OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moí de Besora

Moí és un sant llegendari, sense correspondència amb un personatge real. Forma part del folklore català i, concretament, del d'Osona. La tradició, recollida entre d'altres per Joan Amades, diu que era un ermità que vivia en solitud profunda a Santa Maria de Besora, a l'ermita de Sant Moí. Passava el temps dedicat a l'oració i a fer treballs amb fusta, concretament esclops, que deixava a la vora d'un corriol perquè els agafessin els caminants que hi passaven. No tenia eines, i feia els esclops només amb les mans. Era sord i, per tant, no parlava gaire i passava anys sense dir una paraula.
Segons una altra versió, fou per no parlar mai amb ningú que es va quedar sord, i per això l'adoptaren com a patró els qui perdien l'oïda, que demanaven: "Sant Moí, feu-m'hi sentir". Quan va morir, tota la terra al voltant de l'ermita es va poblar de lliris blancs i olorosos. Els pastors van veure l'ermita amarada d'una claror celestial i, en entrar-hi, la trobaren buida: l'ermità havia estat portat al cel per àngels.
A l'ermita es feia un aplec en el qual es mullaven cotons a l'oli de les llànties, que després s'usaven per guarir o prevenir el mal d'oïda. Segons Besora, la festivitat n'era el 7 de juny.

## Bibliografia

* Joan Amades. Costumari català. vol. 3, p. 449-450.
# Helga Stevens

Helga Stevens (Sint-Truiden, 9 d'agost de 1968) és una política flamenca. És eurodiputada de la Nieuw-Vlaamse Alliantie des 2014. És coneguda per la seva lluita pels drets de les persones amb discapacitat.

## Biografia

Helga Stevens va néixer sorda i va estudiar en una escola especial per persones sordes de Hasselt, però més tard es va canviar a una escola inclusiva de Sint-Truiden. Després d'estar un any a Saint Louis (Missouri), va estudiar dret a la KU Leuven de Lovaina. Llavors va tornar als Estats Units, on es va graduar en dret per l'Escola de Dret de la Universitat de Califòrnia a Berkeley el curs 1993/94. El 1996 va començar a treballar per a la Unió Europea de Sords i va ser una membre activa de la Federació d'Organitzacions Flamenques de Sords.
Stevens va ser candidata al Senat belga per primera vegada el 1999 en la desena posició de la llista de Volksunie. El 2003 va ser de nou candidata al Senat ser de nou candidat per al Senat el 2003 per la Nieuw-Vlaamse Alliantie. Va ser escollida diputada del Parlament de Flandes el 2004 i senadora el 2007. Va ser reelegit pel Parlament Flamenc el 2009 i com a senadora el 2010.
El maig de 2014, Stevens va ser elegida eurodiputada. El novembre del mateix any va ser nomenada vicepresidenta del grup dels Conservadors i Reformistes Europeus. A més de les seves assignacions dels comitès, Stevens exerceix de presidenta de l'intergrup sobre Discapacitats del Parlament Europeu. L'octubre de 2016 es va anunciar que seria la candidata a presidenta del Parlament Europeu per part del grup dels Conservadors i Reformistes Europeus.

## Referències

* ↑ Maïa de La Baume and Harry Cooper (November 25, 2016), MEPs in the frame to replace Martin Schulz Politico Europe.
* ↑ «Belgische Senaat» (en dutch). Belgian Senate. [Consulta: 10 juny 2009].
* ↑ Helga Stevens Arxivat 2014-08-17 a Wayback Machine., Flemish Parliament
* ↑ Maïa de La Baume and Harry Cooper (November 25, 2016), MEPs in the frame to replace Martin Schulz Politico Europe.
* ↑ Cynthia Kroet (October 4, 2016), ECR picks its Parliament presidential candidate Politico Europe.

## Enllaços externs

* Helga Stevens - Lloc web oficial
# Mare de Déu del Roser de Palaldà

Mare de Déu del Roser de Palaldà és una capella del poble de Palaldà, del terme comunal dels Banys d'Arles i Palaldà, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada en el nucli vell del poble de Palaldà, a prop i al nord-oest de l'església parroquial de Sant Martí. És al peu de la carretera del Coll de Fortó.
És una església dreçada a les darreries del segle xiv i primer anys del XVII.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «11 - Els Banys d'Arles i Palaldà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 50. La Mare de Déu del Roser de Palaldà». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Morellàs i les Illes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Mare de Déu del Roser de Palaldà en els ortofotomapes de l'IGN
# Gran Premi de Xarm al xeic

El Gran Premi de Xarm al xeic era una cursa ciclista d'un dia que es disputava al voltant de Xarm al xeic (Egipte) durant el mes de febrer. La seva primera edició es disputà el 2007 formant part de l'UCI Àfrica Tour, amb una categoria 1.2. Després del 2009 ja no es va tornar a fer.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2007 | Ján Šipeky | Ahmed Mohammed Ali | Fadi Khan Shikhoni |
| 2008 | Amr Mahmoud | Goran Smelcerovic | Ahmed Rashad |
| 2009 | Ivailo Gabrovski | Khan Shaikhouni | Gebrehiwet Merhawi |

## Referències

* ↑ Archives, Cycling. «Sharm el-Sheikh» (en anglès). [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «Grand Prix of Sharm el-Sheikh 2007 One day race results». [Consulta: 29 desembre 2022].
# Marc Tul·li Ciceró el jove

Marc Tul·li Ciceró el jove (en llatí Marcus Tullius Cicero) va ser l'únic fill mascle de Marc Tul·li Ciceró l'orador amb la seva muller Terència. Formava part de la gens Túl·lia.
Va néixer l'any 65 aC suposadament el mateix dia que Juli Cèsar i Gai Marci Fígul van ser escollits cònsols. Ciceró parla d'ell a les seves cartes, mentre era un nen, amb paraules d'afecte i diu que vigilava la seva educació amb molta cura. Va acompanyar al seu pare a Cilícia (51 aC) i allí viatjà a Galàcia, juntament am el seu cosí Quint Tul·li, a visitar al rei Deiotarus I, mentre el seu pare i els seus llegats feien la guerra als muntanyesos de l'Amanos.
L'any 50 aC va retornar a Roma, on va vestir la toga viril, quan tenia setze anys, a la ciutat d'Arpinium. El 49 aC se'n va anar a Grècia on es va unir a l'exèrcit de Pompeu i va dirigir un esquadró de cavalleria. El seu general i l'exèrcit el van felicitar per la seva habilitat en dirigir les tropes i per la fermesa que demostrava suportant la vida de soldat. Després de la batalla de Farsàlia va anar a Brundusium fins a l'arribada de Juli Cèsar.
L'any 46 aC va tornar a Arpinium on va ser nomenat per Cèsar edil, juntament amb el seu cosí Quint i un tal Marc Cesi. L'any 45 aC va demanar anar a Hispània per lluitar contra els seus antics amis però el seu pare li va treure del cap i el va enviar a Atenes on va seguir estudiant amb altres amics seus de Roma i on primer va tenir una etapa de mals hàbits degut a un retòric de nom Gòrgias. El jove sembla que va tenir remordiments per la seva conducta, i en una carta va expressar la seva vergonya per la mala conducta, i va explicar que s'havia reformat i estudiava amb Cràtip de Mitilene. Alguns amics del seu pare que el van visitar, confirmen el seu canvi de conducta.
Després de la mort de Cèsar el 44 aC va ser tribú militar amb Brut i va derrotar a Luci Calpurni Pisó, lloctinent de Marc Antoni, i a Gai Antoni, al que va fer presoner. Derrotats els republicans a Filipos, es va unir amb Sext Pompeu a Sicília i va aprofitar l'amnistia dictada pel breu tractat de pau del 39 aC, vivint llavors retirat fins que el va cridar Octavi i el va fer entrar al col·legi d'àugurs. Després el va fer el seu col·lega al consolat l'any 30 aC, i l'any següent va ser nomenat governador d'Àsia o, segons alguns autors, de Síria, última cosa que es coneix de la seva vida.
El jove Ciceró va ser un d'aquells personatges que mai no haurien aparegut a la història si no hagués estat per la fama del seu pare. Aquesta fama va ser fins a cert punt una desgràcia, ja que va portar a que s'assenyalessin les seves follies i els vicis de joventut, que podrien haver passat desapercebuts en una persona amb un pare menys il·lustre. Tenia una naturalesa indolent però els avantatges de la seva educació no es van perdre, cosa que es pot deduir de l'estil i el to de dues epístoles que s'han conservat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Londres: Walton and Maberly, 1861, p. Vol. I, p. 746-747.
# Moviment Victòria Ciutadana

Moviment Victòria Ciutadana (castellà: Movimiento Victoria Ciudadana, MVC) és un partit polític porto-riqueny fundat el 2019. Participa en les eleccions generals de 2020 per l'elecció de governador en una plataforma anti-colonialista, proposant una assemblea constitucional per determinar la decisió final pel que fa a la relació entre els EUA i Puerto Rico. Va ser fundat l'11 de març de 2019, per Rafael Bernabe Riefkohl, historiador i candidat per governador el 2016 del Partit del Poble Treballador (PPT); Alexandra Lúgaro, advocada i candidata independent per governador el 2016; Mariana Nogales Molinelli, advocada i candidata del PPT per comissari resident el 2016; Ana Irma Rivera Lassén, cap anterior del Col·legi d'Advocats de Puerto Rico; Manuel Natal Albelo, membre anterior del PPD, representant actual en la 29a Cambra de Representants de Puerto Rico i d'altres. Promouen la descolonització de Puerto Rico mitjançant una assemblea constitucional que pogui pendre la decisió final sobre la sobirania de Puerto Rico com un estat mes dels EUA, independència plena, o una associació lliure amb els Estats Units. El escàndol Telegramgate del 2019, que va afectar el Partit Nou Progressista governant, va ajudar a posar el focus del MVC damunt la reforma de govern.

## Referències

* ↑ «Movimiento Victoria Ciudadana presenta sus postulados en el Tapia» (en castellà). Metro [San Juan, Puerto Rico], 11-03-2019.
* ↑ «A New Political Party in Puerto Rico». PR51st. [Consulta: 24 novembre 2019].
* ↑ Cabán, Pedro. «The Summer 2019 Uprising: Building a New Puerto Rico». NACLA, 21-10-2019. [Consulta: 24 novembre 2019].
# Hussayn ibn Yahya al-Ansarí

Hussayn ibn Yahya al-Ansarí o al-Hussayn ibn Yahya al-Ansarí (àrab: حسين بن يحي الانصاري o الحسين بن يحي الانصاري, Ḥusayn ibn Yaḥyà al-Anṣārī o al-Ḥusayn ibn Yaḥyà al-Anṣārī), més conegut com a Hussayn al-Ansarí o simplement al-Ansarí, fou un valí de Saragossa (a. 774- d. 781).
El 774, durant una conspiració dels iemenites entre els quals es trobava Hussayn, l'emir de Còrdova Abd-ar-Rahman I va enviar Abd al-Melek ibn Umar, qui va obtenir la seva lleialtat. El 777 Hussayn es va aliar amb Sulayman ibn Yaqdhan, valí de Barcelona, contra Abd-ar-Rahman I. Sulayman va viatjar a Paderborn en companyia d'Abu Tawr, el valí de Osca, i va oferir a Carlemany la submissió d'ambdós, però segurament es va excedir amb les promeses, perquè Hussayn no estava disposat a lliurar Saragossa als francs. Quan Carlemany va arribar davant la ciutat el 778, Hussayn es va negar a obrir les portes i va al·legar que ell, personalment, no havia promès res. Carlemany va assetjar la ciutat sense succés i al cap d'un mes es va retirar, i a l'estiu el seu exèrcit va sofrir una greu desfeta a Roncesvalls.
Hussayn es va mantenir rebel fins al 781, quan l'emir de Còrdova va atacar la ciutat amb un poderós exèrcit comandat per Thalaba ibn Ubayd-Al·lah al-Judhamí i el va obligar a sotmetre's. A canvi de prometre lleialtat, Hussayn va conservar el càrrec.

## Referències

* ↑ Millàs i Vallicrosa, Josep Maria. Textos dels historiadors àrabs referents a la Catalunya carolíngia. Institut d'Estudis Catalans, 1987, p. XXVIII. ISBN 84-7283-117-5.
* ↑ Rovira i Virgili, Antoni. Història Nacional de Catalunya, volum II. Edicions Pàtria, 1920, p.348 i 431.
# Mare de Déu del Roser del Mas Vallgatina

La Mare de Déu del Roser del Mas Vallgatina és una església barroca d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Mas conté una petita capella oberta a un dels murs del menjador. La forma corresponen a un armari emmarcat dins el qual hi ha una doble arcada a manera de finestra geminada. Aquesta estructura està feta de fusta policromada presentant motius florals enquadrats. Sota l'arcada de l'esquerra hi ha una imatge de Crist Crucificat mentre que sota l'arcada de la dreta n'hi ha una de la Mare de Déu del Roser. La imatge policromada es conserva en bon estat. A l'extrem on s'uneixen les dues arcades hi ha una peça que segurament aguantava una llàntia.
A la part inferior de la capella hi ha una inscripció: "Lo il·lustríssim Senyor Don Manel de Sant Just i De Pagès bisbe de Vic ha concedit 16 dies de perdó a qui dirà un Pare Nostre e Ave Maria davant esta imatge de..."

## Història

Manuel Santjust i de Pagés va ser bisbe de Vic entre el 1710 i el 1718.

## Referències

* 1 2 3 «Mare de Déu del Roser del Mas Vallgatina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Maria Frederic d'Aragó

Maria Frederic d'Aragó era filla de Lluís Frederic d'Aragó i Helena Cantacuzena i a la mort del pare el 1382 fou comtessa de Salona, senyora de Citó (Zituni) i de Siderocàstron, encara que inicialment va governar la mare mentre era menor d'edat.
El 1394 Salona fou ocupada pels otomans i mare i filla foren incorporades a l'harem del soldà dels otomans Baiazet I i van morir poc temps després.
# Cornulaca monacantha

Cornulaca monacantha és una espècie de planta dins la família de la bleda que marca, fitogeogràficament el límit sud del desert del Sàhara on és una espècie comuna al nord i el centre. La seva distribució és el nord d'Àfrica, Núbia Aràbia, Iran i Paquistan (Balutxistan)
El seu epítet específic, monacantha, prové del grec: una flor i fa referència al fet que fa flors solitàries (no agrupades).

## Descripció

Arbust llenyós de branques intricades que fa fins a un metre d'alçada. És de color verdós i es torna blanquinós o groguenc quan s'asseca. És glabre-glauc, excepte l'axil·la de les fulles. Les fulles fan fins a 2.5 mm, i són recorbades cap a l'interior amb espines que surten de les axil·les. Floreix el setembre, les flors són brunes ataronjades recobertes per una mena de llana espessa.

## Hàbitat

Viu en planes sorrenques i els uadis del desert. Resisteix el vent i es troba en els lloc més àrids del Sàhara.

## Usos

Tradicionalment usada com a medicinal al Marroc, és una excel·lent pastura pels dromedaris, es considera una planta de supervivència per a ells a qui no els importa que tinguin espines i que, d'altra banda, s'alimenten de qualsevol planta que trobin.

## Notes i referències

* ↑ «Common Plants of the Western Desert of Egypt by Petr Pokorný and Adéla Pokorná» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-05-18. [Consulta: 3 gener 2021].
* Flors d'Egipte
* Flora del Sàhara Arxivat 2012-06-08 a Wayback Machine.
# Wilson (Oklahoma)

Wilson és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 1.586 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wilson tenia 1.584 habitants, 625 habitatges, i 426 famílies. La densitat de població era de 107,5 habitants per km².
Dels 625 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,2% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 31,8% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 20,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.667 $ i la renda mediana per família de 28.199 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.063 $ mentre que les dones 17.619 $. La renda per capita de la població era d'11.258 $. Entorn del 15,4% de les famílies i el 20,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wilson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wilson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Hussein Khan

Hussein Khan o Hussein bin Janibek fou kan d'Astrakhan vers 1521. Era fill de Ianibek, al que probablement va succeir.
El 1522 Mehmed I Giray, kan de Crimea, que ja havia posat al seu fill Sahib Giray al tron del Kanat de Kazan (1521-1524) va atacar Astracan aliat a Mamai Khan dels nogais. Hussein va haver de fugir i Astracan fou ocupada, reunint així Mehmet I Girau a les seves mans, encara que breument, la major part del que havia estat la Gran Horda. Hussein estava aliat a Rússia i va anar a demanar ajut. Mentre els nogais van conspirar contra Mehmed I Giray que fou assassinat a la seva tenda (1523) i bona part del seu exèrcit va morir a les estepes. Hussein fou restaurat. El 1524 el nou kan de Crimea Saadet I Giray l'esmenta com el seu amic.
Després apareix un kan de nom Saykh Ahmad en dates desconegudes (vers 1530).

## Referències

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Mare de Déu del Roure

«Mare de Déu del Roure» té aquests significats:
* Canònica de Santa Maria del Roure a Pont de Molins (Alt Empordà)
* Santuari de la Mare de Déu del Roure a Tellet (Rosselló)
# Gens Pinària

La gens Pinària (en llatí Pinaria gens) va ser una de les gens patrícies més antigues de Roma, que situava el seu origen abans de la fundació de la ciutat, quan els Potitii i els Pinarii, que vivien a la comarca on després es va fundar Roma, van donar hospitalitat a Hèrcules. L'heroi, a canvi, els va ensenyar la manera de rendir-li culte, però els Pinarii no van arribar a temps per al banquet de sacrifici que estava preparat, i quan es presentaren ja s'estaven menjant les entranyes de les víctimes. Hèrcules aïrat, va determinar que els Pinarii serien exclosos per sempre de menjar-se les entranyes i que en tots els assumptes relacionats amb el seu culte estarien darrere dels Potitii.
Les dues famílies van ser sacerdots d'Hèrcules fins a la censura d'Api Claudi Cec l'any 312 aC, que va comprar als Potitii els coneixements dels ritus sagrats i els va encomanar als esclaus públics. Els Pinarii, que no van voler vendre els seus drets, es van lliurar del càstig, i la família va subsistir molts segles encara. El seu nom provindria de Pinus, un fill de Numa Pompili.
Es mencionen durant la monarquia i van arribar al consolat molt aviat amb la república. Publi Pinari Mamercí Ruf va ser el primer cònsol de la família l'any 489 aC. Van usar els cognoms Mamercí, Natta, Posca, Rusca i Escarp, però cap d'aquestes branques va arribar al consolat.

## Referències

* ↑ Virgili; Dolç, Miquel (notícia preliminar i edició). «Notícia preliminar». A: Eneida. vol. III: llibres VII-IX. Fundació Bernat Metge, 1972, p. 75. ISBN 9788472250376.
* ↑ Smith, William. «Pinaria Gens». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ Deutsche Encyclopädie oder Allgemeines Real-Wörterbuch aller Künste und Wissenschaften: Gal-Ger (ebook) (en alemany). Volum 11. Varrentrapp Sohn und Wenner, 1786, p. 737.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of greek and roman biography and mithology: Vol.III. Londres: John Murray, 1876, p. 366-367.
# Maria Fuster

«Maria Fuster» té aquests significats:
* Maria Fuster Martínez, nadadora mallorquina.
* Maria Fuster Embuena, periodista valenciana.
# Cristianisme i Justícia

Cristianisme i Justícia és un centre d'estudis creat pels Jesuïtes de Catalunya el 1981 i dedicat a la reflexió social i teològica. Ubicat a Barcelona, agrupa un equip interdisciplinari format per més de 80 professors de ciències socials i de teologia, i de professionals i experts que estan en contacte directe amb les realitats socials.
Va ser creat el 1981 i promogut per la Companyia de Jesús a Catalunya, com a resposta a la tasca prioritària encomada pel Superior General Pedro Arrupe en la Congregació General 32 del "servei de la fe i la promoció de la justícia” sent en aquell moment Provincial dels jesuites a Catalunya el pare Ignasi Salvat, sj.

## Pensament

Rafael Díaz-Salazar, professor de la Facultat de Ciències Polítiques i Sociologia de la Universitat Complutense de Madrid, descriu el missatge de Cristianisme i Justícia de la següent manera: “sense lluita contra la injustícia, la fe en Déu és morta, tot i que es proclami per tot arreu”.
Un dels grans eixos de la teologia de Cristianisme i Justícia se centra precisament en una visió del cristianisme des de la indignació contra la injustícia i la lloança del Déu empobrit que sempre està del costat dels exclosos i els oprimits.
Els principis bàsics de la teologia de Cristianisme i Justícia han estat resumits pel capellà i teòleg basc Javier Vitoria al llibre Una teologia agenollada i indginada on posa de manifest que l'opció Fe-Justícia dona forma substancial a la tasca teològica.

## Referències

* ↑ «Cristianisme i Justícia estrena Aula Virtual». Catalunya Religió, 13-09-2016 [Consulta: 8 novembre 2016].
* ↑ «Signes del temps. Nou director de Cristianisme i Justícia». CCMA, 17-11-2014 [Consulta: 11 novembre 2016].
* ↑ Domingo, Oriol. ««Dios toma partido por los pobres» Cristianisme i Justícia, impulsado por los jesuitas de Catalunya reafirma su compromiso al cumplir 25 años» (en castellà). La Vanguardia, 24-12-2006. [Consulta: 3 febrer 2017].
* ↑ «Congregació General 32 Decret 4». Arxivat de l'original el 2011-07-25. [Consulta: 11 gener 2014].
* ↑ «Mor el jesuïta Ignasi Salvat, exprovincial i fundador de Cristianisme i Justícia». Catalunya Religió, 24-06-2011 [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ Puig de la Bellacasa, José Maria ««Un Déu contra l'exclusió»». La Vanguardia, 06-11-2016. Arxivat de l'original el 2017-04-25 [Consulta: 24 abril 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial