OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torrota de Can Pinya

La torre o Torrota de Can Pinya és un edifici enrunat al terme municipal de Subirats (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. En un principi, aquesta torre va ser identificada erròniament com a columbari romà. No se'n coneix cap notícia documental que hi faci referència. Per les seves característiques tipològiques és molt probable que correspongui a una construcció defensiva de la qual, com de tantes altres en aquestes comarques, és certament difícil d'establir una datació concreta sense un estudi arqueològic previ. En aquest indret sembla que hi hagué una torre de guaita, de planta rectangular, feta amb una base de paredat i la resta amb tàpia, i segurament, també hi havia un clos que s'estenia per la banda meridional de la torre.
El seu paral·lelisme amb la torre d'en Viola, a Calafell, que es podria datar en època andalusina, fa pensar que la torre de Cal Pinya també podria ser del segle VIII però tampoc es pot descartar un ús feudal; cal tenir present el notable ús que es va fer de la tàpia durant el segle xiv al castell de Gelida. N. Rafael va fer un estudi on diu que s'hi troba, encastat a la tàpia, un fragment de ceràmica àrab que pot esser datada al segle xi.
Torre de tàpia situada a la falda de les muntanyes que s'alcen al sud del pla del Penedès, a llevant de la Torre-ramona, entre les dependències del mas de Cal Pinya. Actualment només es conserva sencer un dels costats d'una torre de planta rectangular. El gruix del mur fa pensar que aquests edificis originàriament devia tenir una alçada considerable. Ara, però, només es conserva la base de paredat, actualment en força mal estat, que deu fer aproximadament un metre d'alçada. Més amunt es conserven encara dues filades i mitja més. En aquesta zona més alta, el mur té un gruix d'una vuitantena de centímetres. El límit de cadascuna de les filades o cossos, hom veu una sèrie de forats acabats al cim amb una lloseta. A més, hi ha diversos forats que fan pensar que en un cert moment fou utilitzat com a colomar. S'aprecien tres o quatre rengleres de cel·les, repartides d'una forma força desordenada i situades sobretot a la part inferior. De l'angle sud-est surt una prolongació cap a l'est que després es desvia vers el sud. El primer tros d'aquest mur que va cap a migjorn està fet només de tapia. Hi ha també la casa del mas, feta de tàpia, d'un color més rogenc, i un pou.

## Notes

* 1 2 3 «Torre de Can Pinya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Tossal de Fontanyon

El Tossal de Fontanyon és una muntanya de 726 metres que es troba al municipi d'Ivars de Noguera, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tortes

Tortes és una parròquia consagrada a Sant Pere pertanyent al municipi de Becerreá, província de Lugo.
Segons el padró municipal de 2004 la parròquia de Tortes tenia 139 habitants (70 homes i 69 dones), distribuïts en 7 entitats de població (o lugares), el que pressuposà una disminució en relació al padró de l'any 1999 quan hi havia 164 habitants. Segons l'IGE, el 2014 la seva població va caure fins a les 106 persones (53 homes i 53 dones).

## Llocs

* Arroxo
* Eixibrón
* Erbón
* O Freixo
* Lamarrío
* Monelo
* Tortes

## Referències

* ↑ «Dades estadístiques de població». Instituto Galego de Estadística.
# Troy (Indiana)

Troy és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 392 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Troy tenia 392 habitants, 172 habitatges, i 104 famílies. La densitat de població era de 488,2 habitants/km².
Dels 172 habitatges en un 26,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,3% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 39% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,9% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.536 $ i la renda mediana per família de 32.708 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.333 $ mentre que les dones 21.023 $. La renda per capita de la població era de 13.891 $. Entorn del 19,2% de les famílies i el 19,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Troy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Troy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Trubetskoi

Trubetskoi - Трубецкой (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 51 habitants. Pertany al districte (raion) de Stroítel.

## Referències

* ↑ «История села Бутово | Бутовское сельское поселение». www.admbutovo.ru. Arxivat de l'original el 2019-01-11. [Consulta: 10 gener 2019].
* ↑ «Историческая справка, Бутово — Энциклопедия Яковлевского района» (en rus). Arxivat de l'original el 2019-01-11. [Consulta: 10 gener 2019].
# Trubní

Trubní (en rus: Трубный) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia3 715 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Trialètia

Trialètia (georgià: თრიალეთი, Triàleti) o Trialet fou una regió de Geòrgia, al sud-oest de Tbilisi i nord-est del Samtskhé. Correspon a l'actual municipi de Tsalka.
# Trialetià

Trialetià és el nom d'una cultura d'indústria d'eines lítiques del paleolític superior-epipaleolític. identificada al sud del Caucas. Té una datació provisional de 16.000 / 13.000 BP - 8.000 BP.

## Arqueologia

El nom de la cultura arqueològica deriva dels jaciments relacionats del districte de Trialeti, situat a la conca del riu Khrami de la Geòrgia meridional. Aquests jaciments són Barmaksyzkaya i Edzani-Zurtaketi; a Edzani, un jaciment del paleolític superior, un percentatge important dels artefactes són d’obsidiana. La subsistència d'aquests grups es basava en la caça de la cabra caucasica, el senglar i l'ós bru.
L'àrea caucàsico-anatòlica de la cultura trialetiana limitava amb la cultura zarziana del nord de l'Iraq i l'Iran per l'est i el sud, i amb la natufiana pel sud-oest. Recents excavacions a la vall del riu Qvirila, al nord de la regió de Trialètia, mostren una cultura mesolítica associada al trialetià.
L'antropòleg i prehistoriador nord-americà Alan H. Simmons descriu aquesta cultura com a "molt poc documentada".

### Llocs trialetians
#### Caucas i Transcaucàsia

* Edzani (Geòrgia)
* Chokh (Azerbaidjan), capes E-C200
* Kotias Klde (Geòrgia), capa B

#### Anatòlia Oriental

* Hallan Çemi (des de ca. 8600-8500 BC fins a 7.6-7500 BC)
* Nevali Çori mostra una mescla trialetiana en un context de preceràmic B (IX-VII mil·lenni aC)
També es poden trobar influències trialetianes aː
* Cafer Höyük
* Boy Tepe

#### Sud-est de la mar Càspia

* Hotu (Iran)
* Ali Tepe (Iran) (des de ca. 10.500 BC fins 8.870 BC)
* Belt Cave (Iran), capes 28-11 (les darreres restes daten de ca. 6000 BC)
* Dam-Dam-Cheshme II (Turkmenistan), capes 7-3

## Referències

* ↑ Stolberg, 2007, p. 377.
* ↑ Brunet, 2002, p. 9-24.
* 1 2 Kushnareva, 1997, p. 9.
* ↑ Burchak-Abramovich i Grigor'evich Bendukidze, 1969, p. 32-33.
* ↑ Bar-Yosef, 2014, p. 265.
* ↑ Simmons, 2011, p. 53.

## Bibliografia

* Bar-Yosef, Ofer. Upper palaeolithic hunter-gatherers in western Asia - The Oxford Handbook of the Archaeology and Anthropology of Hunter-Gatherers (en anglès). Oxford University Press, 2014. ISBN 978-0199551224.
* Brunet, Frédérique «Asie centrale: vers une redéfinition des complexes culturels de la fin du Pléistocène et des débuts de l’Holocène» (en francès). Paléorient, 28, 2, 2002, pàg. 9-24.
* Burchak-Abramovich, Nikolay I.; Grigor'evich Bendukidze, Oleg «Fauna epipaleoliticheskoy stoyanki Zurtaketi». SANGSSR, 55, 3, 1969.
* Kushnareva, Karine Khristoforovna. The Southern Caucasus in Prehistory. Stages of Cultural and Socioeconomic Development from the Eighth to the Second Millennium B.C. (en anglès). University of Pennsylvania Museum of Archaeology, 1997.
* Simmons, Alan H. The Neolithic Revolution in the Near East. Transforming the Human Landscape (en anglès). University of Arizona Press, 2011. ISBN 978-0816529667.
* Stolberg: Glossar In: ,, Stuttgart 2007, pg. 375–377, Anna. Vor 12.000 Jahren in Anatolien. Die ältesten Monumente der Menschheit (en alemany). Badisches Landesmuseum Karlsruhe (ed.), 2007. ISBN 978-3806220728.
# Tropheus duboisi

Tropheus duboisi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes. Els adults poden assolir els 12 cm de longitud total. És endèmic del nord del llac Tanganyika (Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Marlier, Georges «Observations sur la biologie littorale du Lac Tanganyika» (en francès). Revue de Zoologie et Botanique Africaines, v. 59, núms. 1-2, 1959, pàg. 164-183, Pls. 1-2.
* 1 2 Sa-a, Pascualita; Geelhand, Dimitri. «Tropheus duboisi Marlier, 1959». FishBase.

## Bibliografia

* Maréchal, C.; Poll, M. «Tropheus». A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). Vol. 4.. ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i Orstom, París, 1991, p. 521-525.
# Tub germinatiu

Un tub germinatiu (en anglès:germ tube) és una zona d'excrecència produïda per les espores dels fongs que alliberen espores durant la germinació. També rep el nom de tub germinatiu el produït pel creixement del pol·len de les plantes superiors.
El tub germinatiu es diferencia, creix i es desenvolupa per mitosi per crear hifes somàtiques.
La prova del tub germinatiu és una prova de diagnosi en la qual una mostra d'espores de fongs es posen en suspensió en el sèrum de la sang i s'examinen en el microscopi per a detectar els tubs germinatius. Aquesta prova està particularment indicada per a colònies de color crema en cultius de fongs en laboratori, en les quals una prova positiva de tub germinatiu és indicativa de la presència del fong Candida albicans.

## Referències

* ↑ Reference.com
* ↑ C.J. Alexopolous, Charles W. Mims, M. Blackwell, Introductory Mycology, 4th ed. (John Wiley and Sons, Hoboken NJ, 2004) ISBN 0-471-52229-5
* 1 2 Chapter IV. Germ Tube Test in YEAST IDENTIFICATION Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine. document at doctorfungus.org. Retrieved July 2011
# Trípoli Sporting Club

El Trípoli Sporting Club (àrab: نادي طرابلس الرياضي, Nādī Ṭarābulus ar-Riyāḍī, ‘Club Esportiu de Trípoli’) és un club de futbol libanès de la ciutat de Trípoli.
El club va ser fundat com Al Majd Sports Association (àrab: جمعية المجد الرياضي), reanomenat Olympic Beirut Sporting Club (àrab: نادي اولمبيك بيروت الرياضي) el 4 d'abril de 2001, per Taha Koleilat. La temporada 2005–2006 la llicència del club fou venuda i es traslladà a Trípoli, esdevenint Olympic Tripoli i més tard va prendre el nom actual.

## Palmarès

* Lliga libanesa de futbol:
** 2002–03
* Copa libanesa de futbol:
** 2002–03, 2014–15

## Referències

* ↑ «الجامعة اللبنانية | التشريعات | تعديل اسم جمعية المجد الرياضي ليصبح نادي اولمبيك بيروت الرياضي-قضاء بيروت-محاف- ظة بيروت».
* 1 2 «أولمبيك بيروت.. تعلموا كيف تصنع البطولات», 28-03-2020.
* ↑ «Lebanon 2005/06».
* ↑ «Lebanon - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Lebanon - List of Cup Winners». RSSSF.
# Tríptic (publicitat)

En la publicitat i les arts gràfiques, un tríptic és un fullet informatiu doblegat en tres parts, normalment la seva grandària és d'una fulla de paper mida carta. A la cara de davant, conté la informació de l'esdeveniment i institució que ho organitza i les dates, en el centre de la fulla hi ha els convidats especials, el contingut de conferències, horaris, ponents, recessos, dades de la inauguració i clausura, en la part posterior es posen les dades per a la inscripció i informes. Pot incloure textos i imatges de suport, organitzant la informació de manera clara sobre un tema. A causa de la seva mida i disseny, permet tenir un major impacte entre la població a la qual va destinada.
Quan es parla de tríptics, es fa referència en general a obres d'art, ja que aquest format va ser molt característic en l'Edat Mitjana (en la qual la idea de la Trinitat Cristiana coincidia a la perfecció amb el format triple). En aquest sentit, moltes obres d'art de l'època van ser fetes en taules de fusta, de marfil o de metall amb diferents dissenys, gravats i relleus. La bellesa i delicadesa d'aquestes obres les va tornar altament populars i reconegudes independentment de la seva mida (podent-se trobar algunes en miniatura i altres dignes de decorar salons sencers).

## Consideracions generals

La disposició de la informació sol ser la següent:
* En la portada es col·loca l'eslògan o frase de la campanya així com el logotip identificatiu de l'empresa.
* En el desenvolupament de triptic es desplega l'argument de vendes exposant els avantatges competitius del producte o servei, generalment, recolzades per fotografies o gràfics. El joc de tres làmines que es van desplegant permet anar exposant els arguments en un ordre determinat de manera que vagi creixent l'interès del client.
# UCB

UCB té els següents significats:
* Universitat de Califòrnia a Berkeley, universitat a Berkeley (Califòrnia, Estats Units)
* Universitat de Colorado a Boulder, universitat a Boulder (Colorado, Estats Units)
* UCB o Union Chimique Belge, multinacional farmacèutica amb seu a Brussel·les
* Unión Colorada y Batllista, sector dins del Partit Colorado de l'Uruguai
* Unió de Comunistes Burkinabesos, partit polític de Burkina Faso
# Tuc de la Comamarja

El Tuc de la Comamarja és una muntanya que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins de la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El seu nom prové del llatí: «Probablement de cumba erematica, coma erma, doncs és la més alta i erma de totes».
El pic, de 2.562,1 metres, punt d'unió entre la Serra de Llats a ponent i la Serra de Casesnoves a llevant, s'alça en la carena que separa les valls de Sant Nicolau al nord i de Sant Martí al sud. Està situat entre la Roca Blanca a ponent i el Cap de les Cometes a llevant.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Rutes

Dues són les alternatives més habituals:
* Sortint de Taüll o el Pla de l'Ermita, es remunta uns 400 metres pel Barranc de Remediano direcció nord-nord-est, per girar cap a l'oest-nord-oest i dirigir-se a el Faro (lloc on té lloc l'encesa de les falles a les festes de Taüll); es continua després cap al nord-nord-est, per buscar el pas a la Vall de Sant Nicolau que es troba entre el Pui-redó i el Cap de les Creuetes. A partir d'aquest punt es segueix la carena fins al cim.
* Sortint des del Pla de l'Ermita i remuntant la carena del Serrat dels Hortons.

## Referències

* 1 2 ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Tuc de la Comamarja. [Consulta: 05/03/2012]
* ↑ Calculada per Josep Borrut, amb les dades de l'Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 05/03/2012]
* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 18 maig 2011].
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Tuc de Vacivèr

El Tuc de Vacivèr és una muntanya de 2.640 metres que es troba al municipi de Naut Aran, a la comarca de la Vall d'Aran.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Marcel·lina (gnòstica)

Marcel·lina (en llatí: Marcellina) va ser una de les poques dones conegudes com a dirigents cristianes. Va predicar durant el segle ii a Roma.
Nascuda a Alexandria, on va ser deixeble de Carpòcrates, Marcel·lina va viatjar a Roma per transmetre les idees gnòstiques del seu mestre. Afirmava que havia rebut coneixements secrets sobre Maria, la mare de Jesús, Maria Salomé i Marta de Betània. Aquestes dones eren els models de Marcel·lina i dels seus companys de pregària. En aquesta línia, Marció havia nomenat dones com a sacerdotesses al mateix nivell que els homes.
Marcel·lina va predicar a Roma en temps del papa Anicet, aproximadament cap a l'any 160. Cels, citat per Orígenes a Contra Celsus, diu que els seus coneixements venien directament de la tradició apostòlica i que els seus seguidors s'anomenaven marcel·lians. Ireneu de Lió explica que "va enganyar a molts" i que els seus seguidors portaven una petita marca de foc a la part posterior del lòbul de la orella. Es deien savis a ells mateixos i explica que tenien imatges. Algunes eren pintades i altres fabricades amb materials diversos. Mostraven un retrat de Crist confeccionat per Pilat, del temps en què Jesús va morir entre els homes. Les imatges portaven corona i les exhibeixen juntament amb d'altres que representaven filòsofs pagans, com ara Pitàgoras, Plató, Aristòtil i altres, i que la seva actitud cap a ells era la mateixa que la dels pagans. Ireneu també diu que feien mal ús del nom de cristià, i això indica que consideraven que formaven part de l'església.
La doctrina de Marcel·lina seguia els continguts del gnosticisme més primitiu. Defensaven que la fe ho omplia i ho justificava tot per poder arribar al Regne de Déu. L'ànima havia d'aconseguir la seva redempció, a través de diversos naixements. Jesús era l'exemple que s'havia de seguir durant el procés d'evolució personal. Només la fe i l'amor es necessitaven per a poder-se salvar, i les lleis i els reglaments tenien un significat neutre en el camí cap a la salvació.

## Referències

* 1 2 Montserrat Torrents, Josep. Los gnósticos. Madrid: Gredos, 1990, p. 218. ISBN 8424908848.
* ↑ Ireneu de Lió. Adversus haereses I, 25, 6
# Pinilla de Jadraque

Pinilla de Jadraque és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Telecogresca

La Telecogresca és una festa universitària celebrada anualment des de 1978. Té lloc al Campus Nord de la Universitat Politècnica de Catalunya, i és considerada la més gran de Catalunya. Consisteix en un festival musical i acull a més de 10.000 persones.
És organitzada per una associació sense ànim de lucre, també responsable de la Telecofarra, la Festa de Dia al Campus Nord de la UPC, l'Engresca’t, un concurs de grups i DJ productors emergents.

## Referències

* ↑ «Torna la Telecogresca amb La Troba Kung Fú, Soziedad Alkoholika i La Habitación Roja» Arxivat 2009-05-10 a Wayback Machine. Vilaweb, 9 de maig de 2009
* ↑ http://www.20minutos.es/noticia/350187/0/telecogresca/civisme/perillar/
* ↑ «La Telecogresca, el referent de les festes universitàries, fa 35 anys» BTV Barcelona Televisió
* ↑ «Telecogresca cumple 30 años» (castellà) a Indiespensables, publicación sobre música independiente
* ↑ «Engresca't i actua a la Telecogresca» "Cara B, Barcelona Cultura

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Telecogresca
# Kate Foo Kune

Kate Jessica Kim Lee Foo Kune (* 29 de març de 1993 a Rose Hill) és una esportista mauriciana que competeix en bàdminton en la categoria individual. Cathy Foo Kune és la seva mare i Karen Foo Kune la germana.

## Referències

* ↑ «Kate FOO KUNE» (en anglès). BWF. [Consulta: 15 juliol 2016].

## Enllaços externs

* entrada a Africa Badminton Arxivat 2012-04-30 a Wayback Machine.
# Ziad Tlemçani

Ziad Tlemçani (Tunis, Tunísia, 10 de maig de 1963) és un futbolista tunisià retirat que disputà vint partits amb la selecció de Tunísia.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Pinilla de Toro

Pinilla de Toro és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 474 | 423 | 365 | 344 |
# Pendevilleïta-(Y)

La pendevilleïta-(Y) és un mineral de la classe dels carbonats.

## Característiques

La pendevilleïta-(Y) és un carbonat de fórmula química Mg₂Y₃Al(UO₂)₂(CO₃)₇(OH)₆(H₂O)₁₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema triclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Nacional d'Història Natural de Luxemburg, amb el número de catàleg: vp230.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta en una mina a cel obert abandonada a finals de la dècada de 1980 situada a la localitat de Kamoto, dins el districte miner de Kolwezi, a la província de Lualaba (República Democràtica del Congo). Aquesta mina congolesa és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pendevilleite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ «Kamoto East Open cut, Kamoto, Kolwezi mining district, Lualaba, DR Congo». Mindat. [Consulta: 10 novembre 2022].
# Pere I de Bas

Pere I de Bas (?, - 1127), conegut també com a Pere Udalard, va ser el l'últim vescomte de Besalú del llinatge dels Milany.
Va succeir l'any 1123 al seu pare Udalard II de Besalú, i va abandonar aquesta intitulació per a substituir-la per la de vescomte de Bas.
Va morir sense descendència i el vescomtat va passar a la germana del seu avi, Beatriu de Milany, muller de Ponç I de Cervera.

## Referències

«Pere I de Bas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Península de Varanger

La península de Varanger (en noruec: Varangerhalvøya; en sami septentrional: Várnjárga) és una península situada al comtat de Finnmark a l'esta de Noruega. Es troba a la part més al nord-est del país, a la costa del mar de Barents. La península està banyat pel fiord de Tana a l'oest, el fiord de Varanger al sud i el mar de Barents al nord i a l'est. Dins la península hi ha els municipis de Vadsø, Båtsfjord, Bearalváhki, Vardø, Deatnu i Unjárga. La superfície de la península és de 2.069 km².
Aquesta península dona nom al període de la glaciació Sturtiana-Varangiana. Gran part de la península està ocupada per la tundra àrtica, tanmateix, al sud a la zona de Vadsø els estius són prou càlids per a permetre el creixement de bedolls. A la zona hi ha altituds de fins a 633 metres.

## Referències

* 1 2 Store norske leksikon. «Varangerhalvøya» (en norwegian). [Consulta: 25 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Varanger.com