OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dona amb tamborí

Dona amb tamborí (Femme au tambourin) és un oli sobre tela de 97 × 130 cm pintat per Pablo Picasso l'any 1925 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

A mitjans dels anys vint, després de la seua època neoclàssica, Picasso retorna als experiments cubistes en una sèrie de quadres plens de color. A la Dona amb tamborí, que també recorda les odalisques que Matisse pinta a la mateixa època, l'orientalisme del tema és accentuat per les combinacions inusuals dels colors.
Paul Guillaume va adquirir aquest quadre el 1927.

## Composició

Aquesta pintura representa una dona reclinada, recolzant-se sobre un dels colzes i portant un tamborí a una de les mans. Ací, els colors brillants són importants en aquesta composició, les aplicacions dels quals no coincideixen sempre amb el dibuix dels objectes, de la mateixa manera que es dissocien algunes parts de la cara (tractament dels ulls, doble perfil del nas) i els tres fruits del terra a la dreta. Aquests procediments de dislocació dels rostres i dels cossos seran reproduïts i exagerats, amb ferocitat de vegades, en les obres de finals dels anys vint i dels anys trenta.
A més, Picasso s'atreveix a juxtaposar colors gairebé discordants (morat, groc, granat, turquesa, etc.) i la superposició de punts de vista i plans en el mateix espai apareix en línia amb investigacions prèvies sobre el cubisme de Picasso.

## Referències

* 1 2 3 4 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 244-245.
* 1 2 3 4 5 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr
# Someire

Someire (en francès Sommières) és un municipi occità del Llenguadoc, a l'estat francès, que forma part del departament del Gard, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Única forma normativa segons: Loís ALIBÈRT (1935 [1976]), Gramatica occitana, Montpelhièr: Centre d'Estudis Occitans, p. 474.
# Itsu no Manika Shōjo wa

Itsu no Manika Shōjo wa (いつのまにか少女は) és un single en solitari de la vocalista d'Every Little Thing Kaori Mochida produït pel músic i també cantant Yosui Inoue.

## Detalls

Fou llançat oficialment amb el nom 持田香織 produced by 井上陽水 (Mochida Kaori produït per Inoue Yosui) el dia 20 d'octubre del año 2004, aprofitant el menut recés que es prenia Every Little Thing en eixe període.
Ambdues cançons presents en el senzill són covers de temes originalment interpretats per Inoue en el que fou la seua reeixida carrera com solista. No obstant això en aquests temes només canta Mochida i Yosui només pren part de composició, arranjaments i producció, a part de tocar la guitarra, harmònica i els altres instruments presents en la cançó; no prestà la seua veu per a aquestes noves versions, ni tan sols per a veus de fons.
La versió original d'"Itsu no Manika Shōjo wa" està present com b-side del single d'Inoue "Yume no Naka e", llançat el 1973.

## Llista de temes

* Itsu no Manika Shōjo wa (いつのまにか少女は)
* Mistery Anata ni Muchū (ミステリー　あなたに夢中)
# Atlético Roraima Clube

L'Atlético Roraima Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Boa Vista a l'estat de Roraima.

## Història

L'Atlético Roraima va ser fundat l'1 d'octubre de 1944. Guanyà el Campionat roraimense divuit cops fins a l'any 2009. Participà en el Campeonato Brasileiro Série C el 1995, on fou eliminat pel Nacional. També participà en el Campeonato Brasileiro Série D l'any 2009.

## Estadi

El club disputa els seus partits a l'Estadi Flamarion Vasconcelos, anomenat Canarinho. Té una capacitat màxima per a 10.000 espectadors.

## Palmarès

* Campionat roraimense:
** 1975, 1976, 1978, 1980, 1981, 1983, 1985, 1987, 1990, 1993, 1995, 1998, 2001, 2002, 2003, 2007, 2008, 2009

## Referències

* ↑ Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 1. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 233. ISBN 85-88651-01-7.
* 1 2 3 «Atlético Roraima Clube» (en portuguès). Futebol do Norte. Arxivat de l'original el de juny 2, 2009. [Consulta: Agost 19, 2009].
* ↑ «Roraima State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «Atlético Roraima Clube» (en portuguès). Arquivo de Clubes. Arxivat de l'original el de gener 1, 2013. [Consulta: Agost 19, 2009].
* ↑ «Brazil 1995 - Third Division». RSSSF, Febrer 25, 2006. [Consulta: Agost 19, 2009].
* ↑ «Brazil 2009 - Fourth Level». RSSSF, Juliol 4, 2009. [Consulta: Agost 19, 2009].

## Enllaços externs

* (portuguès) Web oficial Arxivat 2009-08-06 a Wayback Machine.
# Poggio-Mezzana

Poggio-Mezzana (en cors U Poghju è Mezzana) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 403 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 189 | 194 | 237 | 287 | 360 | 403 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Maurice Chiaramonti | | |
# Neskevaaraïta-Fe

La neskevaaraïta-Fe és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la labuntsovita. Rep el nom de la seva localitat tipus, el mont Neskevaara, a Rússia.

## Característiques

La neskevaaraïta-Fe és un ciclosilicat de fórmula química K₃Na₂Fe$^{2+}$(Ti,Nb)₄(Si₄O₁₂)₂(O,OH)₄·5-6 H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la neskevaaraïta-Fe pertany a «09.CE - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$^8$- (vierer-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: papagoïta, verplanckita, baotita, nagashimalita, taramel·lita, titantaramel·lita, barioortojoaquinita, byelorussita-(Ce), joaquinita-(Ce), ortojoaquinita-(Ce), estronciojoaquinita, estroncioortojoaquinita, ortojoaquinita-(La), labuntsovita-Mn, nenadkevichita, lemmleinita-K, korobitsynita, kuzmenkoïta-Mn, vuoriyarvita-K, tsepinita-Na, karupmøllerita-Ca, labuntsovita-Mg, labuntsovita-Fe, lemmleinita-Ba, gjerdingenita-Fe, tsepinita-K, paratsepinita-Ba, tsepinita-Ca, alsakharovita-Zn, gjerdingenita-Mn, lepkhenelmita-Zn, tsepinita-Sr, paratsepinita-Na, paralabuntsovita-Mg, gjerdingenita-Ca, gjerdingenita-Na, gutkovaïta-Mn, kuzmenkoïta-Zn, organovaïta-Mn, organovaïta-Zn, parakuzmenkoïta-Fe, burovaïta-Ca, komarovita i natrokomarovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Neskevaara, situat al massís alcalí-ultrabàsic de Vuoriyarvi, a l'óblast de Múrmansk (Districte Federal del Nord-oest, Rússia). També ha estat descrita a la mina d'apatita, al mont Kukisvumtxorr, al massís de Khibini, també a l'óblast de Múrmansk. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Neskevaaraite-Fe» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 desembre 2019].
# El Barco de Ávila

El Barco de Ávila és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
# Edmund Waller

Edmund Waller (Coleshill, 3 de març de 1606 - Beaconsfield, 21 d'octubre de 1687) fou un poeta anglès de la Restauració. Després d'assistir a Eton i la Universitat de Cambridge, entrà en política, on destacà pels seus discursos. La seva carrera, però, fou breu per un intent de complot contra el govern on acabà acusant diversos socis i hagué d'exiliar-se per evitar la pena de mort.
La seva obra destaca per l'experimentació mètrica, recuperant estrofes clàssiques com el dístic heroic, i l'allunyament del to metafísic dels seus contemporanis. Malgrat viure en ple període barroc, evità els ornaments excessius, fet que li proporcionà una popularitat en vida que va decaure amb el pas dels segles.
# Smala

La smala fou un sistema d'organització establert a l'Algèria francesa que designava a una persona o tribu que es desplaçava emportant-se tots els seus béns. Hauria agafat el nom de la tribu Zmala.
Abd al-Kader va demanar als caps de Mascara i Tlemcen d'organitzar-se com smala per anar a viure en tendes de manera a estar preparats per combatre els francesos. La smala d'Abd al-Kader fou dispersada el 16 de maig de 1843 i abraçava a fins a un màxim de 60.000 persones (pocs de la tribu zmala) amb uns 5.000 combatents. El lloc on sovint residia l'emir s'anomena Zmala (els francesos l'anomenaven Ferme Saint-Paul) a Kashrui, a uns 20 km al sud-sud-oest de Mascara.
Els francesos van emprar aquesta forma de desplaçament. El 21 de juliol de 1845 es van organitzar tres regiments de sipahis i cadascun vivia en smala amb la família i béns. El pla no va reeixir i el reclutament fou reduït i mai va tenir efectes en l'agricultura.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 585 a 588
# Daniel Saidenberg

Daniel Saidenberg (12 d'octubre de 1906, Winnipeg - 18 de maig de 1997, Nova York) és un violoncel·lista, director d'orquestra i director d'art nord-americà d'origen canadenc. Germà del pianista Theodor Seidenberg.

## Biografia

Fill de l'afinador de piano Albert Seidenberg (1869-1956) i de Lyuba Seidenberg, emigrants russos que es van traslladar de Winnipeg a Baltimore el 1907. Va créixer als suburbis de Nova York. Des de la infància, ell i el seu germà han actuat als cinemes dels Estats Units. El 1919-1921 Va estudiar al Conservatori de París amb Andre Ecking, després el 1925-1930. a la Juilliard School. El 1927 va ser un dels guanyadors del Concurs de Naumburg per a joves intèrprets.
El 1926-1930 va tocar a l'Orquestra de Filadèlfia, 1930-1937. a l'Orquestra Simfònica de Chicago, al mateix temps que des de 1933 va dirigir el departament de violoncel del Chicago College of Music i va dirigir petites orquestres al Midwest. Com a intèrpret de cambra va actuar, en particular, juntament amb Vladimir Horowitz.
El 1943, juntament amb la seva dona Elinor, antiga ballarina (alumne de Mary Wigman), Seidenberg es va traslladar a Nova York. Després d'haver rebutjat una posició d'assistent a la Filharmònica de Nova York (posteriorment ocupada per Leonard Bernstein), Seidenberg va formar dos dels seus propis conjunts musicals: la Seidenberg Small Symphony Orchestra i la Connecticut Symphony Orchestra, que va dirigir entre 1947-1953 i 1948-1957. respectivament.
Des del 1950, la parella Seidenberg va mantenir a Manhattan la seva galeria d'art Saidenberg Gallery, que durant un temps va ser el representant oficial de Pablo Picasso als Estats Units, on també s'hi van exposar Paul Klee, Georges Braque, Wassily Kandinsky, Joan Miró i altres.

## Enllaços externs

* (anglès)
# Resolució 1962 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1962 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 20 de desembre de 2010. Després de recordar les resolucions anteriors sobre la situació a Costa d'Ivori, incloses les resolucions 1893 (2009), 1911 (2010), 1924 (2010), 1933 (2010), 1942 (2010), 1946 (2010) i 1951 (2010), el Consell va ampliar el mandat de l'Operació de les Nacions Unides a Costa d'Ivori (UNOCI) fins al 30 de juny de 2011 i va instar a totes les parts de Costa d'Ivori a respectar el resultat de les eleccions presidencials i el reconeixement d'Alassane Ouattara com a president.
El mandat de la UNOCI es va ampliar a pesar de les exigències de Laurent Gbagbo d'abandonar el país.

## Resolució
### Observacions

En el preàmbul de la resolució, el Consell va recordar que a l'octubre i novembre de 2010 es van celebrar dues rondes de les eleccions presidencials a Costa d'Ivori i va condemnar els intents d'usurpar la voluntat popular i soscavar el procés electoral. Hi havia preocupació per l'escalada de la violència i es va instar a totes les parts a mostrar restricció. El Consell va acollir amb satisfacció la suspensió de Costa d'Ivori i la imposició de sancions per la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Occidental (ECOWAS) i la Unió Africana fins que esdevingués president l'elegit democràticament Alassane Ouattara.

### Actes

El Consell, en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va convidar els partits de Costa d'Ivori a respectar la voluntat popular resultant de les eleccions, atès el reconeixement atorgat a Ouattara per l'ECOWAS i la Unió Africana com a president electe de Costa d'Ivori. El secretari general de les Nacions Unides, Ban Ki-moon, va demanar facilitar el diàleg entre les parts de Costa d'Ivori.
Mentrestant, el mandat de la UNOCI es va renovar fins al 30 de juny de 2011 amb una força total de 8.650 persones. També es desplegarien 500 personal addicionals, fins al 31 de març de 2011, i una unitat addicional de la Missió de les Nacions Unides a Libèria (UNMIL) romandria a Costa d'Ivori durant quatre setmanes més.
Finalment, el mandat de les forces de suport franceses es va ampliar fins al 30 de juny de 2011, i el secretari general va demanar que vigilés de prop la situació.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mission in Côte d'Ivoire until 30 June 2011, strongly condemns attempts to usurp will of people, urges respect for election outcome». United Nations, 20-12-2010.
* ↑ Freund, Larry «UN Security Council Extends Ivory Coast Peacekeeping Mission». Voice of America, 20-12-2010.
* ↑ «UN Security Council calls for "maximum restraint" in Cote d'Ivoire». Xinhua News Agency, 21-12-2010.
* ↑ «UN Security Council rejects Gbagbo’s blue berets withdrawal demand». Ghana News Agency, 21-12-2010.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1901 a la 2000 (2009 - 2011)
* Primera Guerra Civil de Costa d'Ivori
* Eleccions legislatives de Costa d'Ivori de 2010
* Eleccions presidencials de Costa d'Ivori de 2010

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Atemptat de Palmanova de 2009

El 30 de juliol de 2009 dos guàrdies civils van morir en un atemptat a Palmanova (Mallorca) perpetrat per l'organització armada Euskadi Ta Askatasuna utilitzant una bomba adhesiva situada als baixos del seu cotxe patrulla. Segons es va saber més tard, aquest cotxe-bomba no fou accionat a distància sinó que es feu ús d'un temporitzador.
L'atemptat es va produir 36 hores després que esclatés un cotxe bomba a Burgos que tenia per objectiu causar diversos morts en una caserna de la Guàrdia Civil. ETA no operava a l'illa de Mallorca des de l'estiu de 1995, data en la qual un escamot de l'organització va ser desarticulat mentre preparava un atemptat contra el Rei d'Espanya durant la seva estada a l'illa per estiuejar.
Tot just cometre's l'atemptat a les 13:30 hora local, les forces de seguretat de l'Estat van posar en marxa l'«operació Gàbia», actuació engegada després de qualsevol atac "terrorista" a fi d'identificar i arrestar els seus responsables. Hores després, el 31 de juliol, el Ministeri de l'Interior espanyol va difondre les imatges dels presumptes responsables dels atemptats de Burgos i Palmanova a fi que la col·laboració ciutadana pogués ajudar en les seves detencions seguint la hipòtesi que encara no haguessin abandonat l'illa. A més a més foren temporalment tancats els accessos marítims i aeris a l'illa.

## Referències

* 1 2 ETA reivindica els quatre últims atemptats Arxivat 2009-08-11 a Wayback Machine., Vilaweb.cat, 9 d'agost 2009 (consulta: 9-8-09).
* 1 2 ETA atempta a les Illes i mata dos guàrdies civils Arxivat 2009-08-01 a Wayback Machine., Vilaweb.cat, 31 de juliol 2009 (consulta: 1-8-09).
* ↑ Mestre, JF. «Los terroristas de ETA activaron las bombas de Mallorca solo 24 horas antes de que explotaran» (en castellà). Diario de Mallorca, 11-06-2011. [Consulta: 8 setembre 2011].
* ↑ Dos guàrdies civils morts en l'explosió d'un cotxe en una caserna a Palmanova, Avui.cat, 30 de juliol 2009 (consulta: 1-8-09).
* ↑ La lluita antiterrorista busca els autors de l'atemptat a Calvià dins i fora de Mallorca, 3cat24.cat, 31 de juliol 2009 (consulta: 1-8-09).
* ↑ La imatge de l'illa, danyada en plena temporada d'estiu Arxivat 2009-08-02 a Wayback Machine., Vilaweb.cat, 31 de juliol 2009 (consulta: 1-8-09).

## Vegeu també

* Atemptat a Burgos de 2009
# Merla dorsigrisa

La merla dorsigrisa (Turdus hortulorum) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos poc densos de roures i vegetació de ribera de Sibèria oriental, Manxúria i Corea.

## Referències

* ↑ «Merla dorsigrisa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Nesle-Hodeng

Nesle-Hodeng és un municipi francès, situat al departament del Sena Marítim, dins la regió de Normandia.
# Dècada del 1720
## Esdeveniments

* Primers pianos que encara es conserven.
* Els afganesos conquereixen Iran després de la batalla de Gulnabad.
* Publicació de la Gujin tuixu jitxeng
* Es comença a publicar la Cyclopaedia.

## Personatges destacats

* Felip V de Castella.
* Frederic Guillem I de Prússia.
* Jonathan Swift.
* Pere II de Rússia, tsar de Rússia.
* Canaletto, pintor.

## Referències

* ↑ Erlich, Cyril. The Piano: A History. Oxford University Press, 1990. ISBN 0198161719.
* ↑ Axworthy, Michael. A History of Iran: Empire of the Mind (en anglès). Basic Books, 2010, p.39-55. ISBN 046501920X.
# James Short

James Short (Edimburg, 10 de juny de 1710 - Londres, 15 de juny de 1768) fou un matemàtic, òptic i fabricant de telescopis britànic.
Educat per l'església en la Royal High School, Short va atreure l'atenció de Maclaurin, professor de matemàtiques a la universitat, qui voltant de 1732 li va donar permís per utilitzar les instal·lacions universitàries per experimentar en la construcció de telescopis. En els primers telescopis de Short el mirall estava realitzat en vidre, aconsellat per James Gregory, però més tard va utilitzar només miralls metàl·lics, i així va aconseguir veritables formes parabòliques i el·líptiques. Short va adoptar com la seva professió la fabricació de telescopis, que va dur a terme primer a Edimburg i després a Londres. Els telescopis de James Short estaven basats en la forma de Gregory, i alguns d'ells encara avui conserven la seva alta definició i agudesa original. El 1736 la Reina Carolina va demanar que ajudés en matemàtiques, a Guillem, el seu segon fill. Short va morir el 1768, fent una fortuna considerable amb la seva professió.

## Referències

* ↑ «James Short 1710-1768» (en anglès). IMSS, 2016. [Consulta: 26 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Biografia al Museu Galileu.
* «Short, James». A: Dictionary of National Biography. Londres: Smith, Elder & Co, 1885–1900.
* James Short's Reflecting Telescopes, Reflecting Telescopes, National Museums Scotland Arxivat 2017-01-12 a Wayback Machine.
# Atemptat de Sants

L'atemptat de Sants, també conegut com el cas dels lladres del pou, va ser un sonat cas de segrest succeït a la vila de Sants el 1848, durant el qual els segrestats van ser amagats en un pou d'una casa de Badalona. El cas va acabar amb l'alliberament dels segrestats i, posteriorment, la detenció de 22 persones i l'execució d'alguns dels detinguts.
El fet es va produir durant la Segona Guerra Carlina (1846-1849), en un context de profunda crisi econòmica i social; eren molt habituals els robatoris i el malestar social estava generalitzat, i d'acord amb l'origen social dels perpetradors, el cas dels lladres del pou no deixa de ser un exemple de la situació del període. El 1848 un grup d'homes va segrestar cinc propietaris a la vila de Sants, entre ells Joan Cros, vinculat a la fàbrica química Cros. Els segrestats van ser retinguts uns dies en un pou d'una casa de Badalona, concretament al número 28 del carrer Busquets (avui Agustí Montal), fet pel qual als segrestadors se'ls coneix com a «lladres del pou». Finalment, van ser alliberats a canvi d'un rescat, tanmateix, ben aviat, la policia va descobrir els segrestadors. Van ser detingudes fins a un total de 22 persones relacionades amb el cas. Els acusats van ser jutjats en consell de guerra, i alguns dels implicats van ser condemnats a mort i executats el mes de maig a Sants, Barcelona i Badalona.

## Referències

* ↑ Abras Pou, 1998, p. 88-89.
* ↑ Villarroya i Font, 1999, p. 113.

## Bibliografia

* Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.
* Villarroya i Font, Joan (dir.); AA.DD. Història de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 1999. ISBN 84-88758-03-0.
# Merla fumada oriental

La merla fumada oriental (Turdus subalaris) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes de l'est i sud del Brasil, Paraguai i nord-est de l'Argentina, a Misiones.

## Referències

* ↑ «Merla fumada oriental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# El Picarcho

El Picarcho és el nom que rep el jaciment arqueològic situat a la serra de Mira, 2 km al nord de Camporrobles (Plana d'Utiel). Es tracta d'un petit assentament de l'edat del bronze de tot just 500 m², situat a 1124 msnm i una mica al nord del jaciment preromà i andalusí de El Molón Va ser objecte en 1981 d'una excavació d'urgència realitzada pel Servei d'Investigació Prehistòrica, que va dirigir M. Gil-Mascarell.

## Història

Els treballs a la terrassa superior van proporcionar una interessant estratigrafia de més de 2 m, en què es van detectar dos nivells d'ocupació, amb una fase d'abandonament entre els dos. Les dues fases semblen associar-se a una diferent funcionalitat de l'espai: àrea de magatzem a la capa superior i zona d'escombriaries la capa inferior. El final de l'ocupació sembla relacionar-se amb una destrucció violenta, possiblement un incendi, a jutjar per la descripció del nivell superior, de terra negra amb carbó, fragments de tova i terra cuita.

## Troballes

La ceràmica permet adscriure el jaciment al bronze ple, amb una tipologia similar a la d'altres poblats de la província de Conca, de la província de Terol i, en menor mesura, de València. Predominen els contenidors de mida mitjana destinats a l'emmagatzematge de líquids i sòlids, a més d'alguna escudella, bols i vasos carenats, olles i orses, i un vas carenat profund. Altres materials són: un botó d'ivori de perforació en V, localitzat a la base de l'estratigrafia, i un punxó metàl·lic, un ídol petit de pedra i un xiulet de ceràmica trobats a la superfície o en els voltants del turó.
Les restes de fauna mostren el predomini dels ovicàprids, utilitzats per la seua carn, enfront dels bòvids i súids que resulten marginals. L'aparició d'un cànid es vincula a la cura dels ramats o a la seua participació en activitats cinegètiques, i la presència d'animals silvestres és també marginal, documentada per alguns conills i un cérvol caçats en edat adulta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Picarcho, El». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Historia. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* ↑ «El Molón». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Historia. Editorial Prensa Valenciana, 2009.