OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jorge García Torre

Jorge García Torre (nascut el 13 de gener de 1984 a Gijón) és un futbolista asturià que actualment juga com a defensa a la UD Llanera. El seu germà Alejandro també és futbolista professional, juga de porter.

## Carrera futbolística

Abans de formar part de l'Escola de Mareo aquest jugadors va formar part del Club de Fútbol Estudiantes de Somió, d'on també n'han sorgit d'altres jugadors com Abelardo.
A la temporada 2003 va ascendir a l'equip filial de l'Sporting i, finalment el 2005 va debutar amb el primer equip. Amb Manolo Preciado a la banqueta va continuar tenint un protagonisme notable, també en la temporada de l'ascens a Primera divisió.
La temporada 2009/10 amb l'arribada d'Alberto Botía va abandonar l'equip, i marxà cedit al Gimnàstic on va tenir un rendiment notable amb 33 partits disputats i marcant un total de 3 gols. La següent temporada, 2010/11, torna a l'Sporting on no aconsegueix fer-se un lloc en l'equip.
Jugà al Real Murcia Club de Fútbol entre 2011 i 2013 i al CD Lugo entre 2013 i 2014. El 2014 fitxà per la Unió Esportiva Llagostera.

## Referències

* ↑ «El Nàstic incorpora cedit per l'Sporting de Gijón el central Jorge García Torre». Web d'Esports 3. [Consulta: 10 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Estadístiques a ESPN (castellà)
# Poblat de Son Moro

El poblat de Son Moro és un jaciment arqueològic prehistòric situat al lloc anomenat sementer de Darrere ses Cases, a la possessió de Son Moro, al municipi de Llucmajor, Mallorca.
Aquest jaciment conté les restes d'un poblat prehistòric, en el qual destaquen dues construccions quadrangulars i un tram de tancament de murada, el qual llenç es troba en bones condicions. L'interior de les habitacions són plenes de pedra petita d'enderroc. El jaciment s'adossa al nord a una tanca que serveix de tancament d'un camí, i el mateix jaciment actua de tanca en alguns trams. La ceràmica localitzada als voltants és d'època romana.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 67. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom II» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 22. Arxivat de l'original el 7 de gener 2014 [Consulta: 21 desembre 2012]. Arxivat 7 de gener 2014 a Wayback Machine.
# Bercher

Bercher és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, situat al districte del Gros-de-Vaud.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Émile Legrand

Émile Legrand (Fontenay-el-Marmion, Calvados, 30 de desembre de 1841 - París, 14 de novembre de 1903) fou un neohel·lenista francès. Obtingué rellevància en el neohel·lenisme francès per les seves publicacions sobre la llengua grega medieval i moderna.Fou titular de la càtedra de grec modern de l'Escola de les llengües orientals, després d'Emmanuel Miller i abans Jean Psichari. Està enterrat al cementiri del Montparnasse.

## Selecció d'obra pròpia

* Legrand, Émile. Recueil de poëmes historiques en grec vulgaire, 1877.
* Legrand, Émile. Ernest Leroux. Bibliographie Hellénique (2 vol.), 1885.
* Legrand, Émile. Documents inédits concernant Rhigas Vélestinlis et ses compagnons de martyre, tirés des archives de Vienne, 1892.
* Legrand, Émile. Garnier. Précis de prononciation grecque moderne (in-8), 1896.
* Legrand, Émile. Garnier. Chrestomanie grecque moderne (in-8), 1899.
* Legrand, Émile. Ernest Leroux. Bibliographie ionienne (2 vol.; gr. in-8), 1910.
* Legrand, Émile. Bibliographie hellénique (gr. in-8), 1917.

## Referències

* ↑ Polet 2000
* ↑ Merry 2004

## Bibliografia

* Polet, Jean-Claude. Patrimoine littéraire européen: anthologie en langue française (en francès). 13. De Boeck Université, 2000. ISBN 9782804131623.
* Merry, Bruce. Encyclopedia of modern Greek literature (en anglès). Greenwood, 2004. ISBN 9780313308130.
# Westendtower

La Westendtower o Kronenhochhaus és un gratacel localitzat a la zona central de la ciutat de Frankfurt del Main (Alemanya). Aquest edifici mesura 208 metres.

## Enllaços externs

* Informació i fotografies de la Westendtower (anglès) i (alemany)
# Westerburg

Westerburg és una ciutat del nord-est de la Renània-Palatinat a Alemanya. És la seu administrativa d'una de les deu mancomunitats municipals que formen el districte de Westerwald.
A l'edat mitjana fou un comtat del Sacre Imperi Romanogermànic. Vegeu: Comtat de Westerburg
# Romanya

* Per a altres significats, vegeu «Emília-Romanya».
* No s'ha de confondre amb Romanyà.
La Romanya (Romagna en italià, Rumâgna en idioma romanyol) és una regió històrica de la Itàlia central que actualment forma part de la regió d'Emília-Romanya. Està formada per les actuals províncies de Ravenna, Forlì-Cesena, Rímini i parts de la província de Bolonya (rodalia d'Imola). Una petita part de la Romanya es troba també a les regions de les Marques i de la Toscana.

## Bibliografia

* Roberto Balzani, La Romagna, Il Mulino, Bologna, 2002;
* Sauro Mattarelli, La gatta rossa. La Romagna e le torri gemelle, Chegai, Firenze, 2002;
* Sauro Mattarelli, Romagna graffiti Diabasis, Reggio Emilia, 2008;
* Lucio Gambi, La "Romagna" di Emilio Rosetti, in "Romagna arte e storia", 1990;
* Emilio Rosetti, La Romagna geografia e storia 1894;

## Enllaços externs

* "Altra Romagna".
* La Romagna.
* RomagnaOggi.it, diari online.
* Romagna2020.it, web oficial del comitè pro Olimpíades 2020. Arxivat 2018-11-27 a Wayback Machine.
# Whitehall

* No s'ha de confondre amb White Hall.
«Whitehall» té aquests significats:
* Whitehall (Montana)
* Whitehall (Nova York)
* Whitehall (Ohio)
* Whitehall (Virgínia de l'Oest)
* Whitehall (Wisconsin)
* Palau de Whitehall, residència principal dels reis anglesos a Londres entre 1530 i 1698
* Whitehall (carrer), carrer de Londres a la ciutat de Westminster
* Whitehall, per extensió, el govern del Regne Unit, ja que propers al carrer hi ha les principals dependències d'aquest
# Yunost Minsk

El Yunost Minsk és un club d'hoquei sobre gel de Minsk a Belarús. Participa en el Campionat de Belarús d'hoquei sobre gel. Va ser creat el 1994.

## Palmarès

Palmarès del Yunost Minsk.
* Vencedor del Campionat de Belarús: 2004, 2005, 2006.
* Vencedor de la Copa de Belarús: 2004.
* Vencedor de la Copa Continental: 2007.

## Referències

* 1 2 «Yunost Minsk» (en anglès). Elite Prospects. [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ «Yunost Minsk» (en anglès). European Ice Hockey Online. [Consulta: 11 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Yunnanosaure

El yunnanosaure (Yunnanosaurus, "llangardaix de Yunnan") és un gènere de dinosaure prosauròpode que va viure del Juràssic inferior al Juràssic mitjà, posició en el temps que el fa un dels últims prosauròpodes. Està estretament emparentat amb el lufengosaure. Se'n coneixen dues espècies vàlides.
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Zona neotropical

La Zona Neotropical (zona neotròpica o el neotròpic) és, en biogeografia, una de les vuit ecozones terrestres del planeta.
Coincideix amb el regne florístic neotropical.
Aquesta ecozona inclou Amèrica central i del sud, les terres baixes de Mèxic, les illes del Carib i el sud de Florida.
A vegades s'utilitza aquesta paraula com un sinònim de la zona tropical d'Amèrica del Sud però l'ecozona també n'inclou la part de clima temperat. El reialme florístic neotropical exclou la part més al sud d'Amèrica, ja que aquest resta inclòs en el reialme florístic antàrtic.

## Vegeu també

* Zona tropical

## Referències

* Cox, C. Barry; Peter D. Moore (1985). Biogeography: An Ecological and Evolutionary Approach (Fourth Edition). Blackwell Scientific Publications, Oxford.
* Dinerstein, Eric; David Olson; Douglas J. Graham; et al. (1995). A Conservation Assessment of the Terrestrial Ecoregions of Latin America and the Caribbean. World Bank, Washington DC.
* Schultz, J.: The Ecozones of the World, Springer, Berlin Heidelberg New York, 2n ed. 2005. ISBN 3-540-20014-2
* Udvardy, M. D. F. (1975). A classification of the biogeographical provinces of the world. IUCN Occasional Paper no. 18. Morges, Switzerland: IUCN.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Zona neotropical
* Map of the ecozones
* Eco-Index, a bilingual searchable reference of conservation and research projects in the Neotropics; a service of the Rainforest Alliance
# Xoriguera

«Xoriguera» té aquests significats:
* Xoriguera (Biosca), masia del municipi de Biosca (Segarra)
* Xoriguera (Sant Pere de Ribes), masia modernista de Sant Pere de Ribes (Garraf)
* José Benito Xoriguera (Madrid, 1665 - vers 1725), arquitecte i escultor espanyol d'origen català
* Pantà de la Xoriguera, presa d'aigua a la riera de Gaià, al terme municipal de Terrassa
* Torrent de la Xoriguera (Vallès Occidental)
# Àgrafa de Jesús

Els Àgrafa (en singular ἄγραφον agrafon, una paraula grega que significa "no escrit") són les dites de Jesús que no es troben als evangelis canònics. Per això se'n diuen "[paraules] no escrites", i ens han arribat a través de diverses fonts. En general qui les pronuncia no és Jesús ressuscitat, sinó Jesús mentre vivia entre els homes, abans de la seva passió i mort. Els trobem en variants escrites dels evangelis i altres llibres del Nou Testament, en els escrits dels Pares de l'Església, en autors cristians antics i en textos musulmans.
El terme Àgrafa va ser utilitzat per primera vegada per Johann Gottfried Körner, un teòleg alemany, estudiós de la Bíblia l'any 1776 a l'obra De sermonibus Christi agraphois. L'Evangeli de Joan diu de forma molt clara que els Evangelis no han conservat tot el que havia dit i fet Jesús en la seva vida mortal.
Es poden distingir dos tipus d'Àgrafa: el primer està integrat per textos que provenen de fonts apòcrifes, jueves i musulmanes. Tenen poc o cap valor històric però ofereixen dites curioses i pintoresques. El segon grup està format pels continguts de les variants del Nou Testament i aquells que transmet la tradició patrística, i ofereixen una certa garantia d'autenticitat. Les fonts jueves, la Mixnà o el Talmud, es preocupen poc de la persona de Jesús, i quan ho fan segueixen els evangelis canònics. Les fonts musulmanes són abundants, però sempre d'època molt tardana. La major part provenen d'obres de temàtica ascètica de l'edat mitjana (segles XI i XII), però alguns àgrafa són del segle vii. Això és un argument contra la seva autenticitat, però els ascetes musulmans van recórrer als evangelis canònics i apòcrifs per a incloure en els seus textos idees elevades espiritualment.
Dins del segon grup, els àgrafa que provenen del Nou Testament, a la majoria dels textos coneguts no se'ls hi pot atribuir gaire autenticitat. Els àgrafs són doncs poc fiables per descobrir la vida i l'opinió real de jesús, però recull una tradició que volia preservar tot allò que hagués pogut sortir de la seva boca.
Alguns reculls d'Àgrafa es troben a la Didakhé, a textos de Justí el Màrtir i Climent d'Alexandria, als Papirs d'Oxirrinc i a una addició tardana a l'Evangeli de Marc.
| « | I tot sacrifici serà salat amb sal | » |
| — Marc 9, 49 |||

## Referències

* 1 2 Puig i Tàrrech, Armand. Los Evangelios apócrifos. Barcelona: Ariel, 2008, p. 51. ISBN 9788434487826.
* 1 2 Santos Otero, Aurelio de. Los Evangelios apócrifos. Madrid: B.A.C., 1999, p. 102-103. ISBN 8479140445.
* ↑ Joan 21, 30
* ↑ Piñero, Antonio. Todos los Evangelios. Madrid: EDAF, 2010, p. 634. ISBN 9788441421165.

## Bibliografia

* Jeremias, Joachim. Palabras desconocidas de Jesús. Salamanca: Sígueme, 1976
# Àgueda Vadell Pons

Àgueda Vadell Pons (es Mercadal, 1924) és una restauradora menorquina. Filla de treballadors del camp, la seva mare i ella van obrir un petit casino a es Mercadal. Després del naixement del seu fill Miquel, ella i el seu marit, Miquel Mariano Bennàssar, que residien a Barcelona, tornaren a Menorca per a fer-se responsables del casino. En aquest local va començar a servir les primeres tapes, que es feren molt populars. El 1985 va inaugurar el Restaurant Ca n'Aguedet, al carrer Lepant, dedicat als menjars típics menorquins. Sis anys després varen canviar de local, ja que el primer s'havia quedat petit.
El Restaurant Ca n'Aguedet és un referent de menjars típics menorquins on podem trobar plats tan tradicionals com l'arròs de la terra, el conill amb figues, freixurat, caldereta de llagosta, etc., tots acompanyats de vins d'elaboració pròpia. El 2005 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Dia de les Illes Balears - Medalla d'Or i Premis Ramon Llull-Currículum guardonats». Arxivat de l'original el 2020-10-24. [Consulta: 24 octubre 2020].
# Ángela Edo Vallés

Àngela Edo Vallés (Llucena, l'Alcalatén, 1903- Barcelona, 1991) fou una escriptora lliberal i activista de classe obrera.

## Infància

Nascuda a la comarca de l'Alcalatén, Ángela Edo es va traslladar a Barcelona quan tenia 10 anys, amb els seus pares i els seus tres germans menuts. Va treballar com a aprenenta en una impremta i va tenir una formació autodidacta, ja que va aprendre a llegir i a escriure amb els llibres que ella mateixa adquiria amb els seus estalvis. Es va casar amb Macario Bassas i el 14 d'octubre del 1927 va tenir una filla, Liberta Bassas i Edo, també escriptora. Liberta s'ha dedicat a publicar, amb una acurada revisió, l'extensa obra de sa mare sobretot a l'editorial Mtm. Ángela, de més gran, va convertir l'educació de la seva filla en el projecte de la seva vida. No va reparar en feines ni en sacrificis, i va triomfar en el seu empeny, ja que li va proporcionar allò que a ella li havia mancat: la possibilitat de cursar estudis de magisteri.

## Obra

Ángela Edo, dona dotada amb unes extraordinàries facultats psíquiques, va escriure sense parar, treien les hores del seu descans laboral, fins a deixar conformada una obra extensa, singular, sorprenent i única en més d'un aspecte. Es diu sovint que les seves narracions són de caràcter cinematogràfic alhora que trepidants, sòbries i de gran riquesa literària. Tracten els seus contes i novel·les sobre temes de llegendes orientals, de civilitzacions extingides i, alguns aspectes dels mons irreals i fantàstics, amb una constant, la de la profunda espiritualitat. Només tres obres d'Àngela es van publicar en vida, la resta han estat fidelment revisades i publicades després per la seva filla. Fins a tal punt la figura d'Àngela està present en l'obra i la vida de la seva filla, que cal contrastar les dades que figuren a la internet per esbrinar que Àngela Edo no és un pseudònim utilitzat per Liberta Bassas,tal com figura a la pàgina de la Generalitat de Catalunya, sinó el nom de la seva mare. Tal com diu la seva filla Liberta, "molts la varen veure, però pocs la varen conèixer". Ángela va morir a Barcelona el 10 de juny de 1991.

## Referències

* 1 2 3 «Ángela Edo Vallés». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Necrológicas» (en castellà). El Periòdico, 10-06-1991 [Consulta: 19 maig 2015]. Arxivat 26 de novembre 2016 a Wayback Machine.
# Émile Louis Ragonot

Emile Louis Ragonot (12 octubre 1843, París - 13 octubre 1895, París) fou un entomòleg francès. Va ser president de la Societat entomològica de França.
Va descriure 301 nous gèneres de papallones i arnes, especialment arnes de la família Pyralidae.
Va ser l'autor de diversos llibres:
* Diagnoses of North American Phycitidae and Galleriidae (1887) publicat a París
* (francès) Nouveaux genres et espèces de Phycitidae & Galleriidae (1888)
* (francès) Essai sur une classification des Pyralites (1891-1892)
* (francès) Monographie des Phycitinae et des Galleriinae. pp. 1–602 In N.M. Romanoff. Mémoires sur les Lepidoptéres. Tome VIII. N.M. Romanoff, Saint-Petersbourg. xli + 602 pp. (1901)
La col·lecció Ragonot es pot trobar al Museu Nacional d'Història Natural, de Paris.

## Notes

* ↑ BnF
* ↑ Museu d'Història Natural, Londres

## Referències

* Luquet, G. C. 2001: [Ragonot, E. L.] - Alexanor 21 1999(4) Portrait
# Òpera contemporània

L'òpera contemporània és l'òpera de la segona meitat del segle xx, especialment a partir dels anys 60, i del segle xxi. L'òpera, com la resta d'arts escèniques i les arts plàstiques, va viure una sèrie d'innovacions que suposen un trencament amb l'estil realista anterior i que l'inscriuen dintre de l'art contemporani.
Hi destaca la seva reteatralització, una escenificació que justifiqui l'òpera com a espectacle, que ha de competir amb la perfecció sonora dels sistemes de reproducció digitals actuals. El repertori operístic doncs ha estat convertit en un llenguatge viu i els nous coliseus mostren als seus escenaris les darreres troballes escenogràfiques i tecnològiques. La seva posada en escena, pel fet de ser un gènere que mou grans quantitats de diners, permet una major experimentació escènica, resultant així un important mitjà de renovació pel món de les arts escèniques en general.
Alguns renovadors de l'òpera provenen del món del cinema o del teatre, és el cas per exemple d'Ingmar Bergman, que ha treballat el repertori mozartià; Patrice Chéreau, interessat per Wagner i la seva mitologia; i Peter Sellars, que ha desconstruït les obres i afegit comentaris d'actualitat, acostant l'òpera al present i a problemàtiques contemporànies, amb una estètica propera a la del cinema. Als Països Catalans hi destaquen Lluís Pasqual, especialment a òperes de Verdi; Núria Espert, donant valor a òperes amb protagonistes femenines, com Elektra, Carmen o Turandot; i La Fura dels Baus, que ha aportat renovació visual i d'impacte tecnològic.

## A l'àmbit catalanoparlant

El Gran Teatre del Liceu de Barcelona s'ha renovat tècnicament per a poder mostrar les innovacions escèniques i tècniques a cada moment. Pel que fa a la direcció escènica, a més dels esmentats Pasqual i Espert es poden sumar les produccions dirigides per Calixto Bieito, sovint polèmiques, i el treball respecte al gènere que fa Carles Santos.

## Vegeu també

* Dansa contemporània
* Teatre contemporani
* Arts vives
* Història de l'òpera

## Referències

* 1 2 3 4 Mercè Saumell, El teatre contemporani, editorial UOC, 2006. ISBN 8497884027 (català)
# Ángel García Rollán

Ángel García Rollán va ser un militar espanyol.

## Biografia

Militar professional, pertanyia a l'arma d'infanteria. Després de l'esclat de la Guerra civil es va mantenir lleial a la Segona República, integrant-se amb posterioritat en l'Exèrcit Popular de la República. Arribaria a exercir les funcions de cap d'Estat Major de la 43a Divisió, unitat desplegada al nord del front d'Aragó. L'abril del 1938 va ser nomenat cap d'Estat Major del XIII Cos d'Exèrcit, al front de Terol. Es va mantenir en aquest lloc fins al mes d'agost del mateix any.
Amb posterioritat també exerciria la prefectura d'Estat Major del XVII Cos d'Exèrcit.

## Referències

* ↑ Engel, 1999, p. 219.
* ↑ Engel, 1999, p. 189.
* ↑ Martínez Bande, 1977, p. 48.
* ↑ Engel, 1999, p. 191.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La ofensiva sobre Valencia. Madrid: Editorial San Martín, 1977.
# Ángel García (desambiguació)

Ángel García és el nom dels següents personatges:
* Ángel García Cardona, pioner del cinema valencià.
* Ángel García Hernández, militar basc.
* Ángel García (motociclista), pilot de trial aragonès.
* Àngel Garcia i Vidal, dibuixant d'animació català.
* Ángel García Cabezali, futbolista madrileny.
# Zanis Waldheims

Zanis Waldheims (Jaunpils Zemgale, Letònia, 19 de setembre de 1909 - Mont-real, Canada) fou un pintor letó adscrit al moviment d'abstracció geomètrica, que va produir el seu treball des de la dècada de 1950 fins a la seva mort el 1993.

## Referències

* ↑ Jeanson, Yves. «The Life of Zanis Waldheims» (en anglès). [Consulta: 3 abril 2015].
# Ruzante

Angelo Beolco (1502 – 1542), més conegut pel pseudònim Ruzante o Ruzzante, fou un actor i dramaturg Paduà que escrigué en vènet. El Ruzante és un dels més importants autors de la llengua vèneta, en particular aquella de la zona del Vènet central.

## Llista d'obres

* La Pastoral, 1517 - 1520
* Prima orazione, 1521
* Lettera giocosa, 1522 - 1524
* Betìa, 1524 - 1525
* Seconda orazione, 1528
* Dialogo facetissimo, 1529
* Primo Dialogo de Ruzante (o Parlamento), 1529?
* Moscheta, 1529?
* Secondo Dialogo de Ruzante (o Bilora), 1530?
* Fiorina, 1531-1532?
* Piovana, 1532?
* Vaccaria, 1533?
* Anconitana, 1534 - 1535?
* Lettera all'Alvarotto, 1536
* Lettera al Duca d'Este
* Le Canzoni
* Sonetti

## Referències

* ↑ Jordan, Peter. «Angelo Beolco, 'Ruzante'». A: The Venetian Origins of the Commedia dell'Arte. Taylor & Francis, 2013, p. 124–127. ISBN 978-1-136-48823-8 [Consulta: 20 novembre 2017].
# Ruzàievka

Ruzàievka (en rus: Рузаевка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 48 habitants. Pertany al districte municipal de Petrovsk.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». Arxivat de l'original el 2021-09-08.
* ↑ Коряков Ю.Б. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 19 novembre 2020].
# Roca Corba

La Roca Corba és un cim rocós de 1.829,9 m alt situada a la carena que separa el terme comunal de Fontpedrosa del de Planès, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situada a la zona nord-oest de la zona central del terme de Fontpedrosa i al nord-est del de Planès, al nord del Pla de Cedelles i al sud-est del Pic del Joquiner.

## Referències

* ↑ La Roca Corba en els ortofotomapes de l'IGN
# Ángel Lasunción Goñi

Ángel Lasunción Goñi (Bera, 9 de juliol de 1946) és un polític navarrès. Fill d'un guàrdia civil, estudià el batxillerat amb els jesuïtes de Tudela (Navarra) i es llicencià a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyers Industrials de Barcelona i a la de Madrid. Posteriorment va obtenir un màster d'empreses a la Universitat de Sheffield (Anglaterra) i treballà com a professor d'administració d'empreses a la Universitat de Dallas. Gràcies a això fou escollit membre del Comitè Executiu de la Cambra de Comerç de la Gran Bretanya a Espanya.
Entre 1974 i 1979 va treballar a Madrid a la Sociedad de Estudios Financieros e Industriales, i treballà com a enginyera als departaments comercials de Gas Natural S.A. de Barcelona, a Ascon Ltd. de Dublín i a BANIF S.S. de Madrid.
Políticament va ingressar a la Unión de Centro Democrático (UCD), amb la qual fou elegit diputat per Navarra a les eleccions generals espanyoles de 1979, però el 2 de maig d'aquell any renuncià a l'escó quan fou escollit parlamentari foral per la merindad de Tudela a les eleccions al Parlament de Navarra de 1979. Durant el seu mandat fou ponent d'Economia i Hisenda de la Diputació Foral de Navarra i ponent de Sanitat i Benestar Social el 1980-1982, aprofitant per a reestructurar la Hisenda Foral per a aplicar els mecanismes establerts a la reforma fiscal de 1978.
De 1980 a 1982 representà a la Diputació Foral en la Comissió Negociadora de l'Amillorament del Fur, representà Navarra en el Consell de Política Fiscal i Financera i presidí les negociacions per a establir un nou Conveni Econòmic entre Navarra i Espanya el 1983. Va ser expulsat de la UCD navarresa l'abril de 1982 arran de les seves diferències amb Jaime Ignacio del Burgo Tajadura per l'afer FASA, i va formar part del grup mixt al Parlament de Navarra amb set membres crítics de la UCD. Tot i que una sentència del Tribunal Suprem li va atorgar l'escó, va dimitir el setembre de 1983.
Després de la seva dimissió tornà al sector privat com a conseller delegat de Gestión Industrial Hispamer SA (Grup Banco Hispano-Americano. El 1985 fou director general d'Unión de Explosivos Río Tinto SA, i des de 1990 és vicepresident de Construcciones Lain S.A. Ha estat conseller i executiu de les empreses SARRIO, S.A., PLANASA, ZERTAN, S.A, Construcciones CELSA de Saragossa, Construcciones Sobrino, S.A. a Gipúscoa i NUFOVI, S.A.

## Referències

* ↑ Dimite el diputado ucedista Angel Lasunción a El País, 21 d'abril de 1979

## Enllaços externs

* Biografia a l'Enciclopèdia Auñamendi
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)