OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Marquès Soro

Joan Marquès Soro (Barcelona, 1944 - Figueres, Alt Empordà, 30 de gener de 2015) fou un jugador i entrenador de tennis de taula català.
Competí amb diversos equips catalans, Club Mayda, Club Tennis Barcino i Club Ariel. Aconseguí tres campionats d'Espanya per equips (1965, 1966, amb el Club Mayda, 1973, amb el CT Barcino). També guanyà una Lliga espanyola amb el CT Barcino (1970). A nivell individual, fou campió d'Espanya de dobles (1964, fent parella amb Maria Rosa Riumbau) i de dobles mixtos (1969, amb Joan Salvia). Internacional amb la selecció espanyola, participà al Campionat d'Europa de 1966. Posteriorment, fou entrenador de tennis de taula del Calella i el Centre Esportiu i Recreatiu l’Escala.

## Referències

* ↑ «Joan Marqués Soro». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Joan Marquès Soro necrològica». Rememori, 30-01-2015. [Consulta: 7 març 2023].
# Txegdomín

Txegdomín - Чегдомын (rus) és un possiólok del krai de Khabàrovsk, a l'Extrem Orient de Rússia.

## Història

Fou funda tel 1939 amb el començament de l'explotació d'antracita de les mines de la regió. Alhora també començà la construcció d'una branca ferroviària del Transsiberià a Isvestkovaia cap a la línia Baikal-Amur, però les obres foren paralitzades durant la Segona Guerra Mundial. Després de la guerra la línia ferroviària quedà construïda, i s'inaugurà el 1951, i Txegdomín aconseguí l'estatus de possiólok el 1949.
# Chenopodium polyspermum

Chenopodium polyspermum és una espècie de planta herbàcia pertanyent a la família Amaranthaceae. Prolifera en zones conreades o temporalment entollades, vores de camins, cunetes, hortes, guarets, etc., A una altitud de 300-1200 metres a Europa, excepte el seu extrem nord, rara a la regió mediterrània; Turquia, Caucas i Àsia central. És introduïda a Amèrica del Nord. A la península Ibèrica al nord i l'oest. És una planta anual, que aconsegueix una mida de 10-60 cm d'alçada, glabra, erecta o de vegades procumbent, generalment vermellosa. Tiges quadrangulars. Branques inferiors de major longitud que la resta; branques secundàries generalment escasses. Fulles amb làmina d'1,5-5 cm, prima, d'ovada el·líptica a obovada, gairebé sempre sencera, aguda o obtusa a l'àpex, verda o, de vegades, marró-vermellosa. Inflorescència espiciforme o cimosa, difusa, terminal o en l'aixella de les fulles; glomèruls petits. Flors hermafrodites amb cinc tèpals lliures fins a la base, aquillats a l'àpex, separats uns dels altres i divergents en la fructificació. Estams generalment 1-3, dos estigmes, el pericarpi no és adherent. Les llavors tenen un diàmetre de 0,9-1,2 mm, horitzontals, de contorn arrodonit i marge rom o aplanat, testa de marró a negrosa, obscurament reticulada i amb línies radials ondulades. Té un nombre cromosòmic de 2n = 18.

## Referències

* ↑ Chenopodium polyspermum fou descrita per Carl Linné i publicada a Species Plantarum 1: 220. 1753, vegeu «Chenopodium polyspermum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
* ↑ Chenopodium polyspermum a PlantList
* ↑ Chenopodium polyspermum a Flora Vascular

## Bibliografia

* Abrams, L. 1944. Buckwheats to Kramerias. 2: 635 pp. In L. Abrams Ill. Fl. Pacific States. Stanford University Press, Stanford.
* Backer, C. A. 1954. Chenopodiaceae. Flora Malesiana 4: 99–106.
* Fernald, M. 1950. Manual (ed. 8) i–lxiv, 1–1632. American Book Co., New York.
* Flora of North America Editorial Committee, e. 2003. Magnoliophyta: Caryophyllidae, part 1. 4: i–xxiv, 1–559. In Fl. N. Amer.. Oxford University Press, New York.
* Gibbs Russell, G. E., W. G. Welman, E. Reitief, K. L. Immelman, G. Germishuizen, B. J. Pienaar, M. v. Wyk & A. Nicholas. 1987. List of species of southern African plants. Mem. Bot. Surv. S. Africa 2(1–2): 1–152(pt. 1), 1–270(pt. 2).
* Gleason, H. A. 1968. The Choripetalous Dicotyledoneae. vol. 2. 655 pp. In H. A. Gleason Ill. Fl. N. U.S. (ed. 3). New York Botanical Garden, New York.
* Gleason, H. A. & A. J. Cronquist. 1991. Man. Vasc. Pl. N.E. U.S. (ed. 2) i–910. New York Botanical Garden, Bronx.
* Komarov, V. L. 1936. Centrospermae. 6: 1–731. In Fl. URSS. Akademii Nauk SSSR, Leningrad.
* Scoggan, H. J. 1978. Dicotyledoneae (Saururaceae to Violaceae). 3: 547–1115. In Fl. Canada. National Museums of Canada, Ottawa.
* Wright, C. H. 1912. Chenopodiaceae. Flora Capensis 433–454.
# Garítovo

Garítovo (en rus: Гаритово) és un poble de l'óblast de Tambov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 319 habitants.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «Тамбовская область» (en rus). База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Gavrilovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-20. [Consulta: 20 març 2022].
# Collet Alt

El Collet Alt és una collada situada a 816 metres d'altitud del terme municipal de la Molsosa, al Solsonès, molt a prop del termenal amb Sant Mateu de Bages, al Bages.
Està situat a l'extrem de llevant del terme, a llevant de Cal Cardona, al nord de la collada coneguda com la Plaça de Sant Jaume. És al nord de Sant Jaume Salerm.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Premi d'Assaig Irla

El Premi d'Assaig Irla, o Premi d'Assaig Breu Irla, inicialment anomenat Premi d'assaig EINES és un guardó que a partir de 2009 s'atorga anualment per la Fundació Josep Irla amb l'objectiu d'estimular l'estudi de la realitat política, econòmica, social i cultural dels Països Catalans. S'hi poden presentar obres inèdites escrites en català que tracten sobre els Països Catalans. L'obra guanyadora es publica per l'Angle Editorial. Inicialment el premi estava dotat amb 3000 euros. El 2020 tenia una dotació de 6.00 euros.

## Guardonats

* 2009 Maria Montserrat Guibernau i Berdun per Per un catalanisme cosmopolita
* 2010 Oriol Illa i Garcia per Independentisme català, entre el símbol i la institució i Rosa Calafat i Vila per Cinc principis per a un ús ètic del llenguatge. Tractat epistemològic del llenguatge políticament correcte
* 2011 Antoni Batista i Viladrich per Catalunya i Euskadi. Nació còncava i convexa
* 2012 Lluís Garcia i Imma Grande per L’invent de l'espanyolitat. La construcció pseudocientífica de l'espanyolitat
* 2013 Marc Guinjoan, Toni Rodon i Marc Sanjaume per Catalunya, un pas endavant
* 2014 desert
* 2015 Pau Vidal i Gavilán per Els termes del conflicte
* 2016 Francesc Puigpelat per Breu història del nacionalisme espanyol
* 2017 Martí Petit i Bozzo per Comunicació, xarxes i algoritmes. Per una política digital pròpia a Catalunya
* 2018 Josep Gifreu per El quart poder i la independència. La batalla mediàtica en els “fets d'octubre” del Procés
* 2019 desert
* 2020 Raül Romeva per Ubuntu. La República cívica i global
* 2021 Quim Bosch i Batlle perUna asimetria cartografiada: Els Països Catalans i Espanya en 27 mapes
* 2022 Andreu Pujol i Silvio Falcón per Eixamplar les bases: el sobiranisme d’esquerres a Catalunya, el País Basc i Galícia

## Referències

* 1 2 «La Nit Irla premia cinc persones i entitats compromeses en el camp social i nacional». Fundació Josep Irla, 02-04-2009 [Consulta: 22 desembre 2020].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 «Premi d'assaig Irla». Fundació Josep Irla. [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «Premi d'assaig Irla». Fundació Josep Irla [Consulta: 22 desembre 2020].
* 1 2 «Raül Romeva guanya el Premi d’Assaig Irla 2020». Nació digital, 30-06-2020 [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «La Fundació Josep Irla crea un premi d'assaig sobre la realitat del territori català i els seus reptes de futur». CCMA, 29-11-2011 [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «El mataroní Toni Rodon, coautor del llibre Catalunya, un pas endavant». Capgros, 27-09-2013 [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «Pau Vidal, guanyador del Premi d'assaig Josep Irla». Vilaweb, 09-05-2015 [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ Martí, Pep «Francesc Puigpelat dissecciona el nacionalisme espanyol». Nació digital, 16-09-2016 [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ Gutiérrez, Àlex «“Si els algoritmes dicten el nostre accés a la cultura, han de ser auditables”». Ara, 10-03-2018 [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «Josep Gifreu guanya el Premi d'Assaig Irla per un llibre sobre el tractameni informatiu sobre l'1-O». liibertat.com, 18-05-2018 [Consulta: 22 desembre 2020].
# Chaoyangsàurids

Els chaoyangsàurids (Chaoyangsauridae) constitueixen una família de dinosaures. Es tracta dels primers marginocèfals coneguts que aparegueren al planeta, fa uns 150 milions d'anys, al Juràssic superior. Els membres d'aquest grup tenien becs punxeguts i un collar molt petit. No hi ha ple acord respecte si els chaoyangsàurids formaven part dels paquicefalosaures, dels ceratops o d'un grup ancestral diferent.

## Enllaços externs

* Ceratopia Arxivat 2009-06-28 a Wayback Machine. de Thescelosaurus! (anglès)
# Jinja

Un jinja (神社) és un santuari xinto i l'àrea natural que l'envolta. Informalment, al jinja es refereix de vegades a les edificacions d'un santuari. A diferència de les esglésies i mesquites, tradicionalment un jinja no posseeix característiques d'una capella o un lloc per a la propagació, el seu únic propòsit és per a santificar i realitzar cultes a un kami o deïtat xinto (encara que també un esperit o l'ànima d'un mort pot ser considerat kami). En els segles recents, especialment els kami més importants han estat santificats a través del Japó.
La paraula jinja ha estat usada de manera oficial al Japó des de 1882 (per la Llei de classificació d'organitzacions xinto). Existeixen entre 80.000 i 100.000 jinja registrats al Japó (el nombre menor indica els "jinja combinats"), encara que el nombre real pot ser molt major perquè existeixen santuaris molt menuts o que ja no són administrats. Els jinja s'autofinancen a través de donatius i associats amb les municipalitats.

## Història

Tradicionalment l'existència dels jinja en la història japonesa sorgeix amb l'aparició de l'Emperador Jinmu, primer Emperador del Japó. L'aparició dels jinja com un tipus d'arquitectura religiosa independent pot ser atribuït històricament en tres teories:
* Les formes més primerenques de culte xinto i de les religions més antigues del Japó, tenien els seus llocs per al culte dels kami, particularment en densos boscos cridats himorogi («llocs on els arbres creixen densament»). Si és cert que els arbres funcionaven com improvisats santuaris naturals, les generacions posteriors van necessitar fer llocs creats per l'home. Amb aquest succés, aquests llocs foren inicialment pedres sagrades que marcaven el lloc (iwasaka) i posteriorment van evolucionar amb l'edificació d'aquests punts fins a arribar als santuaris actuals.
* Altra teoria indica que els jinja es van desenvolupar a partir de les tombes dels herois japonesos, que eren molt admirats. En l'Antic Japó, es va desenvolupar una relació típica on tots els fenòmens estaven connectats amb la mort, i que es sincretitzà fins a l'actualitat en el xinto. Per exemple, amb la mort del llegendari kami Izanagi, dugué a l'admiració d'aquest en un lloc dit Kakure no miya (Santuari dels morts). El culte als ancestres, és una de les característiques més substancials del xinto i que va originar al desenvolupament dels llocs religiosos.
* D'igual manera quan el budisme arribà al Japó en el segle vii, el xinto hagué de redissenyar els seus llocs de culte per llocs més harmoniosos com palaus i residències de l'aristocràcia japonesa com llocs religiosos.

## Vegeu també

* Omikuji
# Tirà crestat de Panamà

El tirà crestat de Panamà (Myiarchus panamensis) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert, clars del bosc, zones amb matolls i manglars de les terres baixes al sud-oest i oest de Costa Rica, Panamà, oest, nord i centre de Colòmbia i nord-oest de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Tirà crestat de Panamà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Chenouis

Els chenouis (amazic: ichenwiyen; àrab: شناوة, xanāwa) són una població amaziga que viu a Algèria. Són concentrats a les muntanyes centre-orientals i el seu nombre oscil·la entre els 91.000 individus i els 750.000, segons les fonts. La seva àrea tradicional es troba entre Fouka (província de Tipaza) fins Ténès (província de Chlef).

## Geografia

El territori tradicional chenoui inclou la província de Tipaza, parts de la província de Chlef i el nord de la província d'Ain Defla, i que reben el nom referència al Mont Chenoua, dominant la ciutat de Tipaza, 70 km a l'oest d'Alger.
La regió és part de la regió de Dahra, una regió muntanyosa llarg al llarg de les costes mediterrànies, separat de les muntanyes Ouarsenis pel riu Chelif i la seva vall. S'expandeix des de 8 km al nord de Mostaganem fins al Sahel algerià amb el seu punt més alt a la Muntanya Zaccar (Miliana).
La regió Chenoua, punt més alt de la Sahel algerià, és la part més oriental de la regió de parla chenoui que va de Fouka (42 km a l'oest d'Alger) fins a Ténès (200 km a l'oest d'Alger) o fins i tot en direcció cap a l'oest fins a Ouled Boughalem en el passat. Alguns els anomenen Chelhas del Tell o fins i tot cabilenys de l'oest.

## Població

Els chenoui es divideixen tradicionalment en algunes tribus; Chenoua (Tipaza), Gouraya (Tipaza), Beni Menacer (Sersell), Beni Farah, Arib, Zouzoug (Ain Defla), Beni Haoua (Ténès) i els de les muntanyes (Chlef).

## Llengua

Els chenouis parlen una llengua amaziga, el shenwa, molt proper a les varietats shawiya i zenata parlats pels amazics de les muntanyes de l'Aurès a Algèria oriental i a la regió del Rif.

## Història

La població chenoui ha disminuït dràsticament durant l'ocupació francesa. S'estima que la seva població es va reduir a una quarta part, la regió ha estat en insurrecció permanent de la dècada de 1830, incloent les campanyes de tribus Gadjouts que havien accedit a l'est d'Alger, en la dècada de 1830.
De la mateixa manera amb la gran revolta de 1871 que va encendre en tota la regió, amb la derrota de l'exèrcit francès a la batalla de la plana de Boukerdane, 4 km a l'est de Sersell que va implicar als combatents locals. Les tribus de la regió continuaren resistència després de la rendició de l'emir Abd el-Kader.

## Referències

* ↑ Project, Joshua. «Chenoua in Algeria». [Consulta: 1r maig 2017].
* ↑ Tacenwit a l'Atles de la Unesco de Llengües en perill
* ↑ James B. Minahan. «Chenoui». A: Encyclopedia of Stateless Nations: Ethnic and National Groups around the World, p. 102-103.

## Bibliografia

* Philippe Leveau Le Chénoua : de la colonisation au village de regroupement (la prolétarisation d'une communauté montagnarde d'Algérie) Revue de l'Occident musulman et de la Méditerranée, any 1975, volum 19, número 1 pp. 101-112.
# Gage

Gage és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 429 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gage tenia 429 habitants, 197 habitatges, i 121 famílies. La densitat de població era de 394,4 habitants per km².
Dels 197 habitatges en un 24,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,7% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 38,1% no eren unitats familiars. En el 36,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 28% de 45 a 60 i un 19,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.795 $ i la renda mediana per família de 32.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.788 $ mentre que les dones 13.929 $. La renda per capita de la població era de 15.706 $. Entorn del 15,4% de les famílies i el 20,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gage». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gage». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Clyde Warrior

Clyde Merton Warrior (Ponca City, 31 d'agost de 1939 – juliol de 1968) fou un membre de la tribu Ponca d'Oklahoma. Va aprendre una àmplia gamma de cançons tribals i fou campió de Fancy Dance en la seva adolescència.

## Biografia

Warrior estudià al Cameron Junior College a Lawton (Oklahoma). Va obtenir el premi Outstanding Indian Student el 1962, i fou elegit President del Consell de la Joventut Índia de la Regió Sud-oest. Més tard va obtenir un grau de llicenciatura a la Northeastern State University el 1966.
El 1962, Warrior es casà amb Della Hopper (Tribu Otoe-Missouria). La parella va tenir dues filles.
Warrior va ser testimoni de la discriminació contra els amerindis, de la pobresa aclaparadora a les comunitats indígenes, i la incompetència del Bureau of Indian Affairs. Va lluitar contra la injustícia i va treballar per promoure l'orgull natiu. Va escriure dos assaigs de gran influència en la dècada de 1960, Which One Are You?: Five Types of Young Indians i We Are Not Free.
Creient que el National Congress of American Indians era excessivament conservador i que complia amb les necessitats de la joventut nadius, Warrior co-fundà el National Indian Youth Council el 1961. Va promoure l'autodeterminació ameríndia i inspirà molts joves activistes amerindis durant la dècada de 1960 i 1970.
Warrior va morir als 28 anys el 18 de juliol de 1968 d'una insuficiència hepàtica després d'anys d'alcoholisme. Fou enterrat a Ponca City. Al seu epitafi diu, "Un aire fresc de nou idealisme indi."

## Notes

* 1 2 "Clyde Merton Warrior", Ponca Nation. (retrieved 6 August 2009)
* 1 2 3 4 5 Cowger, Thomas. Clyde Warrior. Oklahoma Historical Society's Encyclopedia of Oklahoma History & Culture. 2009 (6 August 2009)
* ↑ Van de Logt, Mark. Ponca. Arxivat 2012-01-14 a Wayback Machine. Oklahoma Historical Society's Encyclopedia of Oklahoma History & Culture. 2009 (6 August 2009)
* ↑ Bruce Elliott Johansen, Native Americans Today: A Biographical Dictionary (ABC-CLIO, Jun 22, 2010), 271. Ebook.

## Enllaços externs

* "Clyde Merton Warrior", Web de la Nació Ponca
* “We Are Not Free” (1968)
* National Indian Youth Council, Inc.
# Ponç de Gualbes i Sarrovira

Ponç de Gualbes i Sarrovira (m. ca. 1398) va ser un mercader i ciutadà de Barcelona al segle xiv.
Era el tercer fill de Jaume de Gualbes i de Serena Sarrovira. Es va dedicar al trànsit de mercaderies, concretament els seus negocis es van encaminar a la importació de béns d'Orient, bé realitzava personalment les transaccions o mitjançant comandes. Va arribar a planejar fer un viatge a Orient, a la zona de Terra Santa, vers el 1372. Es desconeix el resultat de l'afer, però els negocis de Ponç i les seves relacions amb el Llevant mediterrani van continuar, doncs consten viatges de les seves naus a indrets com Rodes i Alexandria. En aquests negocis va tenir la col·laboració del seu germà Ferrer, i van ser tan pròspers que això li va permetre fer grans inversions a la ciutat de Barcelona i la seva rodalia mitjançant la compra de propietats, d'alous i, també, va poder fer grans llegats testamentaris ajudat pel dot de la seva dona Caterina de Lloray, pertanyent a una família important, de 30.000 sous. La família de Ponç va viure a la casa pairal dels Gualbes al carrer Basea, prop de Santa Maria del Mar, la qual va llegar després al seu fill Ferrer, i ell i la seva esposa es van traslladar a una altra casa al Regomir. Ponç va morir vers el 1398, data en què consta la divisió de la casa pairal.

## Referències

* 1 2 Batlle i Gallart, 2007, p. 100.
* ↑ Batlle i Gallart, 2007, p. 101-102.
* ↑ Batlle i Gallart, 2007, p. 103.
* ↑ Batlle i Gallart, 2007, p. 104.

## Bibliografia

* Batlle i Gallart, Carme. «Evolució d'una família de la Barcelona medieval: els Gualbes del segle XIV». A: El "Llibre del Consell" de la ciutat de Barcelona. Segle XIV: les eleccions municipals. Barcelona: CSIC, 2007.
# Hadeland

Hadeland és un districte tradicional situat a la part sud-oriental de Noruega. Se centra en la part sud de Randsfjorden a Oppland, i es compon dels municipis de Gran, Jevnaker i Lunner. Hadeland ocupa la zona nord dels turons de Nordmarka prop de la capital noruega d'Oslo. El sòl al voltant del Randsfjord és un dels més fèrtils de Noruega. Hadeland representa el 5% de la superfície del país i el 13% de la superfície agrícola. Els agricultors col·lecten cereals i patates. Porcs, vaques lleteres i cavalls també es crien a les granges d'allà.

## Referències

* Svendsen, Trond Olav. «Gran – kommune i Oppland».
* ↑ Svendsen, Trond Olav. «Gran – kommune i Oppland».
# Josep Sardà i Garriga

Josep Napoleó Sebastià Sardà i Garriga (Pesillà de la Ribera, 13 de desembre del 1808 - Mesnil-sur-l'Estrée, 8 de setembre del 1877) va ser un funcionari colonial que portà l'abolició de l'esclavatge a l'Illa de la Reunió.

## Biografia

Nascut al llogarret de Blanes del municipi de Pesillà de la Ribera, en el si d'una família de pagesos, Sardà va estudiar al Col·legi Reial de Perpinyà (el futur Liceu Aragó). Com Francesc Aragó, de qui n'era contemporani, va ser maçó i un republicà fervent, cosa que no li impedí de fer carrera sota la monarquia de Lluís Felip I al departament d'Oise. Quan, per decret del 27 d'abril del 1848, el govern francès abolí l'esclavatge a les colònies, Sardà fou comissionat per fer complir la disposició a l'illa de la Reunió. Arribà a aquesta possessió francesa a l'oceà Índic el 14 d'octubre del 1848 amb el flamant títol de comissari general de la República, atorgat per Francesc Aragó, ministre de Marina i de les Colònies, i per Victor Shoelcher, subsecretari d'Estat per a les colònies, i el 20 de desembre proclamà la fi de l'esclavatge a l'illa. Un total de 62.000 esclaus (d'una població total de 110.000 habitants) foren alliberats sense incidents greus, cosa que hom diversament ha atribuït a la tasca humanitària i pedagògica o bé a un acord previ amb els colons que lligava els exesclaus amb uns contractes vinculants envers els seus antics amos. Acomplerta la seva feina, va ser rellevat del càrrec el novembre del 1849, i arribà a París el 12 de maig del 1850. Nomenat comissari general de la Guaiana el desembre del 1851, després d'un temps en el càrrec fou destituït perquè no volia fer de carceller dels opositors al règim monàrquic de Napoleó III. Aquesta oposició, però, feu que caigués en desgràcia i se'l fes tornar a Europa el 1853. Renuncià a la vida pública i fundà a la Normandia una empresa d'aigües minerals, que feu fallida. Es retirà a la seva propietat d'Heudreville, que perdé, i morí al departament de l'Eure, poc després, en la misèria.
Sardà és recordat a la Reunió per un col·legi i diversos carrers amb el seu nom.

## Referències

* ↑ «The World at War - FRENCH GUIANA 1604 - 1946».
* ↑ Crespo, Martí. «El català que va abolir l’esclavatge a l’illa de la Reunió». Vilaweb.cat, 23-12-2022. [Consulta: 5 gener 2023].

## Enllaços externs

* Biografia i retrat (francès)
* Biografia Arxivat 2008-11-21 a Wayback Machine. (francès)
* Notes biogràfiques a la Revista Internacional de Masonería Siram Abif 82 (desembre 2006) (castellà)