OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José María Iglesias Inzurruaga

José María Iglesias Inzurruaga va néixer a la ciutat de Mèxic el 5 de gener de 1823. Va ser President de Mèxic de 1876 a 1877, i va morir a la seva ciutat d'origen el 17 de desembre de 1891.
José Maria va realitzar els seus estudis al Col·legi Gregorià de la Ciutat de Mèxic. Va ser regidor de l'ajuntament de la mateixa ciutat i es va oposar al tractat de Guadalupe-Hidalgo el 1848. Al triomf del pla d'Ayutla va ocupar diversos càrrecs polítics en la Secretaria d'Hisenda, com a Ministre de Justícia, Negocis Eclesiàstics i Instrucció Pública el 1857. Va ser magistrat de la Suprema Cort de Justícia i durant la Guerra de Reforma va defensar la causa liberal en la premsa. També va ser administrador general de rendes el 1860 i va ser oficial major de la Secretaria d'Hisenda el 1861. A més a més, va formar part del gabinet de Benito Juárez durant la Intervenció francesa. Va ser ministre de Governació (Interior) el 1868 i va ser el president de la Suprema Cort de Justícia al moment en què Sebastián Lerdo de Tejada va intentar reelegir-se en 1876. José María va desconèixer els seus comicis argumentant respecte a la legalitat. Va organitzar el seu govern a Guanajuato, però davant l'avançament de les forces que recolzaven el Pla de Tuxtepec, és a dir, als seguidors de Porfirio Díaz, va haver de fugir a l'exili.

## Referències

* ↑ Biblioteca Digital UANL, Nuevo León, México, 1933 (castellà)
* ↑ Instituto Nacional de Estudios Históricos de México, San Ángel, México, D.F (INEHRM) (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Panorama Editorial, 1985 (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Editorial Universo, México, 1988 (castellà)
* ↑ Diccionario Porrúa de Historia, Biografía y Geografía de México, Porrúa, México, 1971 (castellà)
* ↑ Resumen Histórico de los Gobernanes de México, Escorpio, S.A. de C.V., México, 1989 (castellà)
# IPad Air

L’iPad Air és la cinquena generació de tauletes iPad dissenyades, desenvolupades i distribuïdes per Apple Inc. Va ser anunciat el 22 d'octubre de 2013 i es va començar a comercialitzar aquell 1 de novembre. L’iPad Air té un disseny més fi i prim que el seu antecessor, amb similituds amb l'iPad Mini pel fet de tenir el sistema operatiu iOS 7, especialment dissenyat, i el processador de 64 bits Apple A7 amb el coprocessador M7.
L'iPad Air va ser anunciat durant la "keynote" al Yerba Buena Center for the Arts el 22 d'octubre de 2013. L'eslògan per a aquesta "keynote" va ser "Encara tenim molt a cobrir". (''We still have a lot to cover"). Va ser presentada junt l'iPad Mini amb pantalla Retina. També vam veure en la Keynote que l'iPad Mini i l'iPad 2 segueixen venent.

## Programari

L'iPad Air inclou el sistema operatiu iOS 7, llançat el 18 de setembre de 2013. Jonathan Ive, el dissenyador dels nous elements de iOS 7, va descriure l'actualització com "portar vista a la complexitat", subratllant millores com la nova i refinada tipografia, noves icones, translucidesa, les capes, l'estètica i el giroscopi impulsat com uns dels majors canvis en el disseny. A data del 10 de desembre del 2019 les darreres versions del sistema operatiu son iOS 13.3 i iPadOS 13.3.

## Maquinari

L'iPad Air té una pantalla retina de 9,7 polzades, la mateixa mida de pantalla que l'iPad 2, iPad de tercera i quarta generació, amb vores més estrets, més fi i lleuger. Inclou el xip A7 amb una freqüència de rellotge de 1.3GHz i dos nuclis més del nou i innovador coprocessador M7 encarregat de rebre i processar les dades dels sensors augmentant l'eficiència energètica del processador principal, a més compta amb 1GB de RAM.
Té una càmera iSight de 5 megapíxels amb enregistrament Full HD i càmera FaceTime HD. Pantalla de 9,7 "resolució Retina amb una densitat de 264ppi, retroil·luminació LED, revestiment oleofòbic. Compta amb iOS 7, la nova versió del sistema operatiu d'Apple, amb noves i millors característiques, com el nou disseny, centre de control, AirDrop ...

## Referències

* ↑ «Actualizaciones de seguridad de Apple» (en castellà). Apple Support. Apple Inc., 2020. [Consulta: 15 gener 2020].
# Henry Flint

Henry Flynt (Greensboro (Carolina del Nord), (1940), és un filòsof, músic, activista antiart i artista estatunidenc.
L'any 1963 va entrar a formar part del moviment Fluxus i va participar amb George Maciunas en Action against cultural Imperialism amb música de jazz. Va realitzar un assaig sobre art conceptual el 1961, editat per Jackson Mac Low i La Monte Young el 1963.

## Discografia

* New American Ethnic Music Volume 2 : Spindizzy
* C Tune
* You Are My Everlovin' / Celestial Power
* Graduation and Other New Country and Blues Music
* Raga Electric
* Backporch Hillbilly Blues, vol 1
* Backporch Hillbilly Blues, vol 2
* I Don't Wanna
* Purified by the Fire
* Henry Flynt & Nova' Billy

## Obra bibliogràfica

* Blueprint for a Higher Civilization, 1975 (anglès)
* Being=Space X Action : Searches for Freedom of Mind Through Mathematics, Art, and Mysticism, edited by Charles Stein 1988, a special issue of Io (#41) on Henry Flynt and Catherine Christer Hennix (anglès)

## Referències

* ↑ DDAA, 2004, p. 1340, Historia del Arte Espasa.

## Bibliografia

* DDAA. Historia del Arte Espasa (en castellà). Barcelona: Espasa, 2004. ISBN 84-670-1323-0.

## Enllaços externs

* (anglès) Henry Flynt: Philosophy
* (anglès) Interviewed by Kenneth Goldsmith a WFMU, 26 de febrer de 2004 (3 hores)
# Colibrí cuagrís

El colibrí cuagrís (Lampornis cinereicauda) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita la selva humida, clars, bosc obert i vegetació secundària del sud de Costa Rica.
# Council Bluffs

Council Bluffs és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 58.268 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Council Bluffs tenia 58.268 habitants, 22.889 habitatges, i 15.083 famílies. La densitat de població era de 601,9 habitants per km².
Dels 22.889 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,7% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 34,1% no eren unitats familiars. En el 27,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.221 $ i la renda mediana per família de 42.715 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.828 $ mentre que les dones 23.476 $. La renda per capita de la població era de 18.143 $. Entorn del 8,2% de les famílies i el 10,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Council Bluffs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Council Bluffs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Iaca

Iaca fou una antiga ciutat dels vascons. És l'actual Jaca; s'ubicava en un turó a uns 800 metres d'altura, al nord de la Peña de Uruel i al sud de Canfranc, a prop del riu Aragó.
Encara que capital dels iacetans, considerats ibers emparentats amb els aquitans, Claudi Ptolemeu la situa entre les ciutats vascones, el que indicaria una semblança d'aspecte, llengua i societat, motivat potser pel veïnatge dels pobles, la iberització superficial dels vascons i la progressiva vasconització dels iacetans no sotmesos a la influència llatina, o bé indicaria que el poble dels iacetans era un grup emparentat als vascons i als aquitans, no necessàriament iber encara que sí més o menys iberitzat.

## Referències

* ↑ Adolf, Schulten «Las referencias sobre los Vascones hasta el año 810 después de J.C.». , 1927, pàg. 230-232 [Consulta: 17 octubre 2022]. Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* ↑ Iacetanos Arxivat 2017-07-05 a Wayback Machine. (Gran Enciclopedia Aragonesa)
# Coll de Fins

El Coll de Fins és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 896,5 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals d'Escaró, Fullà i Saorra, tots tres a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona oriental del terme d'Escaró, a l'extrem sud-oest del de Fullà i al nord-oest del de Saorra. És a prop i a llevant del poble d'Aituà. A prop al nord del coll hi ha els Dòlmens del Pla d'Arques.

## Referències

* ↑ El Coll de Fins en els ortofotomapes de l'IGN
# José Antonio Millán

José Antonio Millán (Madrid, 1954) és un escriptor i lingüista espanyol.

## Biografia

José Antonio Millán és lingüista, editor (en paper i digital), traductor, articulista i escriptor.
Ha escrit tant literatura infantil com per a adults, a més d'altres obres sobre la llengua castellana o l'edició electrònica i és present en nombroses antologies.
Els seus interessos d'investigació actuals inclouen la llengua, l'edició electrònica i Internet. Ha estat director del Centro Virtual Cervantes i va dirigir la creació del primer diccionari en CD-ROM de la Real Academia Española, entre altres projectes.
Participa sovint organitzant debats i conferències en la Residencia de Estudiantes de Madrid.

## Obres

Novel·les
* El día intermitente (1985).
* Nueva Lisboa (1995)
Llibre de narracions
* Sobre las brasas
* La memoria y otras extremidades
* Manual de urbanidad y buenas maneras en la Red
Sota llicència Creative Commons
* Nueve Veranos
# Comunitat de comunes del Kochersberg

La Comunitat de comunes del Kochersberg (oficialment: Communauté de communes du Kochersberg) és una Comunitat de comunes del departament del Baix Rin, a la regió del Gran Est.
Creada al 2013, està formada 23 municipis i la seu es troba a Truchtersheim.

## Municipis

* Berstett
* Dingsheim
* Dossenheim-Kochersberg
* Durningen
* Fessenheim-le-Bas
* Furdenheim
* Gougenheim
* Griesheim-sur-Souffel
* Handschuheim
* Hurtigheim
* Ittenheim
* Kienheim
* Kuttolsheim
* Neugartheim-Ittlenheim
* Pfulgriesheim
* Quatzenheim
* Rohr
* Schnersheim
* Stutzheim-Offenheim
* Truchtersheim
* Willgottheim
* Wintzenheim-Kochersberg
* Wiwersheim

## Referències

* ↑ CC du Kochersberg

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Creu de Marqueixanes

La Creu de Marqueixanes és una collada situada a 1.312,1 metres d'altitud en el lloc on es troben els termes comunals de Mosset i de Rabollet, el primer de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord, i el segon a la Fenolleda, a Occitània. És un dels límits septentrionals dels Països Catalans. És situat a prop a ponent del Roc de les Quaranta Creus, al nord-est del terme de Mosset i al nord d'aquest poble. És al sud-oest del terme de Rabollet.

## Referències

* ↑ La Creu de Marqueixanes en els ortofotomapes de l'IGN
# Ramón Aranaz

Ramón Aranaz i Clavero (València, 1831 – Madrid, 1898) fou un empresari, banquer i polític valencià, diputat a Corts durant la restauració borbònica.

## Biografia

Va perfeccionar els seus estudis mercantils a Gibraltar i Anglaterra, on va fer amistat amb José Campo Pérez, qui el farà participar en l'empresa dels ferrocarrils d'Almansa-València-Tarragona i més tard fou president del Consell d'Administració del ferrocarril Medina del Campo-Zamora.
A les Corts Espanyoles de 1865 fou elegit diputat pel districte de València del sector moderat de la Unió Liberal. A Madrid va conèixer al Marquès de Salamanca, empresari ferroviari qui el nomenà el seu secretari en substitució d'Antonio Cánovas del Castillo, de qui també es va fer bon amic. Durant la restauració borbònica es va vincular al Partit Conservador i fou elegit diputat novament pel districte de València a les eleccions generals espanyoles de 1876 i 1879. Després deixà la política i es dedicà als negocis.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Ignacio Ovejero y Ramos

Ignacio Ovejero y Ramos (Madrid, 1828-1889) fou un compositor espanyol.
Iniciat en els primers secrets de l'art musical per l'organista Román Gimeno, el qual ensenyà a Ovejero i Ramos l'orgue i piano, continuà estudiant amb Mariano Rodríguez de Ledesma, mestre de la Capella Reial, i als onze anys va compondre i dirigí una simfonia a tota orquestra en el teatre del Príncipe, i més endavant (1848) estrenà una òpera Hernán Cortés. Aquesta òpera i les sarsueles La cabaña, La venta del puerto ó Juan «el Contrabandista» i Los picaros castifados ó la fiesta en el cortijo, les dues últimes eren en col·laboració amb Cristóbal Oudrid, foren les úniques obres teatrals d'Ovejero i Ramos, ja fos per temperament o bé impulsat per les necessitats de la vida, es dedicà exclusivament a la música religiosa.
Fou un dels iniciadors de la idea de crear la gran òpera nacional sota la protecció de l'Estat i amb la subvenció d'ell mateix, el que s'intentà portant a les Corts Constituents una Exposició en la que es demanava això, i que signada per la Junta general de professors el 9 d'octubre de 1855 es tramità i cursà sense assolir cap resultat.
També era primer organista supernumerari, de la Real Colegiata de San Isidro, a Madrid, des de 1852 fins a 1855, el 1858 fou nomenat mestre d'orgue, supernumerari també del Conservatori; assolí més tard, el 1870, per oposició, la plaça d'organista de les Descalzas Reales; nomenat després per Amadeu I organista de la Capella Reial, des del 1876 desenvolupà en propietat la càtedra d'orgue en el Conservatori de Madrid.
Fou individu i prengué part en els concerts de les societats Liceo Artístico, Academia Filarmónica Matritense, Instituto Español i d'altres vàries, sent director de la secció de música del Liceo Piquer quan es posaren en escena Norma (Bellini), Hugonots, Il trovatore, etc., dirigint així mateix les festes musicals religioses de la Real Militar orde de Caballeros de Santiago.
Entre les seves obres principals cal citar: Escuela del organista y tratado de canto llano, adoptada de text en el Conservatori (II quaderns, Madrid, 1876), un Pater Noster, un Te Deum, que li valgué la creu de Carles III, i 12 misses que sintetitzen la seva vida artística, si pot observar en aquestes la progressió natural pròpia de la producció de tot home estudiós. Les seves composicions ascendeixen a centenars, i a més de les ja citades, també compongué: Anima Christi; motet), Te Deum, lliçons, Oficio de difuntos; executats en les exèquies del rei Alfons XII, Gran Marcha á Santiago, un concert, i infinitat de lletres, lletanies, càntics, avemaries.
La seva música profana comprèn tres simfonies a orquestra, diverses peces de ball. Doce canciones españolas (Madrid, 1855), i romances italianes, i algunes peces per a piano, orquestra, piano i harmònium, i veus i piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm 40, pags. 1137-38 ISBN 84-239-4540-5
# Coll de Fillols

El Coll de Fillols és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 797,4 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals de Fillols i de Taurinyà, tots dos a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona nord-est del terme de Fillols, al nord-est del poble d'aquest nom, i a l'oest del de Taurinyà, a prop al sud-oest del segon poble.

## Referències

* ↑ El Coll de Fillols en els ortofotomapes de l'IGN
# Comte de l'exèrcit

El comte de l'exèrcit (comes exercitus o praepositis hostis) era el funcionari considerat màxim responsable de l'exèrcit visigot en l'administració del regne visigot. No tenia autoritat civil.

## Referències

* ↑ King, 1972, p. 74.

## Bibliografia

* King, P. D. Law and Society in the Visigothic Kingdom (en anglès). Cambridge University Press, 1972. ISBN 9780521031288.
# Dave Heineman

David Eugene "Dave" Heineman ( Falls City, Nebraska, 12 de maig de 1948) és un polític estatunidenc del Partit Republicà i governador de Nebraska entre 2005 i 2015.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Governador de Nebraska Arxivat 2010-11-15 a Wayback Machine.
# Imari

Imari (伊万里市, Imari-shi) és una ciutat de la prefectura de Saga, al Japó. Fou fundada l'1 d'abril de 1954. El 2015 tenia una població estimada de 56.934 habitants.

## Geografia

Està situada a la regió oest de la prefectura de Saga, i el seu centre es concentra al voltant de la desembocadura del riu Imari. El punt més elevat del municipi és la muntanya Hachiman amb 764 metres.

### Municipalitats veïnes

* Prefectura de Saga
** Arita
** Karatsu
** Takeo
* Prefectura de Nagasaki
** Sasebo
** Matsuura

## Referències

* ↑ «Population of Cities» (XLS) (en japonès). Statistics Bureau of Japan, 01-01-2015. [Consulta: 12 abril 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament d'Imari (japonès)
# Regionalbahn

Regionalbahn (abreujat RB) és un servei de trens regionals, a Alemanya. A Àustria el seu equivalent és el Regionalzug. El mateix a Suïssa, on el terme oficial és, tanmateix, Regio, i a Luxemburg, com Regionalbunn. Per regla general efectuen parada en totes les estacions al llarg del trajecte que realitzen.

## Alemanya

Els Regionalbahn circulen principalment amb un interval d'un tren per hora, rara vegada un cada mitja hora o un cada dues hores. Recorren amb regularitat totes les estacions d'una línia fèrria amb freqüència en paral·lel amb la xarxa S-Bahn, que tendeixen a parar en un nombre més petit d'estacions.

### Explotació

A la majoria de les línies principals, el tràfic de Regionalbahn circula amb el suport de DB Regio, filial de Deutsche Bahn. Sobre aquestes línies ferroviàries, RB sovint circula alternant amb Regional Express (RE), que alhora, només s'atura a les estacions de més gran importància.

### Línies secundàries

A moltes línies secundàries del Regionalbahn és l'únic tràfic ferroviari existent. Els últims anys, algun nombre d'aquestes línies s'han assignat a empreses privades, ja que poden ser operades amb una relativament flota petita de vehicles. A propòsit dels reemborsaments per part d'empreses privades o de millores realitzades per DB Regio en relació amb els contractes de transport, un important creixement s'ha aconseguit gràcies a vehicles més moderns i millors serveis. Les empreses privades acostumen a fer-ho sota el seu propi nom, sense utilitzar el nom Regionalbahn. Succeeix cada vegada més sovint que Regionalbahn no s'atura sistemàticament a cad parada, o solament a petició, a través de botons habilitats a l'efecte.

### Serveis i tarifes

La venda de bitllets es realitza ja sigui a l'estació, on després caldrà validar el bitllet, o directament a bord del tren als dispensadors prevists per a aquests efectes -solament alguns trens -.

## Àustria

A Àustria, el Regionalzug (R) és el Regionalbahn alemany. Els trens més ràpids regionals, també aquí s'anomenen Regional Express (REX).

## Luxemburg

A Luxemburg, el Regionalbunn també correspon al Regionalbahn alemany. El trajecte en tren té un horari d'interval de cada hora, per regla general para en totes les estacions.

## Suïssa

A Suïssa, el terme Regionalzug designa els trens de passatgers que paren en totes les estacions. Després de la reforma de 2004, el terme oficial es va convertir en Regio, paraula fàcilment pronunciada a les diferents llengües que es parlen a Suïssa.

## Referències

* ↑ «Produktübersicht» (en alemany). DB Bahn. Arxivat de l'original el 2012-09-05. [Consulta: 17 novembre 2015].
# Indocalamus

Indocalamus és un gènere de bambús de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Indocalamus latifolius
* Indocalamus tesselatus
# Jóhanna Sigurðardóttir

    En aquest nom islandès, el darrer nom és un patronímic, no pas un cognom. La manera de referir-se a aquesta persona és pel nom de pila.
Jóhanna Sigurðardóttir (Reykjavík, 4 d'octubre de 1942) va ser primera ministra d'Islàndia des de l'1 de febrer de 2009 fins al 23 de maig de 2013.
Sigurðardóttir va treballar com a assistent de vol de Loftleiðir Icelandic Airlines entre 1962 i 1971, on va ser una membre sindical força activa. Va ser dues vegades presidenta de la Junta Directiva de l'Associació Islandesa de Personal de Cabina (el 1966 i el 1969). El 1971 accedí a un treball d'oficina a Reykjavík, deixant la seva tasca sindical, però aquesta militància prèvia li va servir per fer el salt a la política representativa en les files del Partit Socialdemòcrata.
La seva carrera política començà el 1978, quan es va presentar en les llistes socialdemòcrates per als comicis del 25 de juny a l'Althing o Parlament. Des d'aleshores ha ocupat de forma ininterrompuda un escó al Parlament d'Islàndia, durant vuit legislatures pel partit Aliança Socialdemòcrata.
Sigurðardóttir ha estat la primera dona homosexual que ha arribat a ser cap de govern a tot el món.
La seva arribada al govern va esdevenir després de la dimissió completa del Govern d'Islàndia el 2009, a conseqüència del col·lapse de la banca privada nacional l'octubre del 2008. Sigurdardóttir era membre de l'Aliança Socialdemòcrata i Ministra d'Assumptes Socials en el Gabinet que encapçalava el conservador Geir Haarde. Accedí al càrrec de Primera Ministra dirigint un govern en coalició amb el Moviment d'Esquerra-Verda.

## Referències

* 1 2 3 4 Ortiz de Zárate, Roberto. «Jóhanna Sigurdardóttir». Biografías Líderes Políticos. CIDOB. [Consulta: 2 agost 2016].
* ↑ Jalalzai, Farida. Shattered, Cracked, or Firmly Intact?: Women and the Executive Glass Ceiling Worldwide (en anglès). Oxford University Press, 2013-02-12, pàg. 206 i 207. ISBN 978-0-19-994355-5.
* 1 2 Ray, Michael «Jóhanna Sigurðardóttir, Prime minister of Iceland». Encyclopædia Britannica, 23-11-2015 [Consulta: 2 agost 2016].
* ↑ Voces, M. Carmen «La esposa de la presidenta». El País, 13-04-2014 [Consulta: 2 agost 2016].
# Comunitat de municipis

La mancomunitat de comunes o communauté de communes (en francès i oficialment) és una institució francesa definida per la llei del 6 de febrer de 1992 (modificada el 1999 i el 2002) relativa a l'administració territorial francesa. Aquestes comunitats exerceixen de forma conjunta algunes competències dels municipis membres. Segons el Code général des collectivités territoriales o CGCT que regula les comunitats de municipis aquestes són «una entitat pública de cooperació intercomunal que reagrupa diverses comunes limítrofes i sense enclavaments. Té per objecte associar les comunes en el si d'un espai de solidaritat, amb vistes a l'elaboració d'un projecte comú de desenvolupament i de gestió territorial». Tanmateix disposen de fiscalitat pròpia i estan administrades per un consell comunitari (conseil communautaire) format per delegats de cada municipi. A més tenen tres àmbits de competències:
* Desenvolupament econòmic
* Gestió territorial
* i un tercer que poden escollir entre cinc blocs:
** Protecció i promoció de l'entorn natural
** Política d'habitatge i serveis socials
** Creació, gestió i manteniment de la xarxa viària
** Construcció, manteniment i funcionament d'equipaments culturals, esportius i d'ensenyament infantil i primària.
El consell comunitari pot escollir altres competències facultatives que convinguin i els municipis escullen les competències que deleguen a la comunitat.

## Vegeu també

* Comunitat de comunes de Zuberoa
* Entitats supramunicipals de la Catalunya del Nord

## Enllaços externs

* intercommunalites.com Arxivat 2005-06-01 a Wayback Machine.
# Dave Hyatt

Dave Hyatt és un desenvolupador de programari dels Estats Units actualment d'Apple Computer (des del 15 de juliol del 2002) on forma part de l'equip responsable del desenvolupament del navegador Safari. Hyatt va treballar en les comunicacions de Netscape des del 1997 fins al 2002 on va contribuir amb els navegadors Mozilla, Camino i Firefox. Hyatt és conegut sobretot per haver cofundat amb Blake Ross el navegador Firefox.

## Enllaços externs

* Bloc de Dave Hyatt Arxivat 2011-02-22 a Wayback Machine. - bloc personal