OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Duran i Ferrer

Joan Duran i Ferrer (Sitges, 11 d'agost de 1978) és un escriptor i doctor en bioquímica. És un dels ideòlegs i directors de la Festa de Poesia a Sitges i el director dels muntatges poètics i científics Simbiopoesi (Festival Barcelona Poesia 2008) i Mitosi (dins el cicle Tertúlies de Ciència a la Virreina, 2009)

## Publicacions

L'any 2004 va publicar el poemari Nix (Arola Editors, 2004), finalista del premi Rosa Leveroni. Paral·lelament ha publicat dues plaquettes: Paisatge Convencional (Papers de Terramar, 2002), i Assaig d'Àngel (Els ulls de Tirèsies, 2005) i el llibret d'Òpera Bruna de Nit (Arola Editors, 2004), amb música de Xavier Pagès. També ha publicat poemes en diversos llibres conjuntament amb altres artistes i escriptors, com Naxos, en edició de bibliòfil, l'antologia de poesia jove Pedra foguera (Documenta Balear, 2008) o el poemari col·lectiu Els llops (La Garúa, 2009) escrit amb Laia Noguera i Esteve Plantada. El 2014 va publicar Extrema llum.
El 2016 va presentar el llibre Eva Túrmix Ginebra (AdiA Edicions), el títol del qual respon als alter ego transvestits de Toni, Pablo i Daniel. La novel·la s'ambienta entre els anys 1973 i 1978.

## Premis i reconeixements

* Premi Miquel Martí i Pol amb el poemari Zoòtrop (Publicacions de la UAB, 1998)
* Premi Ramon Comas i Maduell de Poesia pel poemari Kore (Cossetània Edicions, 2001)
* Premi Màrius Torres per Domèstica veritat (Pagès Editors, 2006)
* Ploma d'Or, 2007
* Premi Miquel Àngel Riera per Natural delit (Edicions del Salobre, 2010)
* Premi Benet Ribas dels ILens Premis Recvll per Extrema llum.
* Premi Rosa Leveroni de poesia, per Animal impur (Editorial Meteora, 2018)
* Premi Pare Colom de Narrativa, per Menjaràs pols
* Premi Octubre Vicent Andrés Estellés de Poesia per Nua cendra (Edicions Tres i Quatre, 2020)
* Premi Octubre Andròmina de Narrativa per Galop de sang (Edicions Tres i Quatre, 2024)

## Referències

* ↑ Mirabete, Ricard «Els signes del codi amorós». Cultura (El Punt Avui), 14-11-2014, p. 17.
* ↑ Sales, Martí «L'orgull de Barcelona, radiografia de l'ambient LGBT». Time Out Barcelona, 12-07-2016.
* ↑ «Laura Gost, Joan Duran i Ferrer i Josep Maria Fulquet, guanyadors dels premis literaris Pare Colom». Ara balears, 25-07-2021 [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ «Joan Duran: “He intentat retratar l'essència, el que és més primitiu en nosaltres”» (en catalan), 22-06-2020. [Consulta: 17 maig 2024].
* ↑ «Premis Octubre 2023: cavalcant entre ombres i lladrucs amb la cara ben alta» (en catalan), 11-06-2023. [Consulta: 17 maig 2024].
* ↑ ««Galop de sang», el darrer Premi Octubre de Narrativa, ja està a la venda», 10-04-2024. [Consulta: 17 maig 2024].
# Joop Demmenie

Joop Demmenie (Rotterdam, 19 de desembre de 1918 - Ídem, 3 de juny de 1991) va ser un ciclista neerlandès. Com amateur va guanyar una medalla de bronze al Campionat del Món en ruta de 1938 per darrere dels suïssos Hans Knecht i Josef Wagner.

## Palmarès

* 1938
** Campió dels Països Baixos amateur en ruta
* 1939
** 1r a la Brussel·les-Hozémont

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Joan Reig i Solé

Joan Reig i Solé (Constantí, Tarragonès, 16 de març de 1963) és un músic català, conegut per ser el bateria d'Els Pets, de Mesclat, veu de Refugi i impulsor i bateria del grup Tarraco Surfers. A més, també actua en solitari.
Amb Els Pets, a banda de tocar-hi la bateria, també és autor d'algunes cançons com «S'ha acabat» o «El poble sota el barret de fum». Amb Refugi reivindica temes de la Nova Cançó. Joan Reig fou l’iniciador del projecte i per primera vegada abandonà el seu instrument habitual i es posà al capdavant com a cantant. El grup va néixer la tardor del 2006 per recuperar unes cançons i mudar-les amb uns «vestits nous», com el subtítol del disc.
Com activista social està molt vinculat a la lluita agrària i a l'Assemblea Nacional Catalana de Constantí. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 va participar de manera simbòlica com a independent a la candidatura de Junts pel Sí. També col·labora en alguns mitjans de comunicació.
La culpa (2018) fou el primer disc en solitari de Reig. Consta de sis cançons: peces pròpies i també versions d’artistes que l’han marcat com a músic i persona. Bagatzem (2021) fou el seu segon disc en solitari; el títol recull la forma popular d'anomenar magatzem. Consta de vuit cançons i vuit poemes que condensen la bellesa de la tristesa. És un disc intens, personal, íntim i sincer en el qual evoca la seva essència.

## Discografia

Els àlbums que ha publicat en solitari en la seva trajectòria:
* La culpa (2018)
* Bagatzem (2021)

## Referències

* ↑ Llauradó, Josep M. «Joan Reig: «El "Bon dia", les noves generacions la coneixen pels pares»». delCamp.cat, 11-01-2015.
* ↑ Cervantes, Xavier «Joan Reig treu del sarró tota una història musical». Ara, 17-04-2018 [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ «Joan Reig i Refugi interpreten “Viatge a Ítaca” al Centre de Llorenç». El 3 de Vuit, 05-08-2013. [Consulta: 2 juliol 2023].
* ↑ RS, Guillem. «Joan Reig i Francesc Xavier Grau tancaran la llista unitària a Tarragona». delCamp.cat. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 19 agost 2015].
* 1 2 «Joan Reig – RGB Suports (2018)» (en castellà). [Consulta: 11 novembre 2021].
* ↑ Cervera, Jordi. «La música i la sinceritat. Un 'bagatzem' de vivències». Diari de Tarragona, 10-11-2021. [Consulta: 10 novembre 2021].
# Joan Pau Ferrer

Joan Pau Ferrer (Reus, 1665 - 1730 (?)) va ser un pintor i daurador català
Va treballar primer com a daurador a Valls. El 1687 va daurar el retaule de Sant Prim i Sant Isidre, a la Selva del Camp, i el 1699 s'oferí per daurar el retaule major de Sant Joan de Valls, i juntament amb el seu fill Jaume va daurar el retaule de Sant Esteve, de la confraria de fadrins, a Sant Joan de Valls el 1707. La seva obra realitzada a Reus és diversa. Els principals treballs coneguts són: el 1713 va daurar l'altar major del santuari de Misericòrdia, a Reus, obra que l'escultor Llàtzer Tramulles havia deixat enllestida a finals del segle anterior. El 1719 va decorar el misteri del Davallament, pertanyent a la confraria de Sant Isidre i Santa Llúcia del gremi de pagesos de Reus. Aquest conjunt, que va ser restaurat posteriorment, està format per les figures de Jesucrist, la Mare de Déu, Sant Joan, Josep d'Arimatea i altres dues escultures. La figura de la Magdalena, que també formava part del conjunt, es va destruir a la guerra civil. L'any 1727 pinta i daura el misteri de la Crucifixió, del gremi de blanquers i assaonadors de Reus, obra escultòrica atribuïda al reusenc Esteve Vila. Aquests dos grups escultòrics es guarden al Museu de Reus.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 260.
# Bandoneó

El bandoneó és un instrument de vent de teclat, inventat el 1846 per Heinrich Band de Krefeld. En l'actualitat s'utilitza sovint a la música popular de l'Argentina, país el qual ha universalitzat el bandoneó com a instrument destacat del tango, i també a la música popular dels Balcans.

## Referències

* ↑ «bandoneó». GEC. [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ Köster, Rudolf, Dr. Eigennamen im deutschen Wortschatz : ein Lexikon. Berlín: W. De Gruyter, 2003, p. 15. ISBN 978-3-11-089620-6.
* ↑ Robson, A. R. D. «The Bandoneon». The Musical Times, 117, 1597, 01-03-1976, pàg. 228. DOI: 10.2307/960655.

## Enllaços externs

* Zucchi, Oscar. «El bandoneón» (en castellà). Todo Tango. Arxivat de l'original el 2013-10-23.i a mexic
Viccionari
# Ayida-Weddo

Ayida-Weddo és una loa de la fertilitat, de l'arc de Sant Martí, del vent, l'aigua, el foc, i les serps en el vodú, especialment a Benín i Haití. Ayida-Weddo és coneguda com "La serp de l'Arc de sant Martí". Variants del seu nom inclouen Aida-Weddo, Ayida-Wedo, Aido Quedo, i Aido Hwedo.

## Família

Ayida-Weddo és membre de la família Rada i deriva de la loa racine (francès antic). Es troba casada amb Damballah-Wedo, el Déu de Cel que és també un loa de creació. Comparteix el seu marit amb la concubina d'aquest, Erzulie Freda.

## Símbols i ofrenes

Els símbols d'Ayida-Weddo els símbols són l'arc de Sant Martí i el paquet congo blanc. Els seus colors cerimonials són el blanc i el blau. Entre les ofrenes apropiades es troben les gallines blanques, els ous blancs, l'arròs i la llet. La seva planta favorita és cotó.

## Funció i presentació

El poble Fon de Benín creu que la serp de l'arc de Sant Martí, Ayida-Weddo, fou creada per Nana Buluku, per a que l'ajudés a aguantar els cels. La criatura tenia una doble personalitat, de manera que la part vermella de l'arc era masculina mentre que la blava era femenina. És retratada com una serp verda i prima. Com Damballah, viu en el cel així com dins tots els arbres, primaveres, llacs, i rius. En algunes mitologies de l'Àfrica occidental, Mawu el creador va enviar des del cel Adanhu i Yewa amb la serp de l'arc de Sant Martí Ayida-Weddo.
   "En el començament hi havia una vasta serp, el cos de la qual es trobava format per milers d'anells davall la terra, protegint-la de la caiguda en la mar abismal. Llavors, la titànica serp començà a moure's i, amb la seva forma colossal, recobrí el cel. Dispersà els estels pel firmament i va fer caure la seva carn de les ferides obertes per les muntanyes per crear els rius. Disparà trons a la terra per a crear les pedres del tro sagrades. Del seu nucli més profund va alliberar les aigües sagrades per omplir la terra amb vida. Amb les primeres pluges, un arc de Sant Martí, Ayida Wedo, creuà el cel i Danbala la prengué com la seva esposa. El nèctar espiritual que crearen es reprodueix en tots els homes i dones com a llet i semen. La serp i l'arc de Sant Martí ensenyaren a la humanitat el llaç entre la sang i la vida, entre la menstruació i el naixement i el sagrament vodú definitiu del sacrifici de sang."
Es troba sincretitzada amb la figura catòlica de La Immaculada Concepció.

## Referències

* ↑ Luisah Teish (1985), page 58 Jambalaya, HarperSanFrancisco
* ↑ Leah Gordon (1985), page 62 The Book of Vodou, Barron's Educational Series ISBN 978-0-7641-5249-8
* 1 2 Leah Gordon (1985), page 50-1 The Book of Vodou, Barron's Educational Series ISBN 978-0-7641-5249-8
* ↑ Philip Wilkinson (1998), page 114, Illustrated Dictionary of Mythology, Dorling Kindersley ISBN 978-0-7894-3413-5
* 1 2 Leah Gordon (1985), page 60 The Book of Vodou, Barron's Educational Series ISBN 978-0-7641-5249-8
* ↑ Neil Philip (1999), page 6, Myths and Legends Explained, Dorling Kindersley ISBN 978-0-7566-2871-0
# Despreniment

«Despreniment» té aquests significats:
* Despreniment, com a procés geomorfològic.
* Despreniment de retina, procés que afecta a la retina.
* Despreniment (paracaigudisme).
# Omer Šipraga

Omer Šipraga (Šiprage, *7 de gener de 1926 — † 7 d'abril de 2012) fou partisà, al costat del seu germà Mustafa, un dels primers revolucionaris locals de la Segona Guerra Mundial. Mustafa va ser mort a la batalla de Kotor-Varoš el 1943 (va rebre de manera pòstuma la medalla anomenada 1941).
Omer Šipraga, anomenat Cap ("Poglavica"), va néixer el 1926 en la família aristocràtica de Mujo Šipraga, descendent directe d'un dels fundadors de l'assentament local, avui municipi de Šiprage. Criat en una família liberal, de jove es va comprometre amb la resistència a la violència de la gendarmeria del Regne de Iugoslàvia i contra l'annexió de Bòsnia i Hercegovina a l'Estat independent de Croàcia.
Immediatament després de la formació de la primera unitat local de partisans, anomenada "Tropa de Djevojačka ravan", també coneguda com a "Tropa d'Imljani" i "Tropa de Šiprage"; encara que era menor d'edat es va unir a les seves files i va mostrar un coratge notable. Això el predisposà a una orientació ideològica i es va adherir a la Lliga de les Joventuts Comunistes de Iugoslàvia (LJCI). Primerament va assistir a un curs per a joves sollicitants i el 1942 va ser elegit secretari de la LJCI al municipi de Šiprage.
| « | “Aquest treball va influir en la resposta massiva dels joves per a unir-se a les files de les brigades proletàries i a les tropes de partisans de nova creació. Aleshores es van renovar els treballs de la LJCI i el moviment d'alliberament popular de Bòsnia i Hercegovina. Les activitats de la LJCI es van ampliar i es van fer massives. A Šiprage, el secretari va ser Omer Šipraga, a Skender-Vakuf, Jovanka Crnomarković, i a Maslovare, Nevenka Petrić. En l'alliberada Kotor-Varoš, es va establir l'organització de la LJCI, de la qual el secretari era Advan Hozić i els membres Arfan Hozić, Mustafa Karaselimović, Teufik Korić-Tufko, Drago Luburić i Vlasta Tvrz". | » |
Probablement Omer Šipraga va ser el secretari de la LJCI més jove o dels més joves (només tenia 16 anys) a la Iugoslàvia d'aquella època.
No se sap si els descendents de la segona branca de la familia Šipraga van arribar al poble de Delići, a la regió de Vitovlja, de manera forçada o voluntàriament. No obstant, se sap que després de la guerra a Bòsnia es van instal·lar a la nova població de Vitovlje.

## Referències

* 1 2 3 Nevenka Petrić. Opštine Kotor-Varoš i Skender-Vakuf u NOB-u 1941-1945. Radnički univerzitet "Đuro Pucar Stari", 1985.

## Enllaços externs

* http://kvdanas.com/index.php/vijesti/2508/srd-golubic-siprage-pocela-ribolovna-sezona Arxivat 2020-01-08 a Wayback Machine.
* https://www.glaskotorvarosa.com/vojo-vukovic-sest-decenija-sakuplja-trofeje/
# Lo Catalanisme

Lo Catalanisme és un llibre publicat per Valentí Almirall el 1886 amb el subtítol Motius que el legitimen, fonaments científics i solucions pràctiques. Suposà la culminació de la divulgació doctrinal d'un nou catalanisme anomenat particularisme i l'intent d'organitzar un moviment emancipador a Catalunya però mai separatista, després del desengany d'Almirall davant el federalisme espanyol, amb el que havia trencat el 1881.

## Descripció

Al llibre Almirall argumenta un particularisme català, que no independentisme, contraposant la concreció i realisme del caràcter català amb l'abstracció i diversitat del caràcter castellà. També sosté que la llengua catalana és el vincle d'unitat i cohesió dels catalans. Reclama una descentralització basada en regions i comarques en comptes de províncies administratives. Defensa un paper de Catalunya com de motor de progrés d'Espanya. Diferencia el catalanisme, centrat en les coses de Catalunya, del regionalisme, que utilitza per parlar de les relacions amb altres regions espanyoles, i del particularisme, per definir els principis teòrics científics generals del catalanisme.

## Recepció

En concret, aparegué el 2 de maig de 1886, el dia de la festa dels Jocs Florals de Barcelona que Almirall presidia. L'activisme que pregonava el llibre durà pocs anys, perquè Almirall de seguida patí una greu malaltia, es va oposar sense èxit a l'Exposició Universal de Barcelona de 1888 i fou marginat fins a la seva mort, el 1904. Va ser a la dècada del 1930 quan Antoni Rovira i Virgili va revaloritzar el llibre i elevar Almirall en principal ideòleg del catalanisme, en contra d'Enric Prat de la Riba.

## Referències

* ↑ Termes, 2009, p. 50.
* ↑ Termes, 2009, p. 53.
* ↑ «Lo Catalanisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Termes, 2009, p. 51.

## Bibliografia

* Termes, Josep. (Nou) resum d'història del catalanisme. Barcelona: Base, 2009. ISBN 978-84-92437-42-9.

## Enllaços externs

* Audio llibre a Librivox amb llicència de domini públic
# Ona (Virgínia de l'Oest)

Ona és una comunitat no incorporada al Comtat de Cabell, a l'estat de Virgínia de l'Oest, als Estats Units.
Ona forma part de l'àrea metropolitana de Huntington-Ashland, que segons una estimació del 2009, té 285.624 habitants.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Enllaços externs

* (anglès) «AirNav: 12V Ona Airpark» (Parc Aeri d'Ona).

## Referències

* ↑ (anglès) «Table 1. Annual Estimates of the Population of Metropolitan and Micropolitan Statistical Areas: April 1, 2000 to July 1, 2009 (CBSA-EST2009-01)». Publicat 23/03/2010. Obtingut 22/01/2011.
Viccionari
# Maccabi Netanya FC

El Maccabi Netanya FC (en hebreu: מועדון כדורגל מכבי נתניה), Moadon Kaduregel Maccabi Netanya) és un club de futbol Israelià de la ciutat de Netanya.

## Història

Va ser fundat l'any 1934. El seu primer unforme era verd i blanc a franges verticals. L'any 1975 adoptà els colors groc i negre. Els anys daurats del clubs foren entre 1970 i mitjans dels 80. Durant aquests anys guanyà cinc lligues i una copa.

## Palmarès

* Lliga israeliana de futbol 1970/71, 1973/74, 1977/78, 1979/80, 1982/83
* Copa israeliana de futbol 1978
* Copa Toto (Liga Leumit) 2005

## Jugadors destacats

| Oded Machnes Gad Machnes Mordechai Spiegler Tal Banin Isaac Wisocer David Lavi Ha'im Bar Shraga Bar Albert Gazal Moshe Gariani David Pizanti Podi Halfon Liran Strauber Guy Zarfati Kobi Hassan Kobi Baladev Michael Kadosh Shay Holtzman Klemi Saban Baruch Hassan Ori Uzan Ravid Gazal Avi Peretz Dani Et'zioni Yigal Menahem | Shalom Tikva Avi Tikva Beni Lam Shlomo Shirazi Victor Sarusi Reuven Atar Albert Nakash Shay Biruk Amir Shelach Itzik Zohar Roni Levi Avishai Jano Dedi Ben Dayan Ofer Talker Israel Zviti Sebastian Rozental Nicolas Tauber Leonard Krupnik László Ze István Hamar Jarosław Araszkiewicz Marius Bundea Adrian Pitu Daniel Dumitresco | Viorel Tănase Adrian De-Geman Okocha Imoro Lokman Ibrahim Abdul Razak Ishmael Ado Toni Toklomety Mazuwa Nsumbu Jeff Tutuana Alain Masudi Papi Kimoto Peter Cargill Ruslan Liubarskyi Luis Marin Mauricio Solis Slobodan Drapić Vladimir Kužul Martin Fěşko Stefan Věrnaiş Drako Raik Sudar Juşko Bilić Christian Berera Talas Shot Moussa Sanogo Georges Ba |

## Enllaços externs

* Web oficial (hebreu)
# Madison (Geòrgia)

Madison és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 3.636 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Madison tenia 3.636 habitants, 1.362 habitatges, i 964 famílies. La densitat de població era de 158,5 habitants/km².
Dels 1.362 habitatges en un 32% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44% hi vivien parelles casades, en un 22,6% dones solteres, i en un 29,2% no eren unitats familiars. En el 25,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,1% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 15,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.055 $ i la renda mediana per família de 40.265 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.430 $ mentre que les dones 21.411 $. La renda per capita de la població era de 19.551 $. Entorn del 10,3% de les famílies i l'11,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Madison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Madison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Madison (Florida)

Madison és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 3.061 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Madison tenia 3.061 habitants, 1.227 habitatges, i 764 famílies. La densitat de població era de 467,1 habitants/km².
Dels 1.227 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31,6% hi vivien parelles casades, en un 27,2% dones solteres, i en un 37,7% no eren unitats familiars. En el 33% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 16,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.656 $ i la renda mediana per família de 22.988 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.101 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 10.041 $. Entorn del 37% de les famílies i el 39,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Madison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Madison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Madison (Minnesota)

Madison és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 1.768 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Madison tenia 1.768 habitants, 789 habitatges, i 462 famílies. La densitat de població era de 669,2 habitants per km².
Dels 789 habitatges en un 21,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,9% hi vivien parelles casades, en un 6% dones solteres, i en un 41,4% no eren unitats familiars. En el 39% dels habitatges hi vivien persones soles el 28% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,1% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 17,9% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 35,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.102 $ i la renda mediana per família de 38.008 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.903 $ mentre que les dones 20.694 $. La renda per capita de la població era de 17.435 $. Entorn del 3,7% de les famílies i el 7,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Madison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Madison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].