Wilburn Brown ha estat acusat de robar 2.500 dòlars a la feina i l'amenacen de dur-lo a la presó. Per evitar-ho, la seva germana, una corista, demana aquests diners a John Duane, un home casat però amb gran fal·lera per les jovenetes.
Jimmie York, un pilot de curses que està enamorat de Mary, signa un xec a Duane per aquesta quantitat per alliberar-la malgrat que només té uns 200 dòlars al banc. Ell compta que aquell vespre aconseguirà els diners en una gran cursa que se celebrarà aquell vespre. A la cursa, va liderant tota la estona però en la darrera volta punxa una roda i acaba quart. Mary no tindrà altre remei que lliurar-se a Duane a canvi del deute. Al final, Jimmie aconsegueix els diners venent el seu cotxe i arriba a temps de salvar Mary.

## Repartiment

* Kenneth Harlan (Jimmie York)
* Vivian Martin (Mary Brown)
* Mildred Harris (Pet Darling)
* Johnnie Walker (Wilbur Brown)
* Alec B. Francis (Rollo Tetheridge)
* Mary Alden (Mrs. Brown)
* Robert Cain (John Duane)
* Wyndham Standing (James P. Munson)
* Maude George (Bess Duane)
* John Mack

## Referències

* 1 2 «To release Jack Boyle Story». Moving Picture World, 22-11-1924, pàg. 343.
* ↑ «Ambitious program for Renown». Exhibitors Trade Review, 31-01-1925, pàg. 28.
* ↑ Colusa Herald, 40, 120, 06-10-1925, pàg. 4.
* ↑ «Soiled» (en anglès). AFI|Catalog. [Consulta: 15 gener 2019].

## Enllaços externs

* Soiled al catàleg de l'American Film Institute
# Poligenisme

El Poligenisme és una teoria sobre els orígens de la humanitat, posicionant-se en la idea que la raça humana té diferents llinatges ja sigui sota una base científica o religiosa. S'oposa per tant al monogenisme defensat per Charles Darwin entre molts altres, que defensa un sol origen per la humanitat.
En etnologia moltes tradicions orals postulen una poligènesi en la creació dels mites.
La diferència entre poligènesi i poligenisme és que la poligènesi és un procés d'origen múltiple i el poligenisme la doctrina que aquest tipus de procés ha esdevingut.
El poligenisme entrà en el camp científic gràcies a Samuel George Morton i encara més amb Louis Agassiz als Estats Units. També l'eminent metge Josiah Clark Nott n'era partidari Els posseïdors d'esclaus negres utilitzaven el suport d'en les teories de Morton.
En els debats sore la raça de les dècades 1860 i 1870, Charles Darwin i altres argumentaven la monogènesi per a l'espècie humana essent això fonamental per a la teoria de l'evolució. Ernst Haeckel, propagandista de Darwin per al públic germanoparlant, atacà tanmateix aquest punt de vista dient que no hi havia un origen únic per la humanitat i que no eren una sola espècie sinó 9 espècies d'un gènere. Arxivat 2004-02-03 a Wayback Machine. Haeckel's view remained influential until well into the 20th century.
L'església catòlica criticà el poligenisme en l'encíclica de Pius XII Humani Generis, on deia que si bé l'evolució era compatible amb el cristianisme no ho era el poligenisme que no era compatible amb la doctrina del pecat original.
En el segle XX les hipòtesis del paleontòleg Carleton Coon també propugnava un origen divers per la humanitat (hipòtesi multiregional) poc seguida pel món científic.

## Referències

* George W. Stocking, Jr., Victorian Anthropology (Nova York: Free Press, 1987).

## Enllaços externs

* "Darwin the liberator: How evolutionary thought undermined the rationale for slavery" Washington Post (February 15, 2009). (Review of book exploring Charles Darwin's opposition to polygenism.)
# Piro Milkani

Piro Milkani (Korçë, 15 de gener de 1939) és un director, guionista, actor, pintor, productor, professor, organitzador de festivals i presentador de televisió albanès. També va tenir una carrera en diplomàcia durant uns anys. Va completar els seus estudis secundaris a Korça, després a Praga a la secció de Cinema de l'Acadèmia de Belles Arts.

## Filmografia

* 1967 Ngadhnjim mbi vdekjen amb Gëzim Erebara
* 1969 Përse bie kjo daulle
* 1971 Kur zbardhi një ditë
* 1974 Shtigje lufte
* 1975 Çifti i lumtur
* 1976 Zonja nga qyteti
* 1977 Shembja e idhujve
* 1979 Ballë për ballë amb Kujtim Çashku
* 1981 Në kufi të dy legjendave
* 1982 Besa e kuqe
* 1983 Fraktura
* 1984 Militanti
* 1985 Në prag të jetës
* 1988 Pranvera s'erdhi vetëm
* 1990 Ngjyrat e moshës
* 2008, Trishtimi i zonjës Shnajder amb Eno Milkani

## Vegeu també

* Cinema d'Albània

## Referències

* ↑ Regjisori Piro Milkani (1939), Aktoret Shqiptare

## Enllaços externs

* (anglès) (albanès) Arkivi Qėndror Shtetėror i Filmit (base de dates de cinema albanès)
* (francès) "Piro Milkani : l'ambassadeur-cinéaste est de retour (une interview de Piro Milkani dans le Courrier des Balkans en 2002)
# Suslic cuacurt

El suslic cuacurt (Spermophilus brevicauda) és una espècie de rosegador esciüromorf de la família dels esciúrids. Es troba a l'est del Kazakhstan i a la part nord de la regió de Xinjiang a la Xina.
Una revisió genèrica de gènere es dugué a terme el 2007, que ajudà a resoldre la incertesa pel que fa a si aquesta espècie ha de ser considerada una subespècie de Spermophilus erythrogenys. Una filogènia basada en dades de seqüències moleculars va determinar que el Spermophilus brevicauda era de fet una espècie separada del Spermophilus erythrogenys, i de les altres espècies similars del gènere, com Spermophilus pallidicauda i Spermophilus alashanicus.

## Distribució

El suslic cuacurt es troba a la regió del llac Zaissan a l'est del Kazakhstan, cap al sud i cap a l'oest al llarg de la serralada del Tian Shan fins als voltants d'Almati, a banda i banda de la frontera kazakh-xinesa. Les espècies estretament relacionades, Spermophilus alashanicus al desert Alashan i Spermophilus pallidicauda que es troba al nord-est de Gansu i la Mongòlia Interior, són al·lopàtriques en la distribució, separades com estan per les fronteres geogràfiques.

## Referències

* ↑ «Spermophilus (see comments) brevicauda». Mammal Species of the World.
* ↑ Harrison, R. G., S. M. Bogdanowicz, R. S. Hoffmann, E. Yensen, and P. W. Sherman. 2003. Phylogeny and evolutionary history of the ground squirrels (Rodentia: Marmotinae). Journal of Mammalian Evolution 10:249–276.
* ↑ Ellerman, J. R. and T. C. S. Morrison-Scott. 1966. Checklist of Palearctic and Indian mammals, 1758–1946. 2nd ed. Trustees of the British Museum (Natural History), London, United Kingdom.
* ↑ A Guide to the Mammals of China
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Surànovo

Surànovo (en rus: Сураново) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Kémerovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 234 habitants, pertany al districte de Taigà.

## Referències

* ↑ http://xn--400-eddplucwdhb0e2b.xn--p1ai/userfiles/files/tajny_imen_zemli_kuzneckoj.pdf
# Strade Bianche 2018

La Strade Bianche 2018 fou la dotzena edició de la Strade Bianche. Aquesta va ser la segona vegada que la cursa formà part de l'UCI World Tour, amb una categoria 1.UWT, i es disputà el 3 de març de 2018 sobre un recorregut de 184 quilòmetres, amb inici i final a Siena, seguint carreteres, però també les anomenades strade bianche, pistes forestals.
El vencedor final fou el belga Tiesj Benoot (Lotto-Soudal), que s'imposà en solitari i sota la pluja en l'arribada a Siena. L'acompanyaren al podi Romain Bardet (AG2R La Mondiale) i Wout Van Aert (Verandas Willems-Crelan).

## Recorregut
### Sectors de strade bianche

| Sector Núm. | Nom | Quilòmetres | Llargada (m) | Categoria |
| 1 | Vidritta | del 17,6 al 19,7 | 2.100 | 01 |
| 2 | Bagnaia | del 25,0 al 30,8 | 5.800 | |
| 3 | Radi | del 36,9 al 41,3 | 4.400 | |
| 4 | Comune di Murlo | del 47,6 al 53,1 | 5.500 | 01 |
| 5 | Lucignano d'Asso | del 75,8 al 87,7 | 11.900 | 03 |
| 6 | Pieve a Salti | del 88,7 al 96,7 | 8.000 | ? |
| 7 | San Martino in Grania | del 111,7 al 121,2 | 9.500 | ? |
| 8 | Monte Sante Marie | del 130 al 141,5 | 11.500 | 05 |
| 9 | Monteaperti | del 160 al 160,8 | 800 | 01 |
| 10 | Colle Pinzuto | del 164,6 al 167 | 2.400 | 04 |
| 11 | Le Tolfe | del 171 al 172,1 | 1.100 | 03 |

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Tiesj Benoot conquista su primera Strade Bianche bajo la lluvia». El Mundo Deportivo, 03-03-2018 [Consulta: 4 març 2018].
* ↑ Strade Bianche 2018 a ProCyclingStats

## Enllaços externs

* (italià) Web oficial de la cursa
# Suslic de Sierra Madre

El suslic de Sierra Madre (Callospermophilus madrensis) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de Chihuahua (Mèxic), on viu a altituds d'entre 3.000 i 3.750 msnm. Els seus hàbitats naturals són les pinedes amb presència de Pseudotsuga, Pinus, Juniperus i Populus. Està amenaçat per la destrucció del seu entorn a conseqüència de la tala d'arbres.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T.; Vázquez, E. Spermophilus madrensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 27 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :