OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista dels presidents del Consell General dels Pirineus Orientals

Aquesta és una llista dels presidents del Consell General dels Pirineus Orientals.

## Actual Presidenta del Consell General

* Hermeline Malherbe-Laurent des de 2010

## Llista dels Presidents del Consell General

* Hyacinthe-Xavier Tixedor (Any VIII)
* Joseph Pares Conill (Any IX - Any X)
* Joseph Vaquer (Any XI)
* Joseph Pares Conill (Any XII)
* Jacques Mauran (Any XIII)
* Joseph Pares Conill (1806-1829)
* Eugène Lacombe St Michel (1831-1833)
* Joseph Pares (1834-1839)
* Adrien Anglade d'Oms (1840-1841)
* Justin Durand (1842-1845)
* Charles Calmettes (1846-1847)
* Francesc Jaume Jaubert de Paçà (1848-1852)
* Justin Durand (1853-1862)
* Pierre Renault (1863-1869)
Llei del 10 d'agost de 1871
* Lazare Escarguel (1871-1874)
* Paul Massot (1874-1877)
* Lazare Escarguel (1877-1880)
* Jean Baptiste Romeu (1880-1885)
* Eugène Boluix (1885-1886)
* Émile Brousse (1886-1887)
* Édouard Vilar (1887-1891)
* Émile Brousse (1891-1894)
* Édouard Vilar (1894-1896)
* Émile Pares (1896-1898)
* Paul Pujade (1898-1900)
* Émile Pares (1900-1902)
* Paul Pujade (1902-1904)
* Émile Brousse (1904-1906)
* Emile Pares (1906-1908)
* Frederic Manaut (1908-1910)
* Jean Mirapeix (1910-1911)
* Juli Pams (1912-1927)
* Víctor Dalbiez (1927-1930)
* Joseph Denis (1930-1931)
* Joan Payra (1931-1937)
* Joseph Parayre (1937-1940)
* Louis Marasse (1943-1944)
* Louis Noguères (1945-1956)
* Jean Jacquet (1956-1973)
* Léon-Jean Grégory (1973-1982)
Llei del 2 de març de 1982
* Guy Malé (1982-1987)
* René Marquès (1987-1998)
* Christian Bourquin (1998-2010)
* Hermeline Malherbe-Laurent (des del 2010)

## Vegeu també

* Consell General dels Pirineus Orientals
* Llista de consellers generals dels Pirineus Orientals

## Enllaços externs

* Consell General dels Pirineus Orientals Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine. (francès)
# LonWorks

LonWorks és un estàndard de comunicació per xarxa (ANSI/CEA-709, IEC 14908, GB/Z 20177.1) basat en OSI, utilitzat en instal·lacions domòtiques. Aplica a sistemes electrònics per habitatges i edificis (HBES) com per exemple instal·lacions d'enllumenat i HVAC (ventilació, calefacció i aire condicionat). Aquest estàndard és administrat per l'empresa Echelon Corporation.

## Història

* Mike Markula, un dels fundadors originals d'Apple Inc, crea Echelon Corporation l'any 1983 i dissenya la tecnologia LonWorks
* L'any 1999 el protocol LonWorks és lliurat a l'organització ANSI i és acceptat com a estàndard ANSI-709.
* L'any 2005, CENELEC crea la norma EN 14908 basada en LonWorks.
* L'any 2006, la Xina ratifica la norma GB/Z 20177.1 basada en LonWorks.

## Detalls Tècnics

* Capa física (PHY): els suports més emprats son el cable parell trenat i PLC (Power Line Communication)
* La implementació del protocol es realitza mitjançant un citcuit integrat anomenat Neurona, que consisteix en dos nuclis microprocessadors de 8 bits.
* El protocol implementa és de tipus xarxa neuronal.

## Vegeu també

* Altres sistemes domòtics:
** Estàndard de comunicació basat en EN 50090 : KNX
* Domòtica

## Referències

* ↑ International, LonMark. «LonMark International» (en anglès). lonmark. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «The Basics of LonWorks» (en anglès). ecmweb.com. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «Lonworks basics,Lontalk protocol in IoT | What is Lonworks?» (en anglès). rfwireless-world.com. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «What is LonWorks | IGI Global» (en anglès). igi-global.com. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «Industrial Networking University» (en anglès). Real Time Automation, 21-01-2017.
* ↑ «Introducció a LonWorks» (en anglès). echelon.com. [Consulta: 21 febrer 2017].
# Luciogobius elongatus

Luciogobius elongatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Japó.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Notes on a collection of Japanese fishes, made by Dr. J. Morrow. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 144-150.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Masuda, H., K. Amaoka, C. Araga, T. Uyeno i T. Yoshino 1984. The fishes of the Japanese Archipelago. Vol. 1. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 437 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ludiano

Ludiano és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Blenio.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Ludi (llengua)

El ludi, o ludi de carèlia (luudi, lyydi o lüüdi), és una llengua baltofinesa de la família de les llengües uralianies. És una llengua de transició entre el livvi-carelià i el vepse. Es va originar com a dialecte del nord del Veps, transformat per una gran influència Careliana. Té uns 3.000 parlants carelians a la República de Carèlia, a Rússia, prop de la riba nord-oest de Llac Onega, incloent-hi uns quants nens.

## Classificació

En la tradició de recerca finlandesa el ludi ha estat considerat, en termes històrics, una àrea dialectal de transició entre el carelià i el vepse, mentre en la tradició de recerca russa és, en termes etnogràfics, normalment considerat un dialecte del carelià. Recentment s'ha proposat un estatus de llengua independent El Ludi es caracteritza per una barreja específica de trets Carelians (com la diftongació de les vocals llargues no obertes del protofinoúgric, p. ex. * pää > piä 'cap', * soo > suo 'aiguamoll', en contrast amb el vepse pä, so) i trets del vepse (com una pèrdua gairebé completa de mutació consonàntica).

### Dialectes

El ludi té tres grups dialectals principals:
* Ludi del nord (del llac), a les ribes nord-oest del Llac Onega
* Ludi central (del riu), a pobles al llarg de riu Shuya i prop de la ciutat de Petrozavodsk
* Ludi Kuďäŕv (del Bosc), al poble rural de Mikhaylovskoye
La influència careliana més forta es troba al ludi del nord, mentre que el dialecte de kuďäŕv comparteix més característiques amb el vepse.

## Referències

* 1 2 Pahomov, 2011, p. 29.
* 1 2 Pahomov, 2011, p. 10.
* ↑ Pahomov, 2011, p. 32.

## Bibliografia

* Kuujärven lyydiläistekstejä. 263. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 2011. ISBN 978-952-5667-32-5.
* Adjektiivikategoria venäläis-lyydiläisissä kontakteissa. 188. Helsinki / Joensuu: Suomalais-Ugrilainen Seura / Joensuun yliopisto, 1985. ISBN 951-9019-89-8.
* Lyydiläisiä kielennäytteitä. LXIX. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 1934.
* Lyydiläismurteiden äännehistoria. I. Konsonantit. LXXXIX. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 1946.
* Lyydiläismurteiden äännehistoria. II. Vokaalit. XCIX. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 1950.
* Lyydiläisiä tekstejä. I. 129. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 1963.
* Lyydiläisiä tekstejä. II. 130. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 1963.
* Lyydiläisiä tekstejä. III. 131. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 1964.
* Lyydiläisiä tekstejä. IV. 132. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 1976.
* Lyydiläisiä tekstejä. V. 165. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 1984. ISBN 951-9019-81-2.
* Haljärven lyydiläismurteen muoto-oppia. 190. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 1986. ISBN 951-9019-96-0.
* Lyydiläisiä tekstejä. VI. Anna Vasiljevna Tshesnakovan kerrontaa ja itkuvirsiä. 218. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 1994. ISBN 951-9403-72-8.

## Enllaços externs

* Codis ISO 639 - SIL Internacional (anglès)
* Lyydiläinen Seura (La Societat Ludiana) Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine.
# Lloro becgròs de Buru

El lloro becgròs de Buru (Tanygnathus gramineus) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos de muntanya de Buru, a les Moluques.

## Referències

* ↑ Collar, Nigel; Kirwan, Guy M.; Boesman, Peter F. D. «A daytime sighting of the Black-lored Parrot (Tanygnathus gramineus)». Birding ASIA. Cornell Lab of Ornithology, 04-03-2020.
# Louis Fleury

Louis Fleury (Lió, 24 de maig de 1878 — París, 1926) fou un compositor i flautista francès.

## Biografia

Deixeble de Paul Taffanel al Conservatori de París, Fleury va obtenir un primer premi de flauta l'any 1900. El 1902, es va unir a la Société Moderne d'Instruments à Vent i es va fer càrrec de la seva direcció quan Georges Barrère va marxar el 1905.
Molt preocupat pel repertori de flauta, contribueix al redescobriment d'obres de l'època barroca i encarrega noves peces als seus contemporanis. El 1913, per exemple, va interpretar el solo de flauta Syrinx de Claude Debussy, que li està dedicat. A Fleury li van dedicar moltes altres partitures, en particular la peça "Krishna" de la col·lecció "Joueurs de Flûte " Op. 27 d'Albert Roussel, que va interpretar per primera vegada l'any 1925.
L'any 1904, la compositora francesa Mel Bonis li va dedicar la seva "Sonata per a flauta i piano ", que va interpretar diverses vegades. El 1908, va participar en la creació francesa de les melodies de la compositora britànica Ethel Smyth. El 1921, el compositor britànic Cyril Rootham li va dedicar la "Suite en tres moviments per a flauta i piano". L'any 1924, Jacques Ibert li va dedicar la seva obra "Jeux-Sonatina per a flauta i piano".
És coautor, amb Paul Taffanel, de l'article dedicat a la flauta a l'Encyclopédie de la musique et dictionnaire du Conservatoire de Lavignac i La Laurencie.
La seva dona fou la pianista Gabrielle Monchablon i la seva filla Antoinette Fleury.

## Referències

* 1 2 3 4 (en) Edward Blakeman, «Fleury, Louis» [archive], sur Grove Music Online (consulté le 8 mai 2021)
* ↑ «Category:Fleury, Louis» [archive], sur IMSLP (consulté le 8 mai 2021)
* ↑ Anne-Charlotte Rémond, «1925, Albert Roussel: Création de "Joueurs de flûte"» [archive], sur France Musique, 26 février 2019 (consulté le 8 mai 2021)
* ↑ Jardin 2020, p. 74.
* ↑ Jardin 2020, p. 173.
* ↑ Jacques Ibert (1890-1962), Jeux. Flûte, piano. L 22, 1923 (lire en ligne [archive])
* ↑ Jardin 2020, p. 121.
* ↑ Jardin 2020, p. 168.

## Bibliografia

* Paul Taffanel et Louis Fleury, « La Flûte », dans Albert Lavignac et Lionel de la Laurencie, Encyclopédie de la musique et dictionnaire du conservatoire, vol. 2.3 : Deuxième partie. Technique, esthétique, pédagogie. Technique instrumentale, Paris, Delagrave, 1927 (lire en ligne [archive]), p. 1483-1526.
* Étienne Jardin (dir.), Mel Bonis (1858-1937): Parcours d'une compositrice de la Belle Époque, Actes Sud / Palazzetto Bru Zane, 2020 (ISBN 978-2-330-13313-9, présentation en ligne [archive]).
# Louis Feuillard

Louis Feuillard (Dijon, 20 de juny de 1872 - París, 18 de setembre de 1941) va ser professor del Conservatori de París, músic de cambra i violoncel·lista de Quartet.
Va estudiar amb Jules Delsart, i en acabar va seguir la carrer de la docència musical. Va ser reconegut per les seves habilitats docents principalment com a professor del violoncel·lista Paul Tortelier. Els seus exercicis diaris prenen els aspectes més importants de la tècnica de violoncel, com ara exercicis de coll i polze i exercicis de proa. És en particular a causa de l'estructura lògica dels exercicis que han entrat en l'aprenentatge estàndard de violoncel des de la seva publicació el 1919.

## Referències

* ↑ Vegeu full BNF [Arxiu
# Luis Alberto Monge

Luis Alberto Monge Álvarez (Alajuela, 29 de desembre de 1925 - San José, 29 de novembre del 2016) va ser el President de la República de Costa Rica (1982 - 1986) pel partit Partido Liberación Nacional (PLN).

## Fites de la seva administració

Va proclamar la neutralitat activa i perpètua de Costa Rica en els conflictes centreamericans. Va aconseguir estabilitzar l'economia del país implementant mesures externes i internes. Va tenir la iniciativa de dur a terme el Diàleg de San José, el 1983, que va permetre l'enfortiment de les relacions entre Europa i Amèrica Central.
# Luis Alberto Moreno Mejía

Luis Alberto Moreno (3 de maig de 1953) és un diplomàtic, periodista i home de negocis colombià, que va ser nomenat President del Banc Interamericà de Desenvolupament, BID, el 27 de juliol de 2005.
Moreno va exercir com a Ambaixador de Colòmbia a Washington D.C. entre 1998 i 2005, període en què va tornar al seu curs normal les relacions entre els dos països, deteriorades arran dels escàndols que van sacsejar l'elecció d'Ernesto Samper com a President de Colòmbia el 1994.
A més de la seva gestió diplomàtica, Luis Alberto Moreno va ser assessor de l'empresari colombià Luis Carlos Sarmiento Angulo i d'Andrés Pastrana abans que aquest últim exercís la Presidència de Colòmbia. Abans de la presidència de Pastrana va ser president de l'Institut de Foment Industrial (IFI), entre desembre de 1991 a juliol de 1992 i posteriorment Ministre de Desenvolupament Econòmic (juliol de 1992 i gener de 1994).
Titulat en administració de negocis i economia la Florida Atlantic University el 1975. Màster de direcció d'empreses (MBA) de l'escola de negocis Thunderbird School of Global Management. Va estudiar un postgrau de periodisme (Nieman Fellowship) a la Universitat Harvard (1990-1991). L'any 2008 va rebre el grau de Doctor Honoris Causa per la Universitat Nacional Major de San Marcos.

## El cas Chambacú

Luis Alberto Moreno es va veure embolicat en un presumpte cas de corrupció quan sent Ministre de Desenvolupament va nomenar com a director de l'Inurbe (Institut Nacional d'Habitatge d'Interès Social i Reforma Urbana) a Héctor García Romero que segons algunes investigacions hi hauria beneficiat els interessos econòmics de Moreno i l'avui ministre de relacions exteriors Fernando Araújo Perdomo entre altres grans famílies, en un projecte de construcció a Cartagena sobre un terreny conegut com a Chambacú on habitaven famílies d'escassos recursos.

## Enllaços externs

* Instituto de prensa y sociedad, El caso Chambacú Arxivat 2007-02-27 a Wayback Machine..
# Lluís Jou

«Lluís Jou» té aquests significats:
* Lluís Jou i Senabre (Barcelona, 1881 – 1968) gravador, tipògraf i dibuixant català.
* Lluís Jou i Mirabent (Sitges, 1955) notari.
# Lluís Jordà

Lluís Jordà és el nom dels següents personatges:
* Lluís Gonzaga Jordà i Rossell (Les Masies de Roda, 1869 – Barcelona, 1951), músic, compositor i empresari musical
* Lluís Jordà i Cardona (Barcelona, 1907-1968), escriptor
# Lluís Soler

Lluís Soler és el nom dels següents personatges:
* Lluís Soler i Auladell (Manlleu, 1954) actor català.
* Lluís Soler i Panisello (Deltebre, 1983) polític català, alcalde de Deltebre.
* Lluís Soler i Pla, polític català.
* Lluís Soler i Terol (València, 1888 - Manresa, 1958) advocat, doctor en Medicina, en Dret i en Filosofia i Lletres, investigador i dramaturg valencià.
# Magí Miquel

Magí Miquel (Tàrrega, ? - ?, ?) fou un militar català que participà en la primera guerra carlina a les ordres de Ramon Cabrera.
Va començar la carrera militar el 1802, llicenciant-se el 1818 com a caporal. Entrà de nou a l'exèrcit el 1822, sent ascendit el 1823 a tinent, però el 1831 fou retirat en agredir un altre oficial. Durant la primera guerra carlina fou nomenat governador de la guarnició carlina de Cantavella, però la perdé durant l'absència de Ramon Cabrera en l'assalt cristí d'Evaristo San Miguel el 31 d'octubre de 1836.

## Referències

* ↑ Oyarzun Oyarzun, Román. Historia del carlismo. Editorial MAXTOR, 2008, p. 252. ISBN 8497614488.
* ↑ Flávio, E. Historia de don Ramón Cabrera (en castellà). Volum 1. Editorial de G. Estrada, 1870, p. 266.
# Dives (ocell)

Dives és un dels gèneres d'ocells, de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021), aquest gènere conté dues espècies:
* Dives dives - quíscal cantaire.
* Dives warczewiczi - quíscal de matollar.
Viccionari
# Sarcocheilichthys kiangsiensis

Sarcocheilichthys kiangsiensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jin, X., 1991. Gobioninae. p. 185-223. A J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Owain Doull

Owain Doull (Cardiff, 2 de maig de 1993) és un ciclista gal·lès professional des del 2014 i actualment a l'equip EF Education-EasyPost. Combina tant la ruta com la pista. Medallista als Campionats del món de Persecució per equips i doble Campió d'Europa en la mateixa prova.
El 2016 aconseguí la medalla d'or als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro, també en la prova de Persecució per equips.

## Palmarès en pista

* 2011
** Campió d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Jonathan Dibben, Samuel Lowe i Joshua Papworth)
* 2012
** Campió del Regne Unit en Persecució
** Campió del Regne Unit en Persecució per equips
* 2013
** Campió d'Europa en Persecució per equips (amb Edward Clancy, Steven Burke i Andrew Tennant)
* 2014
** Campió d'Europa en Persecució per equips (amb Edward Clancy, Jonathan Dibben i Andrew Tennant)
* 2015
** Campió d'Europa en Persecució per equips (amb Bradley Wiggins, Jonathan Dibben, Andrew Tennant, Steven Burke i Matthew Gibson)
* 2016
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en persecució per equips (amb Steven Burke, Bradley Wiggins i Edward Clancy)

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2013-2014
** 1r a Manchester, en Persecució per equips
** 1r a Aguascalientes, en Scratch
* 2014-2015
** 1r a Londres, en Persecució per equips
** 1r a Londres, en Madison

## Palmarès en ruta

* 2014
** 1r al Triptyque des Monts et Châteaux i vencedor d'una etapa
* 2015
** Campió del Regne Unit sub-23 en ruta
** Vencedor de 2 etapes a la Fletxa del sud
* 2019
** Vencedor d'una etapa del Herald Sun Tour
* 2020
** Vencedor d'una etapa al Tour La Provence

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2019. 70è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2022. Abandona (7a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2022. 90è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Miranda das Neves

Miranda das Neves (Lisboa, 1952). És traductora del francès, anglès, castellà i català. Fundadora i col·laboradora de l'associació cultural CatalunyApresenta i la revista literària Capicua. Ha traduït autors com Albert Sánchez Piñol, Alberto Manguel, Alfredo Bryce Echenique, Ángela Vallvey, Antònia Vicens, Basilio Losada, Carme Riera, Colin Firth, Dave Eggers, Giles Smith, Hanif Kureishi, Helen Fielding, Ignacio Martínez de Pisón, Irvine Welsh, J.J. Armas Marcelo, Jaume Cabré, Jim Grimsley, Joan Francesc Mira, Joaquín Rodríguez, Jordi Puntí, John O’Farrell, Louise Welsh, Maria-Antònia Oliver, Melissa Bank, Mercè Rodoreda, Nick Hornby, Patrick Marber, Ponç Pons, Quim Monzó, Richard Ford, Robert Harris, Robert Saladrigas, Roberto Bolaño, Roddy Doyle, Sebastià Alzamora, Tristan Egolf i Zadie Smith.

## Referències

* ↑ «Miranda das Neves». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Missour

Missour (en àrab ميسور, Mīsūr; en amazic ⵎⵉⵙⵓⵔ) és un municipi de la província de Boulemane, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 25.584 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Franck Rabarivony

Franck Rabarivony (Tours, 15 de novembre de 1970) és un exfutbolista franco-malgaix que jugava com a defensa. Va ser internacional amb la selecció de Madagascar, tot i no haver jugat en la lliga local.

## Trajectòria

Promesa del futbol francès, el 1987 es proclamava campió estatal en categoria cadet. Debutaria a la Ligue 1 amb l'AJ Auxerre, amb qui guanyaria la Copa de 1994 i fa el doblet dos anys després. Entre 1998 i 2001 milita al Reial Oviedo, de la competició espanyola.
Posteriorment, recalaria als modestos Vitória Guimarães portuguès i Skoda Xanthi grec. Des del 2003 hi juga a l'US Stade Tamponnaise, equip de l'illa de Reunion. Ha guanyat en tres ocasions el campionat local (05, 06 i 07).
# Font de l'Arç

La Font de l'Arç és una font d'Olot (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Mitjançant la conducció d'aigua originària que abasteix al mas Tossols es localitza l'aigua sobrant que va a parar al riu. Es localitza a la vora dreta del riu Fluvià a curta distància dels Tossols, al costat del camí que porta als paratges de les fonts de Sant Roc. Gens abundosa amb cabal deficient, i malmesa per les intervencions per tallada d'arbres d'aquest paratge.

## Referències

* ↑ «Font de l'Arç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Font de l'Aumetlla

La Font de l'Aumetlla és una font del poble d'Hortoneda, de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, pertanyent a l'actual municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà.
Està situada a 1.157 metres d'altitud, al sud-oest d'Hortoneda, a migdia de les Costes de la Font de l'Aumetlla, a ponent de la Serra de Cantellet.
# Freiheitliche Partei Südtirols

Freiheitliche Partei Südtirols (FPS) (en català: Partit Liberal Sudtirolès) fou un partit polític de Tirol del Sud, actiu de 1988 a 1989 i d'inspiració nacionalista i liberal. Fou creat el 1988 com a continuació del Partei der Unabhängigen dirigit per Gerold Meraner. A les eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud del 1988 la FPS va obtenir l'1,4% i Meraner fou escollit conseller provincial.
El 1989 el partit es va unir a la Südtiroler Heimatbund d'Eva Klotz i alguns polítics conservadors dissidents del Südtiroler Volkspartei encapçalats per Alfons Benedikter, per a crear la Union für Südtirol.

## Referències

* ↑ Pallaver, Günther «Südtirols politische Parteien 1945-2005 (Els partits polítics a l'Alto Adige del 1945 al 2005)» (PDF) (en alemany). , 27 juny 2014 (2014-06-27), p. 591-628 [Consulta: 20 octubre 2014]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 5 juny 2022].
* ↑ Arxiu històric Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine., Landtag del Tirol del Sud.