OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vologès

Vologès és el nom dels següents personatges:
* Vologès I d'Armènia, rei d'Armènia (118-?)
* Vologès II d'Armènia, rei d'Armènia (197-216)
* Vologès I de Pàrtia, rei de Pàrtia (51-77)
* Vologès II de Pàrtia, rei de Pàrtia (77-79)
* Vologès III de Pàrtia, rei de Pàrtia (140-147, a les regions orientals 105-140)
* Vologès IV de Pàrtia, rei de Pàrtia (147-191
* Vologès V de Pàrtia, rei de Pàrtia (191-208 o 209)
* Vologès VI de Pàrtia, rei de Pàrtia a l'Orient (208 o 209-228)
# Vent catabàtic

El vent catabàtic és el vent descendent, sigui per efecte de la seva velocitat adquirida, sigui per la seva major densitat en relació a l'aire circumdant.
El nom del vent prové del grec: katabatikos i significa 'anant cap avall de la muntanya'; és el nom tècnic per a un vent de drenatge, un vent que porta aire d'alta densitat des de gran altitud pel pendent sota la força de la gravetat. Els vents catabàtics poden agafar la velocitat del vent d'un huracà, però la majoria no són tan intensos i molts tenen la velocitat de 10 nusos o menys.
No tots els vents que davallen pel pendent de la muntanya són catabàtics. Per exemple, els vents tipus Foehn, Chinook o Bergwind són vents d'ombra pluviomètrica a sotavent. Els exemples de vents autènticament catabàtics inclouen la Bora (o Bura) a l'Adriàtic, el Santa Ana al sud de Califòrnia, i el vent Oroshi del Japó.

## Bibliografia

* Giles, Bill. Weather A-Z - Katabatic Winds By Bill Giles OBE, BBC, Retrieved 2008-10-14.
* McKnight, TL & Hess, Darrel (2000). Katabatic Winds. In Physical Geography: A Landscape Appreciation, pp. 131–2. Upper Saddle River, NJ: Prentice Hall. ISBN 0-13-020263-0.

## Enllaços externs

* Per què bufa el vent alguns matins als carrers que miren cap a Collserola?, per Roger Solé Guinart. betevé, 22/2/2020
Viccionari
# Vent de gradient

El vent de gradient és una aproximació física al vent real. El flux equilibrat (balanced flow) és una idealització del moviment atmosfèric. La idealització consisteix a considerar el comportament d'una parcel·la aïllada d'aire que té la densitat constant, el seu moviment en el pla horitzontal està subjecta a les forces que hi actuin i finalment a les condicions físiques que no canvien.
En les ciències de l'atmosfera el flux equilibrat sovint és una aproximació acurada del flux real i és útil per millorar la comprensió qualitativa del moviment atmosfèric. En particular les velocitats del flux equilibrat poden ser usades com estimació de la velocitat del vent en situacions a la Terra.
Quan es considera que el vent és producte de l'equilibri entre el gradient de pressió, l'efecte de Coriolis i l'acceleració centrípeta. És aquest darrer terme el que permet considerar que la trajectòria del vent és corbada, cosa que constitueix un gran avanç respecte al vent geostròfic raó per la qual es considera que el vent de gradient és un refinament del model geostròfic. Tant en el vent de gradient com en el vent geostròfic es considera, per simplificar, que les forces de fregament són negligibles.

## Aplicacions

El vent de gradient té una precisió més gran que el vent geostròfic i, quan la capacitat de càlcul no sigui problema, constitueix la millor opció.
El vent de gradient reprodueix un fet observat en els sistemes reals: en el centre dels anticiclons el gradient de pressió i els vents són molt petits i tendeixen a créixer a les vores, però mai arriben a tenir valors grans.

## Font

* "An introduction to dynamic meteorology",James R. HOLTON, Academic Press, San Diego, 1992, ISBN 978-0-12-354355-4
# Walter Tennyson Swingle

Walter Tennyson Swingle (Canaan, Pennsilvània, 1871 – Washington DC, 1952) va ser un botànic agrònom estatunidenc que va contribuir substancialment a la taxonomia dels cítrics
Treballà per al United States Department of Agriculture (1891), investigà fruits subtropicals, fundà laboratoris a Florida i investigà la fisiologia vegetal i la cria de plantes.
Visità la Conca del Mediterrani, països d'Europa, Àfrica del Nord i Anatòlia d'on introduí a Caliòrnia els dàtils, les figues i els pistatxos i altres plantes útils.
De la Xina portà 100.000 volums a la Library of Congress. Swingle desenvolupà el tangelo el 1897 a Eustis, Florida.

## Algunes publicacions

* The grain smuts: how they are caused and how to prevent them, 1898.
* Diœcism of the fig in its bearing upon caprification, 1899.
* The date palm and its utilization in the southwestern states, 1904.
* Citrus ichangensis, a promising, hardy, new species from southwestern China and Assam, 1913.
* Citropsis, a new tropical African genus allied to Citrus, 1914.
* Eremocitrus, 1914.
* Chronologic list of the dissertations of Charles Linnaeus 1743 to 1776, 1923.
* New citrus hybrids, 1931.
* Quarantine procedure to safeguard the introduction of citrus plants : a system of aseptic plant propagation.

## Referències

* ↑ «General Gazetteer of Two Counties and Three Passes», 1522–1566. [Consulta: 27 juny 2013].
* ↑ Morton, Julia F. Fruits of warm climates. Miami, FL: J. F. Morton, 1987, p. 158–160 [Consulta: 28 febrer 2013].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Obres de o sobre Walter Tennyson Swingle a Internet Archive
* Walter Tennyson Swingle Collection University of Miami Libraries Special Collections Finding Aid. The collection contain papers, articles, correspondence and other materials that provide information on his botanical and plant introduction work as well as his personal life and travels.
* Swingle Plant Anatomy Reference Collection The site features over 1,700 photomicrographs of plant parts from more than 250 species of plants collected from all over the world, plant structure animations, and information on Walter Tennyson Swingle.
* Walter Tennyson Swingle: botanist and exponent of Chinese civilization Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Múscul auricular anterior

El múscul auricular anterior (musculus auricularis anterior), un dels tres músculs auriculars, està situat en la cara anterior del pavelló auricular i permet la mobilitat de l'orella cap endavant en els animals que poden orientar l'oïda en la direcció d'on venen els sons.

## Trajecte

El múscul auricular anterior s'insereix en la vora lateral de la gàlea aponeuròtica, o aponeurosis epicraneal, i l'arcada zigomàtica. Les fibres de l'auricular anterior convergeixen per darrere cap a l'espina del hélix i la vora anterior de la conca de cada pavelló auricular.

## Acció

En la majoria dels animals el múscul auricular anterior els permet moure l'orella cap amunt i endavant en la direcció del so que atrau l'atenció. En canvi, en l'home, tot el que pot fer és moure lleugerament l'orella, generalment sense una direcció fixa.

## Innervació

La innervació motora de l'auricular anterior ve de la branca posterior del nervi auricular, una de les branques temporals terminals del nervi facial.

## Referències

* ↑ Rouvière, Henry; A. Delmas i Vincent Delmas. Anatomía humana: descriptiva, topográfica y funcional (en castellà). 11a ed.. Elsevier, Espanya, 2005, p. xxxv. ISBN 8445813161.
* ↑ Rouvière, Henry. Compendio de anatomía y disección (en castellà). 3a edició. Elsevier, Espanya, 1993, p. 98. ISBN 8445801023.
* ↑ Drake, Richard L.; Wayne Vogl i Adam W. M. Mitchell. Gray anatomía para estudiantes (en castellà). Elsevier, Espanya, 2005, p. 814. ISBN 8481748323.
* ↑ Sinnatamby, Chummy S.; R. J. Last. Anatomía de Last: Regional y aplicada (en castellà). Editorial Paidotribo, 2003, p. 344. ISBN 848019670X.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Vegeu també

Altres músculs auriculars:
* Múscul auricular superior
* Múscul auricular posterior
# Ulvöspinel·la

La ulvöspinel·la és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de l'espinel·la. Rep el seu nom de la seva localitat tipus, l'illa d'Ulvö (Suècia), i la seva estructura similar a la de l'espinel·la.

## Característiques

La ulvöspinel·la és un òxid de fórmula química Fe₂TiO₄. Cristal·litza en el sistema isomètric. Normalment es troba com una exsolució, formant una fina xarxa al llarg de {100} en magnetita o en ilmenita; poques vegades es troba en forma de cristalls esquelètics, de fins a 2 cm. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ulvöspinel·la pertany a «04.BB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 3:4 i similars, amb només cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: cromita, cocromita, coulsonita, cuprospinel·la, filipstadita, franklinita, gahnita, galaxita, hercynita, jacobsita, manganocromita, magnesiocoulsonita, magnesiocromita, magnesioferrita, magnetita, nicromita, qandilita, espinel·la, trevorita, vuorelainenita, zincocromita, hausmannita, hetaerolita, hidrohetaerolita, iwakiïta, maghemita, titanomaghemita, tegengrenita i xieïta.

## Formació i jaciments

És un component comú dels minerals de ferro amb magnetita titànica. També es troba en kimberlites, i en basalts molt degradats que porten ferro, tant terrestres com lunars. Sol trobar-se associada a altres minerals com: ferro, magnetita, troilita, cohenita, grafit, ilmenita, pirrotina, calcopirita, olivina, biotita, plagioclasa, apatita i alguns piroxens. Va ser descoberta a la mina Grundhamn, a Södra Ulvön (Örnsköldsvik, Suècia).

## Referències

* ↑ «Ulvöspinel» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 abril 2016].
* 1 2 «Ulvöspinel» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 24 abril 2016].
# Pleurat I

Pleurat I (en grec antic Πλεύρατος, Pléuratos) va ser un rei il·liri que va governar la tribu dels taulantis a la meitat del segle iv aC. Va regnar entre els anys 356 aC i 335 aC. Era pare de Glàucies. Es va enfrontar a Filip II de Macedònia l'any 344 aC en una batalla ferotge que va perdre, encara que Filip resultar ferit mentre el perseguia.
L'any 344 aC, Filip II va continuar la guerra que el seu pare havia iniciat amb els il·liris perquè no va trobar cap possibilitat de conciliació. El rei macedoni va envair l'estat dels taulantis amb un gran exèrcit, va devastar el territori, va sotmetre moltes ciutats i pobles i va tornar a Macedònia carregat de botí. Després de què Filip vencés els grabeis, Pleurat, va intentar detenir els avenços de l'enemic a Il·líria i va aconseguir ferir a cent cinquanta soldats d'elit i a Hipòstrat, fill d'Amintes, que estava perseguint Pleurat. El mateix Filip va ser ferit i va perdre alguns membres de la guàrdia personal, (els hetairoi), i es va limitar a prendre possessió de Dassarètia. Més tard va arribar a diversos acords amb Pleurat I.
Després d'aquest conflicte, el territori de la tribu dels taulantis que governava Pleurat va quedar limitat a les terres que discorrien al llarg de l'Adriàtic. Va seguir lluitant contra el regne de Macedònia fins al 335 aC quan va morir. Llavors Glàucies i Clit es van rebel·lar contra Alexandre el Gran. Clit el va succeir en el tron. En parlen Diodor de Sicília i Poliè.

## Referències

* ↑ Wilkes, John. The Illyrians. Oxford (UK); Cambridge (USA): Blackwell, 2000, p. 121-123. ISBN 9780631146711.
# Trégunc

Trégunc (en bretó Tregon) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 6.704 habitants. A l'inici del curs 2007 el 6,8% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Demografia

Evolució de la població Cassini et INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 2 146 | 2 522 | 2 531 | 2 782 | 3 029 | 3 086 | 3 204 | 3 462 | 3 481 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3 540 | 3 484 | 3 528 | 3 600 | 3 697 | 3 809 | 3 860 | 4 165 | 4 470 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4 703 | 4 848 | 4 991 | 4 763 | 4 878 | 4 675 | 4 802 | 4 889 | 4 795 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 5 002 | 4 790 | 5 155 | 5 909 | 6 130 | 6 354 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-1997 | Jean Lozac'h | |
| 1980-1983 | Jean-Claude Sacré | PS |

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Population avant le recensement de 1962
* ↑ INSEE: Population depuis le recensement de 1962
# Alberto Ascari

Alberto Ascari (13 de juliol de 1918 - 26 de maig de 1955) va ser un pilot de Fórmula 1 italià, i va ésser campió mundial de la categoria.

## Biografia

Va néixer a Milà, i aviat va començar a córrer, ja que va heretar la passió familiar per les curses del seu pare, mort en accident al GP de França del 1925. Ascari va començar amb una moto Ferrari, però aviat es va passar als cotxes, començant a disputar curses al volant d'un Maserati, fent de company d'equip de Luigi Villoresi, que li va fer d'amic i mentor al llarg de la seva carrera.
L'any 1948 va aconseguir el seu primer triomf gran, en el Gran Premi de San Remo. L'any següent va seguir Villoresi a Ferrari i va guanyar 4 curses més.
Quan la Fédération Internationale de l'Automobile va anunciar el Campionat Mundial de Fórmula 1 de la temporada 1950, Ferrari s'hi va presentar amb Villoresi, Ascari i el pilot francès Raymond Sommer com a pilots oficials. Ascari va fer segon a Montecarlo i Monza, aconseguint un cinquè lloc final al campionat del món.
La temporada següent, 1951, ja va poder obtenir el triomf en el GP d'Alemanya i en el GP d'Itàlia, quedant en segón lloc del campionat, només superat per Juan Manuel Fangio.

## Resultats a la Fórmula 1

(Carreres en negreta indica pole position)
| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Equip | Posició | Punts |
| 1950 | Ferrari | Ferrari | Ferrari | GBR | MON 2 | 500 | SUI Ret | FRA DNS | BEL 5 | ITA 2 * | | | Ferrari | 5th | 11 |
| 1951 | Ferrari | Ferrari | Ferrari | SUI 6 | 500 | BEL 2 | FRA 2* | GBR Ret | ALE 1 | ITA 1 | ESP 4 | | Ferrari | 2nd | 25 (28) |
| 1952 | Ferrari | Ferrari | Ferrari | SUI | 500 Ret | BEL 1 | FRA 1 | GBR 1 | ALE 1 | HOL 1 | ITA 1 | | Ferrari | 1st | 36 (53.5) |
| 1953 | Ferrari | Ferrari | Ferrari | ARG 1 | 500 | HOL 1 | BEL 1 | FRA 4 | GBR 1 | ALE 8* | SUI 1 | ITA Ret | Ferrari | 1st | 34.5 (46.5) |
| 1954 | Maserati | Maserati | Maserati | ARG | 500 | BEL | FRA Ret | GBR Ret | ALE | SUI | | | Maserati | 25è | 1.14 |
| | Ferrari | Ferrari | Ferrari | | | | | | | | ITA Ret | | Ferrari | 25è | 1.14 |
| | Lancia | Lancia | Lancia | | | | | | | | | ESP Ret | Lancia | 25è | 1.14 |
| 1955 | Lancia | Lancia | Lancia | ARG Ret | MON Ret | 500 | BEL | HOL | GBR | ITA | | | Lancia | | 0 |
(*) Cotxe compartit.
| Precedit per: Juan Manuel Fangio | Campió del món de Fórmula 1 1952-1953 | Succeït per: Juan Manuel Fangio |
# Die Tote aus der Themse

Die Tote aus der Themse (en alemany, el cos al Tàmesi) és una pel·lícula de thriller de l'Alemanya Occidental del 1971 dirigida per Harald Philipp i protagonitzada per Uschi Glas, Hansjörg Felmy i Werner Peters. Forma part de la sèrie d'adaptacions d'Edgar Wallace fetes per Rialto Film. Va ser l'última rodada a Alemanya, amb dues pel·lícules italianes posteriors abans del final de la sèrie.
Els decorats de la pel·lícula van ser dissenyats pel director artístic Johannes Ott. Va ser rodada en locació a Londres i Berlín.

## Sinopsi

És assassinada la ballarina Myrna Ferguson, membre d'una xarxa internacional de tràfic de drogues investigada per Scotland Yard. Quan l'inspector Craig arriba al lloc dels fets, ha desaparegut. El seu cos es troba més tard al Tàmesi i l'identifica la seva germana Danny. Danny acaba d'arribar a Londres des d'Austràlia a petició de la seva germana.
Apareixen nous crims misteriosos. Els membres de la xarxa de drogues, el propietari de l'hotel Louis Stroud, l'antiquari Anthony Wyman i l'importador de carn William Baxter s'acusen mútuament d'estar darrere dels atacs. Amb l'ajuda dels seus ajudants, l'inspector Craig aconsegueix ràpidament una pista de l'assassí.
És el discret metge forense Dr. Ellis. Susan, la seva promesa, és la secretària de Sir John, el cap de Scotland Yard. Ella li informa que la policia l'està buscant. Sir John agraeix l'inspector Craig enviant-lo a Austràlia amb Danny.

## Repartiment

* Uschi Glas com a Danny Fergusson
* Hansjörg Felmy com a inspector Craig
* Werner Peters com a William Baxter
* Harry Riebauer com Milton S. Farnborough
* Vadim Glowna com a David Armstrong
* Siegfried Schürenberg com Sir John
* Günther Stoll com el Doctor Ellis
* Petra Schürmann com a Susan
* Friedrich Schoenfelder com Anthony Wyman
* Lyvia Bauer com Myrna Fergusson
* Peter Neusser com el sergent Simpson
* Friedrich G. Beckhaus com a regent del bordell
* Michael Miller com a Jim Donovan
* Gerd Frickhöffer com a Pennymaker
* Ingrid Steeger com a Kitty
* Brigitte Skay com a Maggy McConnor
* Ivan Desny com a Louis Stout
* Ingrid Bethke com a venedora

## Referències

* ↑ Bergfelder p.257
* ↑ Die Tote aus der Themse a filmdienst.de

## Bibliografia

* Bergfelder, Tim. International Adventures: German Popular Cinema and European Co-Productions in the 1960s. Berghahn Books, 2005.

## Enllaços externs

* Die Tote aus der Themse a Dailymotion
# Distribució de Tsallis

En estadístiques, una distribució de Tsallis és una distribució de probabilitat derivada de la maximització de l'entropia de Tsallis sota les restriccions adequades. Hi ha diverses famílies diferents de distribucions de Tsallis, però diferents fonts poden fer referència a una família individual com "la distribució Tsallis". La q-Gaussiana és una generalització de la Gaussiana de la mateixa manera que l'entropia de Tsallis és una generalització de l'entropia estàndard de Boltzmann-Gibbs o entropia de Shannon. De la mateixa manera, si el domini de la variable es limita a ser positiu en el procediment d'entropia màxima, es deriva la distribució exponencial q.
Les distribucions de Tsallis s'han aplicat a problemes en els camps de la mecànica estadística, la geologia, l'anatomia, l'astronomia, l'economia, les finances i l'aprenentatge automàtic. Les distribucions s'utilitzen sovint per les seves cues pesades.
Tingueu en compte que les distribucions de Tsallis s'obtenen com a transformació Box-Cox sobre les distribucions habituals, amb el paràmetre de deformació $\lambda =1-q$. Aquesta deformació transforma exponencials en q-exponencials.
En un procediment similar a com es pot derivar la distribució normal utilitzant l'entropia estàndard de Boltzmann-Gibbs o l'entropia de Shannon, el q-Gauss es pot derivar d'una maximització de l'entropia de Tsallis subjecta a les restriccions adequades.

## Referències

* ↑ Barbosa, C. S.; Caraballo, R.; Alves, L. R.; Hartmann, G. A.; Beggan, C. D. «The Tsallis statistical distribution applied to geomagnetically induced currents: TSALLIS STATISTICS APPLIED TO GIC» (en anglès). Space Weather, 15, 9, 01-09-2017, pàg. 1094–1101. DOI: 10.1002/2017SW001631.
* ↑ Box, George E. P.; Cox, D. R. Journal of the Royal Statistical Society, Series B, 26, 2, 1964, pàg. 211–252. JSTOR: 2984418.
* ↑ Umarov, Sabir; Tsallis, Constantino; Steinberg, Stanly (en anglès) Milan Journal of Mathematics, 76, 1, 01-12-2008, pàg. 307–328. DOI: 10.1007/s00032-008-0087-y. ISSN: 1424-9294.
* ↑ Prato, Domingo; Tsallis, Constantino (en anglès) Physical Review E, 60, 2, 01-08-1999, pàg. 2398–2401. Bibcode: 1999PhRvE..60.2398P. DOI: 10.1103/PhysRevE.60.2398. ISSN: 1063-651X. PMID: 11970038.
# Distribució de Skellam

La distribució de Skellam és la distribució de probabilitat discreta de la diferència $N_{1}-N_{2}$ de dues variables aleatòries estadísticament independents $N_{1}$ i $N_{2},$ cadascun distribuït per Poisson amb els respectius valors esperats $\mu _{1}$ i $\mu _{2}$. És útil per descriure les estadístiques de la diferència de dues imatges amb un simple soroll de fotons, així com per descriure la distribució de punts en esports on tots els punts anotats són iguals, com ara el beisbol, l'hoquei i el futbol.
La distribució també és aplicable a un cas especial de la diferència de variables aleatòries de Poisson dependents, però només al cas obvi en què les dues variables tenen una contribució aleatòria additiva comuna que es cancel·la per la diferència: vegeu Karlis i Ntzoufras (2003) per a més detalls i una aplicació.
La funció de massa de probabilitat per a la distribució de Skellam per a una diferència $K=N_{1}-N_{2}$ entre dues variables aleatòries independents distribuïdes per Poisson amb mitjanes $\mu _{1}$ i $\mu _{2}$ ve donada per:
$p(k;\mu _{1},\mu _{2})=\Pr\{K=k\}=e^{-(\mu _{1}+\mu _{2})}\left({\mu _{1} \over \mu _{2}}\right)^{k/2}I_{k}(2{\sqrt {\mu _{1}\mu _{2}}})$
on I$_k$(z) és la funció de Bessel modificada del primer tipus. Com que k és un nombre enter tenim que I$_k$(z)= I$_{|k|}$(z).

## Referències

* ↑ «Skellam Distribution (Poisson Difference Distribution)» (en anglès). https://www.statisticshowto.com.+[Consulta: 2 juliol 2023].
* ↑ «Skellam Distribution | Real Statistics Using Excel» (en anglès). https://real-statistics.com.+[Consulta: 2 juliol 2023].
* ↑ «scipy.stats.skellam — SciPy v1.11.1 Manual» (en anglès). https://docs.scipy.org.+[Consulta: 2 juliol 2023].
* ↑ Gupta, Neha; Kumar, Arun; Leonenko, Nikolai «Skellam Type Processes of Order k and Beyond». Entropy, 22, 11, 22-10-2020, pàg. 1193. DOI: 10.3390/e22111193. ISSN: 1099-4300. PMC: 7712669. PMID: 33286961.
# Doellia

Doellia és un gènere de plantes amb flor dins la família de les asteràcies, que rebé el seu nom en homenatge a l'alemany Johann Christoph Döll. Inicialment comprenia una única espècie, la D. kotschyi, que Theodor Kotschy recol·lectà a Núbia i Kordufan en un herbari, i que posteriorment va ser descrita per Carl Heinrich Bipontinus Schultz (Schultz Bipontinus).
Modernament, Arne A. Anderberg hi ha afegit dues espècies més, que fins al moment es classificaven a la família Blumea; també es discuteix si el gènere pertany a la tribu Inuleae o a la Pluccheeae (Bibliografia). És propi d'Àfrica i Àsia.
Les plantes d'aquest gènere es distingeixen per tenir estils amb pèls radicals que arriben molt per sota de l'enforcadura, anteres amb el teixit endotecial radial i la cípsela amb conductes longitudinals resinífers vermells.

## Referències

* ↑ Flora 25: 134 (1842); i a Walp. Rep. 2: 953 (1843)

## Bibliografia

* Arne A. Anderberg Doellia, an overlooked genus in the Asteraceae-Plucheeae, article a Willdenowia 25 (1995), p. 19-24
* Arne A. Anderberg, Pia Eldenäs, Randall J. Bayer, Markus Englund Evolutionary relationships in the Asteraceae tribe Inuleae (incl. Plucheeae) evidenced by DNA sequences of ndhF; with notes on the systematic positions of some aberrant genera", article a Organisms Diversity & Evolution Volume 5, Issue 2 (10 June 2005), p. 135-146
* Rubina Abid, M. Qaiser Micromorphology of cypsela in the tribe Pluccheeae from Pakistan, Pakistal Jounal of Botanic 39-3 (2007), p. 671-677 PDF, article que parla exclusivament de Doellia bovei, però amb trets generalitzables al gènere.

## Enllaços externs

* Taxonomia (anglès)
* Doellia bovei a Flora of Pakistan (anglès)
* Doellia cafra a Flora of Madagascar (anglès)
# Drive

«Drive» té aquests significats:
* Drive (títol en català: Drive: Força màxima), pel·lícula estatunidenca de 1997 dirigida per Steve Wang i protagonitzada per Mark Dacascos
* Drive (pel·lícula de 2011), pel·lícula estatunidenca dirigida per Nicolas Winding Refn i protagonitzada per Ryan Gosling
* Drive (cançó de R.E.M.), cançó de l'àlbum d'estudi Automatic for the People (1992) del grup R.E.M.
* Drive (sèrie de televisió), sèrie de televisió estatunidenca de 2007 creada per Tim Minear i Ben Queen i protagonitzada per Nathan Fillion.
# Dréan

* No s'ha de confondre amb Mondovì.
Dréan (àrab: الدرعان, ad-Draʿan) és una localitat de la costa est d'Algèria, situada a la wilaya d'El-Taref, 25 km al sud d'Annaba. Durant el període colonial francès era coneguda com a Mondovi, i amb l'apel·latiu de «le petit Paris». Amb prop de 40.000 habitants, la seva activitat econòmica se centra en el sector agrícola i, en particular, en el cultiu de tabac, tarongers i vinya.
Administrativament, Dréan és una dàïra que comprèn les localitats dependents de Chihani, Chebaita Mokhtar i Besbes.

## Nadius il·lustres

* Albert Camus, escriptor i filòsof francès, nascut a Dréan el 7 de novembre de 1913.

## Enllaços externs

* 36° 41′ 2″ N, 7° 44′ 51″ E﻿ / ﻿36.68389°N,7.74750°E﻿ / 36.68389; 7.74750