OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Qataba

Qataba (o Kataba) és una ciutat del Iemen a la governació d'Ibb, a pocs quilòmetres al nord de Dhala (al-Dali), que fou capital de l'emirat amírida d'aquest nom i avui la capital de la governació d'al-Dali. Està situada entre el uadi Tuban i el uadi Bana. La zona produeix cereals, cafè, khat i fruites, mitjançant cultius en terrasses. Està a una altura de 1.200 msnm, però relativament baixa comparada amb el djabal Djihaf, situat al sud de la ciutat, i amb les muntanyes del nord.
A l'edat mitjana la regió era habitada pels Djada, però cap historiador fa esment de fets especials referits a la ciutat o comarca; al segle xviii la tribu dels yafis va disputar la seva possessió. El 1890 els otomans hi van establir una guarnició. La frontera amb l'estat de Dhala protegit dels britànics es va establir per una comissió turcobritànica entre 1902 i 1905. Aquesta frontera va ser ratificada per un acord entre l'imam Yahya i els britànics el 1934 (tractat de Sanaà) i va restar vigent fins a la reunificació dels dos Iemens el 1991. Al sud de Qataba hi ha el Radfan objecte dels principals combats entre els nacionalistes iemenites del sud i els britànics el 1964.

## Bibliografia

* Almirallat Britànic, Western Arabia and the Red Sea, Londres 1946
# Pickens (Mississipi)

Pickens és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 1.325 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pickens tenia 1.325 habitants, 452 habitatges, i 333 famílies. La densitat de població era de 409,3 habitants per km².
Dels 452 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 34,7% hi vivien parelles casades, en un 33,8% dones solteres, i en un 26,3% no eren unitats familiars. En el 24,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,52.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 11,2% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.330 $ i la renda mediana per família de 20.956 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 17.574 $. La renda per capita de la població era de 10.812 $. Entorn del 36,1% de les famílies i el 40,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pickens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pickens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Puno (ciutat)

Puno (San Carlos de Puno) és una ciutat del sud-est del Perú, capital del Departament de Puno. És un centre urbà important a nivell regional, la tipologia del qual és administrativa, de serveis bàsics, financers, turístics i culturals. La seva extensió comprèn des de l'illa Esteves al nord-est, el centre poblat d'Alto Puno al nord i s'estén fins al centre poblat de Jayllihuaya al sud; l'espai físic està comprès entre la costa oest del llac Titicaca, a la badia de Puno (abans Paucarcolla), sobre una superfície lleugerament ondulada. Puno és una de les ciutats més altes del Perú. Té una extensió de 1.566,64 ha, la qual cosa representa el 0,24% del territori de la província de Puno; i té una població de 120.229 habitats segons l'últim cens peruà del 2007, arribant a una densitat poblacional de 75,6 hab/ha (densitat provincial). És entre les coordenades geogràfiques 15° 50′15“ latitud sud i 70° 01′18“ longitud oest del meridià de Greenwich.

## Fills il·lustres

* Theodor Valcárcel, compositor musical.

## Referències

* ↑ «Puno | enciclopèdia.cat». [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ «Puno» (en espanyol europeu). [Consulta: 5 abril 2022].
# Uapití de les muntanyes Rocoses

El uapití de les muntanyes Rocoses (Cervus canadensis nelsoni) és una subespècie de uapití que viu a les muntanyes Rocoses i serralades adjacents de l'oest de Nord-amèrica. A l'hivern, és especialment comú en boscos oberts i aiguamolls de planes inundables a altituds baixes. A l'estiu migra a boscos subalpins i conques alpines. N'hi ha aproximadament un milió d'exemplars en total.
L'escalfament global ha tingut un efecte més aviat positiu sobre aquest animal. La menor presència de neu li permet trobar aliment a més llocs i li ofereix una certa protecció contra els depredadors, car els llops aprofiten les capes gruixudes de neu per atacar els uapitís de Yellowstone.
Per altra banda, la caça i altres activitats humanes han contribuït a l'extinció d'algunes poblacions. El 1913 fou necessari introduir a Colorado exemplars provinents de Wyoming perquè les poblacions locals gairebé havien desaparegut. L'any següent se n'introduïren uns altres 21 exemplars, també de Wyoming, a Dakota del Sud per reforçar-ne les poblacions. Els esforços per conservar la subespècie a Nou Mèxic permeteren restaurar-hi les poblacions, que a finals del segle xix estaven en una situació crítica i el 1930 ja tenien un nivell saludable.

## Referències

* ↑ «Winter Elk» (en anglès). South Dakota Magazine, 5 febrer 2013. [Consulta: 8 agost 2020].
# Aldo Pifferi

Aldo Pifferi (Orsenigo, 26 d'octubre de 1938 - Lipomo, 29 d'octubre de 2023) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1962 i 1970. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Giro d'Itàlia de 1965.

## Palmarès

* 1965
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1967
** 1r al Giro de les Tres Províncies - Camucia
** Vencedor d'una etapa a la Tirrena-Adriàtica

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1963. 64è de la classificació general
* 1964. 95è de la classificació general
* 1965. 69è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1966. 74è de la classificació general
* 1968. 81è de la classificació general

## Referències

* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa i biografia a museociclismo.it (italià)
# Fornàs de Prullans

El Fornàs de Prullans és una obra de Prullans (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un forn on originalment s'elaboraven teules, rajoles i d'altres elements constructius. En l'actualitat es conserva en bones condicions, menys la part superior, així destaca l'estat de la base del forn i la xemeneia, per les que es pot circular. La xemeneia, de planta quadrada, té una altura de 12 metres, i prop de 7 metres d'amplada més 4 metres de fondària. Els murs són de maçoneria, de pedra en brut i argamassa. A l'interior el revestiment és de maons vista enfilats verticalment per fases.
Tornant a l'exterior, a la part frontal veiem un obertura d'accés en arc de mig punt rebaixat, construït amb maons a sardinell. A la part posterior de la torre queden restes de la caixa del forn que s'endinsa en el pendent del turó i és visible el curull de la xemeneia.
Annex a la torre i el forn, existeix un magatzem de petites dimensions amb el mateix sistema constructiu i materials, té una porta d'accés rectangular i reconstruccions amb maó (s.XX). Aquest ha caigut en el desús i presenta un estat de conservació dolent degut a la brutícia generalitzada de vegetació i restes.

## Història

El Fornàs de Prullans va estar actiu fins als anys 70 del segle xx, aproximadament. En origen s'elaboraven rajoles, teules i altres elements constructius amb matèries de l'entorn. El Fornàs fou el forn més important de la Cerdanya, i el més semblant a una producció industrial d'aquest tipus de material a arreu de la comarca.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fornàs de Prullans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Mel·lària

* Pel que fa a una altra ciutat del mateix nom a la Bètica, al país dels bàstuls, vegeu Mel·lària dels bàstuls.
Mel·lària (en llatí: Mellaria, en grec antic: Μελλαρία) va ser una ciutat de l'interior de la Bètica, del convent jurídic de Corduba, a la via entre Corduba i Emèrita. Podria ser la moderna Fuente Obejuna. En parla Plini el Vell, i consta a l'Itinerari d'Antoní.

## Notes

* ↑ Segons la forma que indica el Diccionari Grec-Català, p. 1134

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mellaria». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 desembre 2023].
# Pick Withers

Pick Withers (4 d’abril de 1948, Leicester, Regne Unit) és un bateria anglès de nacionalitat britànica, membre fundador de la famosa banda de rock Dire Straits.
Durant tota la seva carrera musical ha tocat en diferents grups sobretot en l’època dels 70 quan encara no s’havia unit a Dire Straits, sent aquesta la banda en què més èxit ha aconseguit, tals com: (“Sultans of Swing”, “Money for Nothing” i “Walk of life”)?

## Biografia

Pick Withers va començar a ser bateria a la “boys brigade” sent ensenyat per Richard Storer. Als 17 anys va tocar en una banda italiana anomenada “The primitives”. Després d'abandonar la banda, va firmar un contracte amb el grup SPRING amb el qual havia de fer algunes cançons. Van tenir poc èxit només traient 11 cançons amb la productora.
Als anys 70, Pick va ser el bateria principal de la productora Rockfield Studios on allà va col·laborar amb artistes com Dave Edmunds.

## Dire Straits

Pick Withers va conèixer a Mark Knopfler (conegut per ser el guitarrista i cantant de Dire Straits) pels anys 70 a Londres en una banda anomenada Brewer’s Drop. Aquesta banda es va separar just quan estan produint el seu segon àlbum.
Mark Knopfler va cridar al baixista John Illsley per formar una banda, Cafe Racers, el nom és degut al fet que tocaven a bars musicals i pubs. Llavors Withers va tenir l’idea de canviar el nom a Dire Straits (que fa referència a una situació extrema) degut a la seva penosa situació econòmica.
Dire Straits van publicar el seu primer àlbum l’any 1978 on van anant guanyant èxit progressivament.
L’estil de Pick Withers es basava en tocar ritmes de blues al principi, pero al anar avançant amb la banda, cada cop guanyant més fama van anar implementant més estils.
Pick va deixar la banda l’any 1982 perquè va decidir orientar-se més cap a l’estil de jazz. El va substituir el músic Terry Williams.

## Discografia
### Spring

* 1971 - Spring.

### Brewer's Droop

Booze Brothers (gravat el 1972, publicat el 1989)

### Magna Carta

* 1976 - Putting It Back Together.

### Dire Straits

* 1978 - Dire Straits.
* 1979 - Communiqué.
* 1980 - Making Movies.
* 1982 - Love Over Gold.
* 1983 - Extended Dance.
* 1988 - Money for Nothing.
* 1995 - Live at the BBC.
* 1998 - Sultans of Swing: The Very Best of Dire Straits.
* 2005 - Private Investigations: The Best of Dire Straits & Mark Knopfler.

## Enllaços externs

* Pick Withers a Drummer World.
* Dire Straits - Live BBC Arena
# Rafael Durán Vadell

Rafael Durán Vadell (Barcelona, 13 de maig de 1972) és un polític i historiador balear. Va ser portaveu del Partit Popular (PP) a l'Ajuntament de Palma. Anteriorment va ésser regidor d'esports del mateix ajuntament i president de l'Institut Municipal de l'Esport.
Sota la pressió dels sectors més ultra de Palma, el 2006 es va oposar contra la reedició de les guies d'educació sexual patrocinades per la marca de preservatius Durex i l'entitat bancària Sa Nostra-Caixa de Balears. L'agost del 2009 fou detingut en el marc de l'Operació Espada, en relació amb el Cas Palma Arena, sospitós de delictes de prevaricació, suborn, malversació de fons públics i falsificació de documents, per què la llei preveu penes de més de dos anys de prisó. Va dimitir de tots els seus càrrecs. El PP es va queixar-se de les detencions i va acusar la policia i la fiscalia de persecució contra el partit, que «obtindria un tractament desigual» en comparació amb altres formacions polítiques. Uns dies més tard, va ser posat en llibertat amb càrrecs. L'abril del 2010, el president del PP a Balears, José Ramón Bauzá el va suspendre temporalment de militància per les mesures cautelars.

## Referències

* ↑ Arrieta, Carla «Quién es quién en la corrupción balear» (en castellà). El Mundo, 17-03-2010.
* ↑ Palos, Joan Carles «Duran, sobre les guies d'educació sexual censurades: «D'entrada, no» El regidor del PP assegura que no es reeditarà la polèmica publicació». Diari Balears, 08-11-2006.
* ↑ Manresa, Andreu «Detenidos el portavoz del PP de Palma de Mallorca y el ex director de Deportes de Mata» (en castellà). El País, 05-08-2009.
* ↑ Castro Aragon, José. Auto de Prisión eludible mediante fianza (pdf) (en castellà). Jutjat d'instrucció n° 7 de Palma de Mallorca, 9 d'agost del 2009 [Consulta: 30 desembre 2015]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ Menéndez, Manu «El portavoz municipal del PP en Palma anuncia su dimisión». El País, 27-08-2009.
* ↑ «Dimiteix el portaveu del PP a Mallorca pel «cas Palma Arena», que podria portar Matas davant del jutge». El Punt, 28-08-2009, pàg. 17.
* ↑ Menéndez, Manu «Libertad con cargos para el ex director de Deportes del Gobierno balear» (en castellà). El País, 07-08-2009.
* ↑ «El PP suspèn temporalment de militància a Duran per les mesures cautelars». Diari Balears, 15-04-2010.
# Aldo Reggiani

Aldo Reggiani (Pisa, 19 de desembre de 1946 − Roma, 26 de setembre de 2013) va ser un actor italià.

## Biografia

Va començar molt jove (1961) en el món del cinema, en una pel·lícula d'Alfredo Giannetti, Giorno per giorno disperatamente, i en la pel·lícula Un giorno di leoni, de Nanni Loy. Arriba, però, a la celebritat el 1968, interpretant el rol de Dick Shelton en La fletxa negra (adaptació d'Anton Giulio Majano de la novel·la de Robert Louis Stevenson) al costat de Loretta Goggi i Arnoldo Foà. El mateix any 1968, fa en el teatre el Juli Cesar de Shakespeare. El 1970 enregistra el disc "Sei bella" en la seva única experiència dedicada al món de la cançó italiana.
El 26 juny 2013, durant unes vacances a Sardenya, té una isquèmia i és tractat a l'hospital de Lanusei; transferit a Roma, mor el 26 setembre, a l'edat de 66 anys.
Segons la seva voluntat, ha estat enterrat a la Toscana en el fossar de Rosignano Marítimo.
Un fill seu, Primo, és també actor.

## Filmografia

Filmografia:
* 1971: Il gatto ha nine codi de Dario Argento
* 1971: Vivi ragazza vivi! de Lorenzo Artale
* 1974: Lucrezia giovane de Luciano Ercoli
* 1975: Conviene far bene el amore de Pasquale Festa Campanile
* 1975: La donna della domenica de Luigi Comencini
* 1975: Càlamo de Massimo Pirri
* 1976: El Agnese va a morire de Giuliano Montaldo
* 1976: El Amantide d'Amasi Damiani
* 1977: La casa dels embolics (Il gatto), de Luigi Comencini
* 1983: Le Pétomane (Il petomane), de Pasquale Festa Campanile
* 1985: ll mondo dell'orrore di Dario Argento, documental de Michele Soavi
* 1987: Barbablú, de Fabio Carpi

## Referències

* ↑ Cinema, addio all'attore Aldo Reggiani in iltirreno.gelocal.it, 27 settembre 2013.
* ↑ «Filmografia d'Aldo Reggiani». The New York Times.
# Fravites

Fravites (grec antic: Φραβίτας; llatí: Fravitas) va ser patriarca de Constantinoble de l'any 488 al 489.
Segons Nicèfor Cal·list Xantòpul, quan va morir Acaci, l'emperador Zenó va posar a l'altar major de l'església de Constantinoble dos fulls de paper. En un hi havia una pregària a Déu perquè indiqués, a l'altre full en blanc i a través d'un àngel, el nom de qui havia de ser el nou patriarca. Va ordenar un dejuni de 40 dies i unes pregàries cada dia per tal d'aconseguir l'èxit. La custòdia de l'església la va encarregar a l'eunuc camarlenc imperial.
Fravites era un prevere encarregat de l'església de santa Tecla i per la seva ambició va pagar una suma important a l'eunuc i li va prometre molts diners si posava el seu nom al paper en blanc. Passats els quaranta dies, i en obrir l'arqueta on hi havia els papers, al full en blanc s'hi va veure escrit el nom de Fravites, que va ser proclamat bisbe envoltat per les multituds admirades. Però Fravites va morir al cap de pocs mesos i l'eunuc pressionava als seus marmessors perquè paguessin els diners que encara devia. L'emperador va conèixer la història i va destituir l'eunuc dels seus càrrecs i el va expulsar de la ciutat. Avergonyit, va deixar l'elecció del nou patriarca en mans del clergat.
Fravites va intentar una aproximació entre el papa Fèlix III i Pere Monge, patriarca monofisista d'Alexandria i va enviar una carta al papa en aquest sentit, acompanyada d'una carta de l'emperador Zenó, on destacava les qualitats de Fravites. Però l'alegria que el papa va tenir pensant que s'havia acabat l'heretgia, es va acabar quan va conèixer una altra carta entre Fravites i Pere Monge on es negava tota reconciliació am el papat.

## Referències

* ↑ «Fravites» (en anglès). Ecumenic Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 28 juny 2023].
# Mel·lària dels bàstuls

* Pel que fa a una altra ciutat del mateix nom també a la Bètica, vegeu Mel·lària.
Mel·lària (en llatí: Mellaria, en grec antic: Μελλαρία) va ser una ciutat dels bàstuls a Hispània, província de Bètica, entre Calpe i Belon, segons l'Itinerari d'Antoní. En parlen Plini el Vell, Estrabó, Pomponi Mela i Plutarc.
Probablement era propera a Tarifa i, segons Estrabó era un port de pesca que posseïa importants instal·lacions de salaó de peix. Alguns historiadors actuals consideren que el nom de Mellaria significa meler, que fa mel, i sembla que abans de ser una indústria de salaó de peix havia estat una ciutat productora de mel.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mellaria». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 desembre 2023].
* ↑ Martín Gutiérrez, Emílio (ed.). El Paisaje rural en Andalucía Occidental durante los siglos bajomedievales : actas de las I Jornadas Internacionales sobre paisaje rurales en época medieval, 1 y 2 de abril de 2009. Cadis: Universitat de Cadis, 2011, p. 136. ISBN 9788498283273.
# Rasa de Meix

La Rasa de Meix és un torrent afluent per la dreta del Cardener al Solsonès.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de Meix està integrada per 60 cursos fluvials que sumen una longitud total de 35.154 m. 28.363 m. transcorren pel terme municipal de Lladurs i 7.151 ho fan pel d'Olius. El vessant dret de la conca consta de 30 cursos fluvials que sumen una longitud d'11.151 m. mentre que el vessant esquerre inclou 29 cursos fluvials que sumen una longitud de 16.625 m.

## Municipis per on passa

Des del seu naixement, la Rasa de Meix passa successivament pels següents termes municipals.
Municipis :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Lladurs | 4.491 | 66,97% |
| Fent de frontera entre Lladurs i Olius | 215 | 2,91% |
| Per l'interior del municipi d'Olius | 2.222 | 30,12% |

## Mapa del seu curs

* Mapa de l'ICC

## Referències

* 1 2 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ La suma d'aquestes 2 dades és superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals els corrents fluvials fan de frontera entre dos termes municipals, s'han comptabilitzat en els dos municipis.
# Plaça de l'Ajuntament (Vílnius)

La Plaça de l'Ajuntament (en lituà: Rotušės aikštė) es troba al final del carrer Pilies en un centre tradicional de comerç i esdeveniments de Vílnius, capital de Lituània.
En ella s'organitzen nombrosos concerts i atraccions, fires anuals com la Fira Kaziukas així com les celebracions de les dates importants de l'estat. El principal arbre de Nadal del país s'instal·la aquí.

## Història

Ja al segle xv la plaça estava envoltada per petites botigues. Amb l'expansió de la ciutat i el desenvolupament del comerç, aquest nombre va augmentà. La majoria venien productes de la carn i sal. Se sap que totes aquestes botigues no podien transferir-se lliurement, ja que tot estava estrictament regulat. Les operacions a la plaça de l'ajuntament estaven restringides com, amb la prohibició que els jueus instal·lessin allà les seves botigues. També estava prohibit comprar productes a les vores de les carreteres per després vendre'ls més cars a la plaça, això era una mesura per evitar que a causa de l'escassetat d'alguns productes, en alguns temps, com els cereals, assolissin preus superiors. Qualsevol violació d'aquestes regles eren castigades amb multes, assotaments, empresonament i confiscació de la mercaderia. Els béns confiscats eren donats a diversos hospitals.
Seguint l'exemple establert en altres ciutats, Vílnius va accedir al Dret de Magdeburg. Els drets van ser concedits per als comerciants en ruta a través de Vílnius que podien aturar-se a la capital per vendre els seus productes en un mercat. El 1503, a causa del gran nombre de comerciants estrangers a la ciutat, es va construir una casa especial per al seu allotjament, al lloc que actualment ocupa la Filharmònica Nacional. Tenien habitacions per als comerciants i els seus seguicis i els locals per emmagatzemar les seves mercaderies, així com espai per als cavalls, carro i trineus. Les estrictes regulacions també es van imposar als comerciants i gremis respecte de la construcció de les parades del mercat i la participació en esdeveniments de la ciutat.
Moltes de les atraccions i esdeveniments s'organitzaven a la plaça, com les actuacions dels ossos, comediants i acròbates que viatjaven, i diverses comparses. Els misteris o actuacions semireligioses, també van ser populars.

## Vegeu també

* Centre històric de Vílnius

## Referències

* ↑ „Senoji Vilniaus rotušė“ Arxivat 2012-12-16 a Wayback Machine. (Portalas „Menas dvaruose“) (lituà)
# Ramessesnakht

Ramessesnakht en jeroglífic :
Ramessesnakht o Ramsesnakht fou gran sacerdot d'Amon a Tebes, en els regnats de Ramsès IV (vers 1150) fins al de Ramsès IX (vers 1126 a 1108 aC). Era fill de Merubaste (cap dels secretaris del senyor de les Dues Terres) i estava casat amb Adjedet-Aat, filla del primer profeta de Nekhbet de nom Setau, amb la qual va tenir almenys tres fills Nebamun, Amenhotep, i Tamerit (aquesta casada amb el gran sacerdot d'Amon, Amenemope, segons les dades de la tomba d'aquest, la TT148).
Se sap que l'any 3 de Ramsès IV, al començament de l'exercici del seu càrrec, va dirigir una expedició al Wadi Hammamat a la cerca de pedra; segons una estela que recorda l'expedició, portava 8.368 homes una part dels quals eren militars.
Un escrivà de nom Panaho és esmentat al seu servei (i al de Wentawuat). Un virrei de Núbia portava el mateix nom segons una inscripció del temple d'Hatshepsut a Buhen però no se sap si era el mateix personatge.
La seva tomba és la TT293.

## Nota

* ↑ Hermann Ranke: Die ägyptische Persönennamen. Verlag von J. J. Augustin in Glückstadt, 1935., p.219
* ↑ Ramessesnakht apareix representat a la tomba de Setau