OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paul Ulrich Villard

Paul Ulrich Villard (Saint-Germain-au-Mont-d'Or, 28 de setembre de 1860 — Baiona, 13 de gener de 1934), físic francès. Va descobrir la radiació gamma emesa per substàncies radioactives, anomenats així per Wilhelm Conrad Röntgen i va inventar diversos instruments per a les investigacions radiològiques. Destaca la seva obra Els rajos catòdics.
No va ser gaire popular al món físic, almenys no tant com Marie Curie o Henri Becquerel, ja que els historiadors no han pogut aconseguir gaire informació sobre la seva vida.
La seva família va haver de fer un gran esforç perquè pogués estudiar, ja que la seva germana sofria paràlisis i els seus pares també havien de pagar servei intern.
El 1900, acabats des de feia temps els seus estudis superiors va escriure Els rajos catòdics, i el 1906 va escriure Potències Radioactives; aquestes són les seves dues obres més destacades. Fou elegit membre de l'Acadèmia Francesa de les Ciències el 1908.
Va morir el 1934 d'una malaltia estomacal, al seu país natal, sol, ja que no es va casar.

## Enllaços externs

* El descobriment de la radiació gamma Arxivat 2006-09-26 a Wayback Machine.
* Biografia (francès)
# Paraliparis hobarti

Paraliparis hobarti és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids. La femella fa 12,4 cm de llargària màxima. Tenen seixanta-sis vèrtebres. És de color marró clar. És un peix marí, batidemersal i d'aigües fondes que viu al talús continental. És bentònic. Es troba a Austràlia. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Collett R., 1879. Fiske fra Nordhavs-expeditionens sidste togt, sommeren 1878. Forh. Vidensk. Selsk. Christiania v. 14. 1-106.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stein, D. L., N. V. Chernova & A. P. Andriashev, 2001. Snailfishes (Pisces: Liparidae) of Australia, including descriptions of thirty new species. Rec. Aust. Mus. v. 53: 341-406.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Chernova, N.V., D.L. Stein i A.P. Andriashev, 2004. Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (31):72.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Perauba (Senterada)

Perauba és un territori a cavall dels termes municipals de Senterada, al Pallars Jussà, i Baix Pallars, dins de l'antic terme de Montcortès de Pallars, al Pallars Sobirà.
Està situat al vessant nord-oest del Roc de Sant Aventí, en el sector sud-oriental de la Serra de Peracalç. Forma part de Perauba el pla denominat Pla de Llac, ja del tot dins del Pallars Sobirà. A l'extrem de llevant d'aquest territori hi ha la Roca de Perauba i, prop seu, al nord-est, el Dolmen de Perauba.
Passa per Perauba la pista que mena de Senterada i Montcortès de Pallars al poble abandonat de Montsor.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Persicària

La persicària (Persicaria maculosa) és una planta perenne pertanyent a la família de les Polygonaceae. També anomenada herba de la mala bua, herba felera, herba presseguera, presseguera, cama-roja.

## Distribució

La persicària es troba primordialment en les regions temperades de l'hemisferi nord. És nativa d'Europa i Àsia, on pot ser confosa amb Polygonum minus, però el P. minus té les fulles més estretes, normalment de menys d'1 cm d'amplària.
Va ser introduïda en Nord-amèrica, on es troba naturalitzada en tots els estats del centre; és al llarg de vores de camins, bancs de sorra dels rius i en terrenys incultes. Als EUA és molt similar a Polygonum pensylvanicum, però la persicària té un plomall de pèls a l'extrem de l'òcrea, cosa que li falta a la persicària de Pennsilvània.

## Descripció

La persicària és una planta de cicle vital anual, amb una alçada que varia des dels vint centímetres fins a arribar al metre.
La seva tija és molt recte, però en determinades circumstàncies pot inclinar-se fins a tocar el terra, llavors de cada nus es genera una nova arrel que manté la planta unida al sòl, i dels quals més tard també brota una nova tija vertical.
Amb vores llises i afilades, estretament lanceolades, de 8 a 10 cm de longitud, les fulles presenten freqüentment punts marrons o negres, de vegades amb una taca fosca gran al centre i, de vegades, amb el revers tomentós.
Les flors poden ser blanques, roses o vermelles i es presenten en panícules. Floreixen des d'inicis de l'estiu fins a finals de la tardor. Els seus fruits són un aqueni trígon.

## Cultiu i usos

Aquesta planta conté persicarina i tanins. En medicina, la persicària s'usa contra la diarrea (gràcies a l'àcid tànic, que ajuda a tallar aquest tipus d'afeccions). Les fulles fresques s'utilitzen com a tòpic per a tallar les hemorràgies de ferides i resulten força eficaces a l'hora de guarir nafres i úlceres dèrmiques.
Les fulles i els brots tendres es poden menjar pel seu bon sabor i són molt nutritius en amanides. Es troba freqüentment com a herba invasora i rarament com a planta conreada.
Aquestes plantes produeixen un tint groc que amb alum s'usa com a mordent.
Viccionari
# Parmelia sulcata

Parmelia sulcata és un liquen, exemple de la distribució cosmopolita d'una espècie. Pertany a la família Parmeliaceae. Tolera molt la contaminació i està molt estès essent un dels líquens més comuns, es troben en les branques i troncs dels arbres i són menys comunes sobre les roques.

## Descripció

Parmelia sulcata té el tal·lus foliós i és de color gris blavós (que es torna de color bronze quan és vella o semimoribunda) té uns vistosos pseudocifel·lis que formen xarxes en la superfície lobulada.

## Referències

* ↑ Lastdragon
* «Parmelia sulcata Tayl.». Arxivat de l'original el 2008-10-09. [Consulta: 15 setembre 2008].
# Parmenisc

Parmenisc és el nom dels següents personatges:
* Parmenisc de Metapontum, filòsof pitagòric grec
* Parmenisc (gramàtic), gramàtic i comentarista grec.
# Piet Rentmeester

Piet Rentmeester (Yerseke, 27 d'agost de 1938 - 11 de febrer 2017) va ser un ciclista neerlandès, que fou professional entre 1960 i 1966. Durant la seva carrera esportiva aconseguí més de 40 victòries, sent les més destacades la París-Camembert de 1962 i una etapa de la Volta a Catalunya.

## Palmarès

* 1958
** 1r a la Volta a Limburg
* 1961
** 1r a la Gant-Bruges-Anvers
** 1r a la Nationale Sluitingsprijs
** Vencedor de 2 etapes de la Volta als Països Baixos
** Vencedor d'una etapa del Tour del Nord
* 1962
** 1r a la Ronde van Gendringen
** 1r a la Kuurne-Brussel·les-Kuurne
** 1r a la París-Camembert
* 1963
** 1r a la Brussel·les-Charleroi-Brussel·les
* 1964
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa de la Ruta del Sol

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1964. Abandona

## Referències

* ↑ «Oud-wielerprof Piet Rentmeester (78) overleden» (en neerlandès). PZC, 13-02-2017. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Història». Volta Ciclista a Catalunya. [Consulta: 14 agost 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Piet Rentmeester a sitiodeciclismo.net
# Piet Moeskops

Peter Daniel "Piet" Moeskops (Loosduinen, 13 de novembre de 1893 - La Haia, 15 de novembre de 1964) va ser un ciclista neerlandès, que fou professional entre 1915 i 1933. Es dedicà al ciclisme en pista, especialment en la velocitat. Aconseguí cinc Campionats del Món de velocitat i nombrosos campionats nacionals.

## Palmarès

* 1917
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1920
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1921
** Campió del món de velocitat
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1922
** Campió del món de velocitat
* 1923
** Campió del món de velocitat
** Campió dels Països Baixos de velocitat
** 1r al Gran Premi de l'UVF
* 1924
** Campió del món de velocitat
* 1926
** Campió del món de velocitat
* 1927
** Campió dels Països Baixos de velocitat
** 1r al Gran Premi de l'UCI
* 1929
** Campió dels Països Baixos de velocitat
** Campió dels Països Baixos de persecució per equips
* 1930
** Campió dels Països Baixos de velocitat
** 1r al Gran Premi de l'UVF
* 1931
** Campió dels Països Baixos de velocitat
* 1932
** Campió dels Països Baixos de velocitat

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine.
# Petchia

Petchia és un gènere de fanerògames de la família de les Apocynaceae. Conté vuit espècies. És originari d'Àfrica i Àsia a Camerun, Comores, Madagascar i Sri Lanka.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Livera i publicat a Annals of the Royal Botanic Gardens. Peradeniya 10: 140. 1926.

## Espècies acceptades

A continuació s'ofereix un llistat de les espècies del gènere Petchia acceptades fins a l'octubre de 2013, ordenades alfabèticament. Per a cadascuna s'indica el nom binomial seguit de l'autor, abreujat segons les convencions i usos.
* Petchia africana Leeuwenb.
* Petchia ceylanica Livera
* Petchia cryptophlebia (Baker) Leeuwenb.
* Petchia erythrocarpa (Vatke) Leeuwenb.
* Petchia humbertii (Markgr.) Leeuwenb.
* Petchia madagascariensis (A.DC.) Leeuwenb.
* Petchia montana (Pichon) Leeuwenb.
* Petchia plectaneiifolia (Pichon) Leeuwenb.

## Vegeu també

* Característiques de les apocinàcies

## Referències

* 1 2 «Petchia». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 3 desembre 2009].
* ↑ Petchia a PlantList
* ↑ «Petchia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 22 octubre 2013].

## Bibliografia

* Leeuwenberg, A. J. M. 1997. Series of revisions of Apocynaceae XLIV: Craspidospermum Boj. ex A.DC., Gonioma E. Mey., Mascarenhasia A.DC., Petchia Livera, Plectaneia Thou., and Stephanostegia Baill. Wageningen Agric. Univ. Pap. 97(2): 1–124.
* Schatz, G. E., S. Andriambololonera, Andrianarivelo, M. W. Callmander, Faranirina, P. P. Lowry, P. B. Phillipson, Rabarimanarivo, J. I. Raharilala, Rajaonary, Rakotonirina, R. H. Ramananjanahary, B. Ramandimbisoa, A. Randrianasolo, N Ravololomanana, Z. S. Rogers, C. M. Taylor & G. A. Wahlert. 2011. Catalogue of the Vascular Plants of Madagascar. Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 0(0): 0–0.
# Pere Cubells

Pere Cubells (Fl. 1520? 1530?) compositor i mestre de capella. Va viure la primera meitat del segle xvi fou un compositor. Vers l'any 1532 era mestre de capella de Santa Maria del Mar de Barcelona. Hom n'ha conservat un benedicamus domino i un magníficat, a quatre veus.

## Referències

* Enciclopèdia Catalana, ISBN 84-300-5737-4, pàgina 801, edició 1973.
# Pausànies de Lacedemònia

Pausànies o Pausànias (grec antic: Παυσανίας, llatí: Pausanias) va ser un historiador grec espartà. És conegut només per una referència de la Suïda i una altra d'Eudòcia, que li atribueixen les obres grec antic: Περὶ ̔Ελλησπόντου, Λακωνικά χρονικά, περὶ ̓Αμφικτυόνων, περὶ τω̂ν ἐν Λάκωσιν ἑορτῶν ('Sobre l'Hel·lespont', 'Cronologia de Lacònia', 'Sobre l'Amfictionia', 'Sobre les festes de Lacònia').
Cal no confondre aquest personatge amb Pausànies Tàctic, un autor que va escriure sobre tàctica militar esmentat per Claudi Elià i Arrià, i que Smith considera un mateix personatge.

## Notes

* ↑ Els criteris de transcripció dels noms propis masculins en -ας varien segons la font consultada. La Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans «recomana d'escriure -es en les terminacions dels noms de persona hebreus, grecs i llatins que tenen -as en llurs formes gregues i llatines», mentre que lingüistes com Alberich i Coromines prefereixen la terminació -as basant-se en els textos de la Fundació Bernat Metge.

## Referències

* ↑ «Pausanias 16». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft. URL alternativa.
* ↑ «Pausanias 20». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft. URL alternativa.
* ↑ Smith, William (ed.). «Pausanias». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 14 gener 2023].
# Peñausende

Peñausende és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Es troba a la part meridional de la comarca de Sayago, fronterera amb la Tierra del Vino i la província de Salamanca. Limita al nord amb Tamame i Cabañas de Sayago, a l'oest amb Figueruela de Sayago, a l'est amb Mayalde, al sud-oest amb Viñuela de Sayago i al sud amb Santiz.

## Demografia

Evolució demogràfica de Peñausende des de 1842 :
| Any | 1842 | 1857 | 1860 | 1877 | 1887 | 1897 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 |
| Població | 972 | 1.242 | 1.344 | 1.367 | 1.419 | 1.392 | 1.415 | 1.472 | 1.351 | 1.078 | 1.009 | 1.029 | 915 | 668 | 796 | 637 | 584 |
Evolució del cens de llars de Peñausende des de 1842 :
| Any | 1842 | 1857 | 1860 | 1877 | 1887 | 1897 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 |
| Població | 240 | 350 | 343 | 394 | 419 | 420 | 419 | 421 | 391 | 318 | 284 | 260 | 260 | 211 | 262 | 239 | 244 |
Evolució demogràfica de Peñausende des de 1991 :
| Any | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| Població | 688 | 637 | 635 | 641 | 635 | 646 | 625 | 603 | 598 | 576 | 565 | 544 | 519 | 506 | 485 | 473 | 491 |

## Referències

* 1 2 3 Dades de l'INE
# Oryzomys albiventer

Oryzomys albiventer és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a l'interior de l'oest de Mèxic (estats de Jalisco, Guanajuato i Michoacán). Fou descrit com a espècie a part el 1901, però posteriorment fou inclòs en O. couesi i O. palustris fins que el 2009 fou recategoritzat com a espècie. Es diferencia de les poblacions d'Oryzomys veïnes per les seves dimensions. Es tracta d'una espècie grossa i de pelatge llampant, amb una cua llarga i el crani i les dents molars grans. La seva distribució pateix els efectes del desenvolupament agrari, però es creu que en queden poblacions aïllades.

## Referències

* Carleton, M. D.; Arroyo-Cabrales, J. 2009. Review of the Oryzomys couesi complex (Rodentia: Cricetidae: Sigmodontinae) in western Mexico. Bulletin of the American Museum of Natural History, 331: 94-127.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Illa de Mal de Ventre

L'Illa de Mal de Ventre és una illa situada a la costa oest de Sardenya. El seu nom original sard és Malu Entu, l’illa del Mal Vent, però durant el segle xix el procés de substitució lingüística forçada iniciat per la casa de Savoia i els piemontesos, comportà la italianització obligatòria i incorrecta de molta toponomàstica sarda. Per aquest motiu aquesta petita illa del mar de Sardenya rep actualment el nom d’Isola di Mal di Ventre en la majoria de cartes nàutiques.
L’illa és propera a la península del Sinis, a una distància aproximada de 5 milles marines i fa part de l’Àrea Marina Protegida de la península del Sinis – Illa de Mal de Ventre, té una superfície de 0,80 quilòmetres quadrats. És una illa plana amb una màxima altitud de 18 metres sobre el nivell del mar. L'existència d'una surgent d'aigua dolça que permet sobreviure algunes espècies de petits mamífers, rèptils i volàtils.
Era conjuntament amb l'illa del Català base habitual dels pescadors algueresos, que arribaven a aquestes illetes per poder pescar llagosta i corall, i restaven durant llargs períodes a la zona gràcies a la presència d'aigua dolça a l'illa.
La costa oriental que mira vers Sardenya es presenta més sorrenca, amb algunes petites caletes que permeten l'arribada de les embarcacions. La costa occidental és més alta i rocosa, no permet desembarcar de manera segura i rep habitualment el vent de mestral de forma intensa. El fondal marí entorn de l'illa és força rocallós.

## Enllaços externs

* Àrea marina protegida Península del Sinis - Illa de Mal de Ventre (italià)
* Fotos del far de l'Illa de Mal de Ventre (italià)
* Illa de Mal de Ventre a les pàgines web de SardegnaTurismo (italià)
* Pàgina web dedicada a l'illa de Mal de Ventre Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine. (italià)
# Pambai

Pambai és un riu de Kerala, un torrent de muntanya amb llit de roques, per després esdevenir un riu a la plana, fins i tot navegable. El riu Achinkoil se li uneix a 25 km de la desembocadura i augmenta el cabal. Desaigua prop d'Allepi. El seu curs és de 145 km dels quals uns 50 són navegables per barques grans la major part de l'any.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Susitna

Susitna és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 37 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Susitna tenia 37 habitants, 19 habitatges, i 6 famílies La densitat de població era de 0,1 habitants/km².
Dels 19 habitatges en un 15,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 26,3% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 63,2% no eren unitats familiars. En el 47,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,6% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 27% de 45 a 60 i un 21,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.500 $ i la renda mediana per família de 51.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.250 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 17.355 $. Cap de les famílies i el 16,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Susitna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Susitna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Línia Amiens-Saint-Quentin-Amiens del TER

Aquestes són les estacions de la línia Amiens-Saint-Quentin-Amiens del TER, una xarxa ferroviària de França gestionada per la companyia SNCF.

## Estacions

| Estació | Municipi | Departament |
| Amiens | Amiens | Somme |
| Blangy-Glisy | Blangy-Tronville | Somme |
| Villers-Bretonneux | Villers-Bretonneux | Somme |
| Marcelcave | Marcelcave | Somme |
| Wiencourt-l'Équipée | Wiencourt-l'Équipée | Somme |
| Guillaucourt | Guillaucourt | Somme |
| Rosières | Rosières-en-Santerre | Somme |
| Chaulnes | Chaulnes | Somme |
| Nesle | Nesle | Somme |
| Ham | Ham | Somme |
| Flavy-le-Martel | Flavy-le-Martel | Somme |
| Tergnier | Tergnier | Aisne |
| Montescourt | Montescourt-Lizerolles | Aisne |
| Saint-Quentin | Saint-Quentin | Aisne |
# Inauguratio

Inauguratio era una cerimònia que realitzaven els àugurs quan volien obtenir la sanció dels déus per alguna activitat que els homes volien fer. La paraula inauguratio és post-clàssica, però deriva del verb inaugurare (in- augurare) i s'utilitza habitualment.
La inauguratio era d'especial importància sota els reis de Roma, perquè aquest ritual confirmava l'acceptació per part dels déus d'una determinada persona que havia d'actuar d'intermediari entre el seu poble i les divinitats, i autoritzava el mandat del rei sobre els ciutadans. Era el mateix rei qui oficiava la cerimònia i demanava el senyal sobre la seva acceptació. L'àugur recitava la fórmula ritual de la consulta i es limitava a interpretar la resposta dels déus segons les tècniques del seu art. Quan l'Interrex nomenava un nou rei, es presentava al poble i el nou monarca prenia els auspicis per demanar l'aprovació divina del càrrec.
Sota la República s'anomenava un Rex sacrificiculus ('rei sacrificador' 'sacerdot') juntament amb els Flamines, en una sessió dels Comitia Calata i ho decidia el Col·legi de pontífexs, segons diu Marc Antisti Labeó en un text recollit per Aulus Gel·li. El Rex sacrificiculus no prenia els auspicis, i el pontífex màxim, ajudat pels àugurs els prenia al seu torn i promulgava la Inauguratio si així li semblava bé, encara que els àugurs haguessin dictaminat uns signes desfavorables. La Inauguratio dels pontífexs, dels àugurs, de les verges vestals, dels Salii, i en general de tots els sacerdots, no es feia davant de l'assemblea sinó al col·legi sacerdotal. Ciceró diu que un sacerdot acabat de nomenar podia decidir en quin dia s'havia de fer la inauguratio i quines preguntes havia de fer l'àugur encarregat de l'acte.
Durant la República els magistrats superiors rebien tots la inauguratio, i eren citats pels àugurs al Capitoli tres dies després de la seva elecció o designació. El ritus significava que els déus propiciaven la seva elecció, i els donava el dret d'obtenir auspicis, dret que podien utilitzar en cas d'extrema necessitat.
Un edifici només rebia el ritual de la inauguratio quan s'havia de destinar a algun ús per part del senat, o si es consagrava com a temple.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, I, 18, 44, 55
* ↑ Aulus Gel·li. Les Nits Àtiques, XV, 27
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXVII, 8; XL, 42
* ↑ Ciceró. Brutus, I, 1
* ↑ Smith, William (ed.). «Inauguratio». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 27 juny 2022].
# Inarkí

Inarkí (rus: Инарки; ingúix: Инаркъе) és un poble del nord de la República d'Ingúixia que el 2019 tenia 6.911 habitants.
Segons el cens rus de 2010, la composició ètnica de la seva població era:
| Ordre | Nacionalitat | Població | Percentatge |
| 1 | Ingúixos | 5.849 | 99,39 % |
| 2 | Txetxens | 14 | 0,24 % |
| 3 | Altres | 22 | 0,37 % |

## Referències

* ↑ «Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2019 года.» ( arxiu comprimit) (en rus) p. Tabl-26-19.xlsx, 31-01-2019. Arxivat de l'original el 02-05-2021. [Consulta: 16 maig 2021].
* ↑ «Том 4. Таблица 04-04. Население Ингушетии по национальности и владению русским языком» ( arxiu comprimit) (en rus) pub-04-04_Терр=26000000.xlsx, 26-04-2019. Arxivat de l'original el 06-03-2016. [Consulta: 16 maig 2021].
# Incapacitat temporal

La incapacitat temporal (IT), tal com està definida a Espanya, és la situació en què es troba una persona treballadora a causa d'una malaltia comuna o professional, o un accident, sigui o no de treball, amb caràcter temporal, que necessiti assistència sanitària i que no pugui realitzar el seu treball.
Aquesta situació d'impossibilitat del treballador s'oficialitza mitjançant el document de baixa. La baixa laboral és un document oficial en el qual el metge o metgessa certifica que una persona no pot desenvolupar la seva feina com a conseqüència d'una pèrdua de salut. Per tant, el responsable de la baixa és el metge o metgessa que la signa.
Per tal de valorar la possible durada d'incapacitat, a més de la causa, es valora l'activitat del treballador.

## Referències

* «Incapacitat temporal». Canal Salut. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2016. [Consulta: 10 febrer 2016].