OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Efrat Tilma

Efrat Tilma (hebreu: אפרת טילמה) (Galilea, 1947), de nom complet Efrat Anne Tilma, és una activista transgènere israeliana, una de les primeres dones trans al país i la primera a fer de voluntària a la policia d'Israel.

## Biografia

Nascuda el 1947 en un quibuts de Galilea, Tilma va tenir problemes amb la policia israeliana, que la va empresonar per vestir-se de dona en tant que socialment se li havia assignat el gènere masculí. Havent-se sotmès a una cirurgia de reassignació de gènere a Casablanca el 1967, va veure's forçada a ser humiliantment examinada per ordre del Ministeri de l'Interior d'Israel per a poder canviar la seva documentació oficial amb l'objectiu que reflectís la seva identitat de gènere.
El 2011, va tornar-se voluntària al districte de Tel-Aviv de la policia d'Israel. A partir de la transformació d'Israel en matèria de drets LGBT+, es va convertir en ambaixadora de la comunitat transgènere i de la policia israeliana i va rebre una disculpa oficial i una medalla especial del districte de policia de Tel-Aviv. També es va reunir amb el president israelià Reuven Rivlin com a part d'una vetllada honorífica per als membres LGBT de les forces de seguretat nacionals.
El 2016, va formar part del jurat de la primera edició de Miss Trans Israel. Un any després, la guanyadora del concurs, Thalin Abu Hanna, va interpretar Tilma en una obra dramàtica sobre la seva vida titulada Made He a Woman, escrita per Yonatan Calderon basant-se en l'autobiografia de l'activista i que es va arribar a representar al Teatre Nacional Habima.
Va aparèixer en diversos programes de televisió documentaris a Israel i fa conferències a públics de tota mena, incloent-hi policies i jutges, sobre la història transgènere i qüestions trans actuals.
El 2019, va consolidar-se com la primera dona trans a rebre la ciutadania honorífica de la ciutat de Tel-Aviv. El desembre del 2022, va ser reconeguda com una de les 100 dones de la BBC.

## Referències

* ↑ «Israel's First Police[transwoman]» (en anglès). A Wider Bridge, 22-12-2016. Arxivat de l'original el 15 d’agost 2020. [Consulta: 4 gener 2023].
* 1 2 «Feeling 'pride' for Israel, pioneers in LGBTQ community reflect on past and present» (en anglès). Jewish News Syndicate, 10-06-2018.
* ↑ «President Rivlin Meets LGBT People Who Serve in Police and Military» (en anglès). A Wider Bridge, 20-12-2016. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2020. [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «Transcending Beauty: Israeli Beauty Pageant for Transgender Women Signals Desire for Normalcy» (en anglès). .
* ↑ «Efrat Tilma» (en anglès). IMDB.
* ↑ «אות יקירת העיר תל אביב יפו הוענק לאפרת טילמה» (en hebreu). WDG, 04-03-2019. [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «BBC 100 Women 2022: Who is on the list this year?» (en anglès britànic). BBC News. [Consulta: 10 desembre 2022].

## Enllaços externs

* «Made He a Woman / Yonatan Calderon» (en anglès). The Israeli Dramatists.
# Elantxobe

Elantxobe és un municipi de Biscaia, a la comarca de Busturialdea-Urdaibai. Se situa al vessant aquest de la roca del Cap Ogoño, que protegeix el port pesquer, però l'enorme inclinació del qual conforma una cascada de carrers estrets i escarpades en les quals les cases semblen formar una escala de teulades que arriba fins a la mateixa riba del mar. Aquesta disposició obliga que el poble tingui dos accessos totalment separats, un per baix cap al port i altre cap a la part alta, on una mínima amplària plana és l'única cosa que pot considerar-se una plaça, amb un magnífic mirador i una sorprenent plataforma giratòria que han d'utilitzar els vehicles de major grandària per a poder girar i sortir del poble.

## Història

La vila sorgeix en 1524 amb el port pesquer, prenent certa importància en el segle xvii com port defensiu de la costa biscaïna, que en l'actualitat té ús com a port esportiu. Fins a 1858 va ser un barri del veí municipi de Ibarrangelu. Celebra la seva festa patronal el 29 de juny, dia de San Pedro.
# Eil Malk

Eil Malk o Mecherchar és l'illa principal de les Illes Mecherchar, un grup d'illes de Palau a l'oceà Pacífic. En sentit estricte, només la península sud-est de Mecherchar es diu Eil Malk. Es troba a 23 km al sud-est de Koror.
Aquesta illa està densament arbrada i té forma de la lletra Y, amb 6 km de llarg i 4,5 km d'amplada, amb una superfície total de 19 km². La màxima altitud és de 82 m. Hi ha més de 10 petits llacs a l'illa: el més conegut és el llac Medusa, a l'est de l'illa.
Eil Malk està deshabitada, però hi havia unes tres poblacions entre 1200 i 1450.

## Referències

* ↑ http://www.nps.gov/pwro/piso/peleliu/figure18.htm#figure18
* ↑ http://www.nps.gov/pwro/piso/peleliu/pelrocki.htm#lagoon

## Enllaços externs

* Mapa de les Illes Mecherchar.
# Eikostake

Eikostake és un grup català format a Manlleu (Osona) que barreja música rock amb instruments tradicionals japonesos, amb lletres en anglès. El 13 de setembre de 2011 el grup va publicar el seu àlbum de debut a Espanya, que es titula Tribute to Perseverance, sota el segell RGB Suports. El novembre del mateix any, el disc es va editar al Japó amb la discogràfica Zestone Records i, el 2013, a Alemanya, Àustria i Suïssa amb Bullet Records. Han tocat Espanya, Canadà i Alemanya. El grup va sorgir després de la dissolució d'un grup previ, After Feed-Back, i actualment està format per Roger (bateria), Eloi (guitarra, taishogoto i programació), Luis (baix) i David (veus, guitarra). Han creat la sintonia del canal de televisió televisió 3XL a Catalunya.

## Referències

* ↑ «Entrevista a Eikostake». web. The Backstage. [Consulta: 25 novembre 2015].
* ↑ «Eikostake». Catalan Sounds. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-26. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ «Eikostake». web. RGB. Arxivat de l'original el 25 de novembre 2015. [Consulta: 25 novembre 2015].
# Eleccions al Dáil Éireann de 1921

Les eleccions al Dáil Éireann de 1921 es van celebrar en virtud de la Government of Ireland Act de 1920, que consagrava la divisió de les dues irlandes. El 24 de maig de 1921 es van celebrar eleccions a Irlanda del Nord, que foren guanyades pel Partit Unionista de l'Ulster. Pel que fa a Irlanda del Sud, els membres del primer Dáil Éireann no van acceptar la legitimitat dels comicis i repartiren els seus 128 escons entre 124 per al Sinn Féin i quatre per a unionistes independents.

## Resultats a Irlanda del Sud

No es va produir una veritable elecció, ja que els 128 candidats no van tenir oposició. D'ells, 124 foren guanyats pel Sinn Féin i els altres quatre eren quatre unionistes independents candidats per la circumscripció de Trinity College (Universitat de Dublín).
Eleccions a Irlanda del Sud de 1921 :
| Partit | Partit | Líder | Núm d'escons | % d'escons |
| | Sinn Féin | Éamon de Valera | 124 (sense oposició) | 96,9 |
| | Unionistes Independents | Unionistes Independents | 4 (sense oposició) | 3,1 |
| Total | Total | Total | 128 | 100 |
Només els candidats del Sinn Féin reconegueren el Dáil i cinc d'ells foren escollits en dues constituències (Mícheál Ó Coileáin, Éamon de Valera, Arthur Griffith, Seán Milroy i Eoin MacNeill) un a cada part d'Irlanda. El nombre total de membres del Dáil fou de 125: 119 a Irlanda del Sud, 1 només a Irlanda del Nord (Seán O'Mahony), i 5 a ambdues.
La no acceptació de la divisió provocaria la guerra angloirlandesa, que acabaria el 1922 amb la signatura del Tractat angloirlandès i la convocatòria de noves eleccions per a acceptar-lo.

## Northern Ireland result

Les eleccions al Parlament d'Irlanda del Nord es dugueren a terme el 24 de maig. Dels 52 escons, inclosos els de la circumscripció de la Universitat de Queen's a Belfast, 40 foren a parar als Unionistes, 6 als nacionalistes moderats i 6 al Sinn Féin.
Eleccions a Irlanda del Nord de 1921 :
| Partit | Partit | Líder | Escons | % d'escons | Votes | % d'escons |
| | Partit Unionista de l'Ulster | James Craig | 40 | 76,9 | 343.347 | 66,9 |
| | Sinn Féin | Éamon de Valera | 6 | 11,5 | 104.917 | 20,5 |
| | NP (NI) | Joe Devlin | 6 | 11,5 | 60.577 | 11,8 |
| | Partit Laborista de Belfast | | 0 | 0 | 3.075 | 0,6 |
| | Independents | Independents | 0 | 0 | 926 | 0,2 |
| Total | Total | Total | 52 | 100 | 512.842 | 100 |

## Referències

* ↑ «Dáil elections since 1918». ARK Northern Ireland. Arxivat de l'original el 2020-11-27. [Consulta: 27 juny 2013].

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina del Dáil Éireann Arxivat 2009-12-18 a Wayback Machine.
* (anglès) Resultat de les eleccions de 1922
# Eleccions a l'Assemblea de Còrsega de 1999

Eleccions a l'Assemblea de Còrsega de 1999 se celebraren el 14 i 18 de març per a elegir els 51 consellers de l'Assemblea de Còrsega en circumscripció electoral única a dues voltes. El Consell d'Estat Francès va anul·lar els resultats de les eleccions de 1998 a petició d'Edmond Simeoni, qui va denunciar les nombroses irregularitats que s'hi havia denunciat. Els 51 escons de l'Assemblea es repartiren en segona volta amb aquest resultat (de la segona volta):
←Eleccions a l'Assemblea de Còrsega, 14 de març de 1999 → :
| Partit | % | Escons | Líder |
| RPR-DL | 27,28% | 17 | Jean Baggioni/José Rossi |
| PRG-PS-PCF | 22,70% | 11 | Émile Zuccarelli |
| Corsica Nazione | 16,70% | 8 | Jean-Guy Talamoni |
| Còrsega Socialdemòcrata (CSD) | 9,67% | 5 | Simon Renucci |
| Còrsega Nova | 9,41% | 4 | Philippe Ceccaldi |
| Moviment per Còrsega | 7,71 | 3 | Touissant Luciani |
| Un altre futur pe Còrsega | 6,43% | 3 | Jean-Louis Albertini |
| TOTAL | 100,00 | 51 | - |
Fou elegit president de l'Assemblea el candidat de la llista més votada José Rossi. Corsica Nazione havia tret el 10,41% dels vots, però aconseguí aplegar per a la segona volta els vots de les llistes Rinnuvu Nazionale de F. Luciani (4,44%) i Manca Naziunale (0,79%)

## Referències

* Resultats de les eleccions de 1999
# Eleccions a l'Assemblea de Còrsega de 1984

Eleccions a l'Assemblea de Còrsega de 1984 se celebraren el 12 d'agost i foren les segones eleccions a l'Assemblea de Còrsega després de l'aprovació de l'estatut particular. Les autoritats franceses van convocar unes noves eleccions a causa del clima d'ingovernabilitat que hi havia a la cambra. Els resultats foren:
← Eleccions a l'Assemblea de Còrsega, 12 d'agost de 1984 → :
| Partit | Escons | % | Líder |
| RPR- UDF | 19 | 20,17% | Jean-Paul de Rocca-Serra |
| MRG | 9 | 14,70% | Paul Giacobbi |
| MRG | 9 | 13,80% | N. Alfonsi |
| Partit Comunista Francès (PCF) | 7 | 11,74% | Dominique Bucchini |
| CNIP- RPR | 5 | 7,87% | Joseph-Antoine Chiarelli |
| Front Nacional | 6 | 9,22% | Pascal Arrighi |
| Unió del Poble Cors (PPC) | 3 | 5,21% | Edmond Simeoni |
| Moviment Cors per l'Autodeterminació (MCA) | 3 | 5,23% | Pierre Poggioli |
| TOTAL | 51 | 100,00 | - |
Fou elegit president de l'Assemblea el candidat dretà Jean-Paul de Rocca-Serra.

## Referències

* Resultats de les eleccions corses de 1984
# Els Segarresos

Els Segarresos és un jaciment arqueològic ubicat al municipi de Santa Maria de Miralles, a la comarca de l'Anoia. El nom li ve donat per la proximitat d'aquest espai arqueològic amb el mas dels Segarresos, ja que es troben a uns 100 metres de distància, en un bosc mediterrani, al bell mig d'un cultiu de cereals. La cronologia d'aquest espai resulta incerta i es basa en els tipus de materials localitzats, abraçant des d'un moment indeterminat del paleolític fins a la consolidació de la Corona d'Aragó (1150 - 1230). Així els materials localitzats semblen indicar que es tracta d'un petit taller de sílex o d'un assentament a l'aire lliure, anotant que ambdós casos no resulten en cap cas incompatibles.

## Descobriment i historiografia del jaciment

* 1985: Amb l'objectiu d'evidenciar la presència d'un taller de sílex en aquest espai es realitza un seguit de prospeccions, localitzant-se ascles en dos sectors distingits: Al nord del Mas dels Segarresos es detecten ascles molt alterades pel Sol (patinades en terminología tècnica), acompanyades del que s'ha identificat com a ceràmica grisa medieval (de cuita reductora), així com de ceràmica bicroma o monocroma ataronjada (de cuita oxidant) que sembla pertànyer a la fi de l'Imperi Romà d'Occident o a l'alta edat mitjana. El segon sector, el camí que condueix al Coll del Camp, es localitzen 3 ascles de sílex, així com fragments d'aquest mateix material. En cap cas es localitza cap estructura arquitectònica.
* 1991: Amb motiu de la renovació de la Carta Arqueològica de L'Anoia aquell mateix any, repetint-se el patró descrit l'any 1985. No obstant, cal afegir que a uns 70m al nord del Mas dels Segarresos s'hi van localitzar ascles.

## Vegeu també

* Arqueopèdia

## Bibliografia

* GENERALITAT DE CATALUNYA (1991). "Els Segarresos". Inventari del Patrimoni Cultural Immoble. Patrimoni Arqueològic

## Referències

* ↑ Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura «Núm. de registre: 7553». Inventari del Patrimoni Cultural Immoble. Patrimoni Arqueològic, 01-09-1991.

## Enllaços externs

* Segarresos, Els (1) a calaix-pro.csuc.cat
* Els Segarresos a egipci.cultura.gencat.cat
# El Collell (Malla)

el Collell és una masia al terme municipal de Malla (Osona) en l'exclavament entre els termes de Seva, Tona i Taradell.

## Arquitectura

Masia de planta basilical. El cos central és cobert a dues vessants i els laterals a una sola. El portal és rectangular i consta de primer i segon pis, que queda suprimit en els cossos laterals. A la part esquerre hi ha un cos annexionat de planta rectangular cobert a dues vessants i amb porxos a sota del ràfec, sostinguts per pilars. Hi ha un portal que tanca la lliça i les diverses dependències agrícoles.
La casa és construïda amb pedra sense polir i els elements de ressalt són de pedra picada de color rogenc, la part superior del cos central és de totxo, així com algunes parts de la galeria. L'estat de conservació és força bo.

## Història

Antic mas que formà part de la quadra de Torrellebreta o Mirambec, que al segle xiii i XIV assolí una major densitat de població i arribà a tenir deu famílies, però al llarg dels segles següents, degut sobretot a la despoblació produïda per la pesta negra, tenia només quatre o cinc masos (segle XV): Torrellebreta, el molí de la Torre, el Feu, el Collell i el Coll. Al 1860 tenia vuit famílies i ara (1982) en té només cinc. Fou domini reial i, a partir del segle xv formà part de les Quadres Unides d'Osona, regides per un sol batlle. Vers 1770 recuperà l'autonomia i la va perdre definitivament al 1840, en unir-se a Malla.
El seu terme pertanyia tradicionalment a la parròquia de Seva, però al 1956 fou adscrit a la moderna parròquia de Sant Miquel de Balenyà.

## Referències

* 1 2 3 4 «Collell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# El Collell (Collsuspina)

El Collell és una casa de Collsuspina (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de petites dimensions coberta per teulada amb aiguavés a les façanes laterals. El material emprat és pobre i així les llindes i la volta del finestral damunt la porta han estat fet en totxana. L'element més interessant es troba a la façana lateral: es tracta d'una volta amb pedra treballada i datada el 1879 tot i que queda tapada per les bardisses. Al davant hi ha una petita quadra i a la part posterior un afegit i antic hort.

## Història

Tot i que sembla que dita casa ja existia al segle xviii no l'hem trobada documentada fins al 1860. La seva antigor, però, és constatada en un estudi per Mn. Pladevall que el relaciona tot formant part de la jurisdicció del castell de Tona segons un fogatge i altres així com en un capbreu de 1643.

## Referències

* 1 2 «El Collell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Eleccions al Parlament de Navarra de 1983

Les Eleccions al Parlament de Navarra de 1983 se celebraren el 8 de maig. Amb un cens de 379.692 electors, els votants foren 269.042 (70,86%) i 110.650 les abstencions (29,14%). Fou elegit president Gabriel Urralburu Tainta (PSN-PSOE) com a cap de la llista més votada.
← Eleccions al Parlament de Navarra, 1983 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| PSN-PSOE | 94.737 | 35,87 | 20 |
| UPN | 62.072 | 23,50 | 13 |
| AP-PDP-UL | 37.554 | 14,22 | 8 |
| Herri Batasuna | 28.055 | 10,62 | 6 |
| PNB | 18.169 | 6,88 | 3 |
| Auzolan | 8.356 | 3,16 | |
| EKA | 6.733 | 2,55 | |
| Euskadiko Ezkerra | 6.292 | 2,38 | |
| PCE-EPK | 1.712 | 0,65 | |
| LKI | 409 | 0,25 | |
A part, es comptabilitzaren 1.826 (0,48%) vots en blanc.

## Enllaços externs

* Resultats de totes les eleccions navarreses Arxivat 2009-03-25 a Wayback Machine.
# Eleccions al Parlament de Navarra de 2007

Les Eleccions al Parlament de Navarra de 2007 se celebraren el 28 de maig. Amb un cens de 471.647 electors, els votants foren 347.851 (73,80%) i 123.796 les abstencions (26,20%). Fou elegit president Miguel Sanz Sesma (UPN) com a cap de la llista més votada, mercè un acord amb CDN, ja que Nafarroa Bai i PSN-PSOE no arribaren a un acord.
← Eleccions al Parlament de Navarra, 2007 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| UPN | 138.031 | 42,80 | 22 |
| Nafarroa Bai | 77.625 | 24,07 | 12 |
| PSN-PSOE | 77.135 | 22,65 | 12 |
| CDN | 14.259 | 4,42 | 2 |
| IU-EBN | 14.244 | 4,42 | 2 |
| RCN-NOK | 1.290 | 0,42 | |
| EKA | 541 | 0,02 | |
A part, es comptabilitzaren 7.304 (2,22%) vots en blanc.

## Diputats

* Miguel Sanz Sesma (UPN)
* Patxi Zabaleta (Nafarroa Bai)

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions navarreses de 2007
# Endan

Endan o bomba de fum ninja és un artefacte menut dissenyat per a generar fum a través d'ignició. És una de les eines i armes de l'art marcial i d'espionatge japonès ninjutsu. La closca tradicional de l'artefacte era una nou gran o una bola de paper d'arròs, en la qual s'introduïa una sèrie d'ingredients, entre els quals hi ha orina, fulles, fòsfor, cendres i pólvora, que quan es posava en el sòl i s'encenia, formava un núvol encegador per un minut, suficient perquè el ninja distraguera al rival i escapara.

## Bibliografia

* Adams, Andrew (1970). Ninja: The Invisible Assassins. Black Belt Communications. ISBN 0-89750-030-X.
* Turnbull, Stephen (2003). Ninja, AD 1460 - 1650. Osprey Publishing. ISBN 1-84176-525-2.
# Ellesiya

Ellesiya fou un lloc de Núbia entre la primera i la segona cascada del Nil a uns 225 km al sud d'Aswan, avui cobert pel llac Nasser. A la zona hi havia una fortalesa i altres edificis comercials. El faraó Tuthmosis III hi va construir una capella excavada a la roca (speos) a la meitat del segle xv aC. Fou cedida al Museu Egipci de Torí en agraïment al govern italià pel salvament dels monuments de Núbia quan es va construir la resclosa d'Assuan.
# Ellezelles

Ellezelles (en picard Elziele, neerlandès Elzele) és un municipi belga de la província d'Hainaut a la regió valona. Està compost per les viles de Ellezelles, Lahamaide i Wodecq. L'1 de gener del 2024 tenia 5.971 habitants.

## Referències

* ↑ «Histoire des villages de l'entité» (en francès). Ajuntament d'Ellezelles. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «BEVOLKINGSCIJFERS PER PROVINCIE EN PER GEMEENTE OP 1 JANUARI 2024 / CHIFFRES DE LA POPULATION PAR PROVINCE ET PAR COMMUNE, A LA DATE DU 1er JANVIER 2024» (en francès i neerlandès). Ministeri d'Interior de Bèlgica, 27-01-2024. [Consulta: 21 setembre 2024].
# Eric Stewart

Eric Michael Stewart (20 de gener de 1945, Droylsden) és un músic i compositor anglès. Va ser membre dels grups The Mindbenders durant els anys 1960 i 1970.
Van enregistrar dos àlbums en solitari als anys 1980, Girls i Frooty Rooties, i va col·laborar amb Paul McCartney entre 1981 i 1985, i el 2009 va publicar el seu tercer àlbum en solitari, Viva la Difference.

## Discografia

* Girls (Polydor, 1980)
* Frooty Rooties (Phonogram/Mercury Records, 1982)
* Do Not Bend (2003)
* Viva la Difference (2009)

## Filmografia com a actor

* Give My Regards to Broad Street (octubre 1984)
* To Sir, With Love (juny 1967)

## Referències

* ↑ «Eric Stewart Web site». Arxivat de l'original el 2009-05-17. [Consulta: 27 març 2012].

## Enllaços externs

* Eric Stewart – Pàgina web oficial Arxivat 2001-02-22 a Wayback Machine.
# Epimetasia

Epimetasia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Epimetasia abbasalis Amsel, 1974
* Epimetasia albalis Amsel, 1959
* Epimetasia eoa (Meyrick, 1936)
* Epimetasia gregori Amsel, 1970
* Epimetasia monotona (Amsel, 1953)
* Epimetasia rhodobaphialis (Ragonot, 1894)
* Epimetasia rufoarenalis (Rothschild, 1913)
* Epimetasia vestalis (Ragonot, 1894)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 13 juliol 2019].
# Enrique Romero Gil

Enrique Romero Gil, més conegut com a Quique Romero, és un exfutbolista andalús, nascut a Gerena, Sevilla, el 9 de gener de 1978. Ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Després d'haver militat als filials del Reial Betis i del RCD Mallorca, fitxa pel Recreativo de Huelva, amb qui debuta a primera divisió la temporada 02/03. Eixe any, en què els andalusos són cuers, hi juga 22 partits i marca tres gols.
La temporada 03/04 no troba lloc al planter onubenc i al mercat d'hivern fitxa per l'Algeciras CF, que en aquell moment militava a Segona Divisió. El davanter juga 16 partits i no marca cap gol, i els gaditans baixen a Segona B. Quique Romero va continuar a l'Algeciras fins a la seua retirada el 2006, a causa de les lesions.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* Quique Romero deixa el futbol
# Enrique Rubio Ortiz

* Pel polític uruguaià, vegeu Enrique Vicente Rubio Bruno
Enrique Rubio Ortiz (Alcázar de San Juan, Ciudad Real, 1920 - Barcelona, 9 de desembre 2005) fou un periodista castellanomanxec instal·lat a Barcelona, que destacà per la seva especialització en temes de delinqüència i crònica negra.
Destacà als anys cinquanta i seixanta. Va fundar el setmanari de successos ¿Por Qué? i també va conduir el programa televisiu Investigacion en marcha en què s'exposaven amb detall les martingales dels diferents tipus d'estafadors per enganyar les víctimes. També treballà a la ràdio.

## Trajectòria televisiva

* Panorama (1960-1963)
* Cada semana una historia (1963)
* Edición especial (1963-1969)
* Llamada al corazón (1964)
* A toda plana (1965-1967)
* Adelante el inventor (1965)
* Del hilo al ovillo (1965)
* La carretera es de todos (1967)
* Canciones de la mar (1967)
* Ayer, hoy y mañana (1968)
* Manos al volante (1968-1970)
* Investigación en marcha (1970)
* Sucedió en Madrid, col·laboració en la secció "Timos" amb Inés Ballester. (1996-1998).
* Sabor a ti (1998-1999)

## Libros

* 113 chistes en conserva (1943)
* Tras el suceso: los sucesos mas sensacionales de los últimos años relatados por un periodista (1956)
* Investigación en marcha (1971)
* De Pretoria a Moscú: Los paraísos del blanco y del rojo. Apuntes de un reportero (1978)
* Aprenda a protegerse (1979)
* La timoteca nacional. Enciclopedia de la picaresca española (1984)
* Los chungos, los fules (1987)
* La timoteca nacional. Olor a timo (2000)

## Premis i reconeixements

* Medalla d'or de Creu Roja de Barcelona 1961
* Antena de Oro 1963
* Emblema d'Or de l'agrupació sindical de ràdio i televisió 1965
* Medalla al Treball President Macià de la Generalitat de Catalunya 1996