OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El otro barrio

El otro barrio és una pel·lícula espanyola del 2000 dirigida per Salvador García Ruiz, la seva segona pel·lícula després de Mensaka. El guió està basada en la novel·la homònima d'Elvira Lindo i va obtenir un Esment Especial del jurat del Premi Nous Directors del 48è Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià de 2000.

## Argument

Ramón Fortuna orfe de pare, és un noi de quinze anys normal i corrent, viu amb la seva mare i amb la seva germana en un senzill pis en el barri de Vallecas (Madrid). Una tarda que està sol a casa convida al seu amic Valentín qui convida a la seva xicota, Jessi, i veuran una pel·lícula. Quan Ramón intenta obrir una llauna de conserves sense voler li estripa el coll al seu amic amb la tapa i aquest perd el coneixement. Jessi, histèrica, treu el cap al balcó i cau al buit precipitant-se sobre la veïna del segon, qui mor en l'acte. Ramón intenta escapar d'aquesta horrible escena però es troba amb el gros de davant(veí) i agafa Ramón espantat li dona un cop de colze a les seves parts i es cau a terra pel dolor, es queda en la vora de les escala i Ramón aprofita i l'empeny. A Ramón l'internen en un col·legi amb altres nens amb problemes i coneix al seu millor amic i company d'habitació Anibal. El seu advocat és un antic amic de la família, Marcelo, qui duu a terme aquest cas només per ajudar-los, encara que, per a aquest, tornar al barri on va néixer signifiqui enfrontar-se amb un passat que prefereix oblidar, un amor perdut en el temps i el descobriment d'un secret que ha de sortir a la llum. Marcelo, que és el fill de Roman, acaba de mudar-se de Barcelona amb la seva esposa i el seu fill d'un any. Quan es recupera el seu amic Valentín declara que va ser un accident i no ho va fer a propòsit. Ramón queda innocent però encara segueix en el col·legi per que no vol tornar a la seva casa. Passen el nadal amb el seu amic Anibal i els altres interns. Després s'assabenta que la seva mare és en realitat Gloria i no és la seva germana com li havien fet creure. Més tard s'assabenta pel fantasma del seu avi que el seu pare és Marcelo.

## Repartiment

* Àlex Casanovas... Marcelo
* Jorge Alcázar... Ramón
* Alberto Ferreiro... Aníbal
* Pepa Pedroche... Gloria
* Empar Ferrer... Mare
* Mónica López... Sara
* Guillermo Toledo... Vicente
* Joaquín Climent... Padre
* Ana Lucía Billate
* Rocío Calvo
* Cristina Camisón
* Dafne Fernández
* Ana Frau
* Jesús Olmedo

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Candidat | Resultat |
| Millor guió adaptat | Salvador García Ruiz | Guanyador |

### XV Premis Goya

| Categoria | Candidat | Resultat |
| Millor guió adaptat | Salvador García Ruiz | Nominat |

## Referències

* ↑ 'El otro barrio', primer libro para adultos de Elvira Lindo, El País, 14 d'abril de 1998
* ↑ Salvador García presenta 'El otro barrio', película premiada en San Sebastián, El País, 4 d'octubre de 2000
* ↑ El otro barrio a Fotogramas
* ↑ El otro barrio a decine21.com
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 2000». CEC. Arxivat de l'original el 2021-02-26. [Consulta: 24 juny 2018].
* ↑ El otro barrio al web dels Premis Goya
# El otro (pel·lícula de 2007)

El otro és una pel·lícula de drama argentina de 2007 escrita i dirigida per Ariel Rotter i protagonitzada per Julio Chávez. La pel·lícula va ser produïda per Aqua Films de Verónica Cura, i produïda per Enrique Piñeyro i Christian Baute.
El otro va ser finançat per l'Instituto Nacional de Cine y Artes Audiovisuales (Argentina), el Vision Sudest Fund (Suïssa), el World Cinema Fund (Festival Internacional de Cinema de Berlín), i el Fons Hubert Bals (Països Baixos). La pel·lícula es va presentar per primera vegada en la secció oficial del Festival de Berlín, on Julio Chávez va guanyar el Os de Plata al Millor Actor.

## Repartiment

* Julio Chávez com Juan Desouza.
* María Onetto com a Recepcionista d'Hotel.
* María Ucedo com a Dona d'Entre Ríos.
* Inés Molina com Claudia.
* Arturo Goetz com Escribano.
* Osvaldo Bonet com a Pare de Juan.

## Sinopsi

Juan Desouza, advocat de més de 40 anys, està feliçment casat i espera un fill. Durant un viatge de negocis d'un dia, descobreix que la persona asseguda al costat seu en el col·lectiu de retorn ha mort. Llavors, decideix assumir la identitat del mort i s'inventa una nova professió. En anar a la ciutat on l'home vivia, troba un lloc on quedar-se i contempla la possibilitat de no tornar, pensant que la vida que va decidir viure no és l'única alternativa.

## Premis

| Festival | Categoria | Premi |
| 57è Festival Internacional de Cinema de Berlín | Os de Plata al Millor Actor | Guanyador |
| XIV Mostra de Cinema Llatinoamericà de Lleida | Premi al millor director | Guanyador |
| XIV Mostra de Cinema Llatinoamericà de Lleida | Premi al millor actor | Guanyador |

## Crítiques

A la crítica de cinema Annika Pham, de CineEuropa, li va agradar la pel·lícula i va escriure: "La pel·lícula explora subtilment l'aprehensió de la mort, així com el món palpable però invisible que s'amaga sota la superfície. Calen poques paraules. sentir-se amb Juan i relacionar-se fàcilment amb ell. Les escenes on cuida el seu pare, convertint-se en pare del seu pare, són especialment commovedores."

## Referències

* ↑ El otro a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ El otro a Fotogramas
* ↑ Berlinale Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. film festival web site, 2007.
* ↑ Argentina y Uruguay acaparan los principales premios de la 14ª Mostra de Cine Latinoamericano de Lleida, latamcinema,com
* ↑ Pham, Annika. CineEuropa, film review, February 13, 2007.

## Enllaços externs

* El Otro a Cinenacional.com
* El otro (pel·lícula de 2007) a Vimeo
# Elsa Reger

Elsa Reger (Kołobrzeg, 25 d'octubre de 1870 - Bonn, 3 de maig de 1951) va ser una escriptora alemanya, esposa del pianista i compositor Max Reger, la memòria de la qual va mantenir viva amb la fundació d'un arxiu, el 1920, i el 1947, de l'Institut Max Reger, ambdós dedicats a ell, i la seva obra.
Nascuda a Kolberg, era filla d'Ernst von Bagenski i de la seva esposa Auguste. El 1887 es va casar amb Franz von Bercken. Va conèixer Max Reger el 1893, quan passava unes vacances d'estiu a Wiesbaden, on ell va fer-li classes de cant. El 1899 es va divorciar del seu primer marit, però al principi va rebutjar la cort de Reger. Es van casar el 7 de desembre de 1902 a Bad Boll i van viure a Múnic. Com que ella estava divorciada i era protestant, Reger, que era catòlic va ser excomunicat. La mare d'Elsa, Auguste, també es va traslladar a Múnic, on va morir el 1904. Elsa va seguir el compositor, la fama del qual va augmentar, i van tenir casa a Leipzig, Meiningen i Jena. Ella tenia cura dels seus estudiants. que l'anomenaven Regermutter (mare Reger). La parella va adoptar dues filles, Marie-Marta Heyer (nascuda el 1905), adoptada el 1907 com a Christa Reger, i Selma Charlotte Meinig (nascuda el 1905), adoptada com a Lotti Reger. La relació familiar va ser conflictiva a causa de les depressions i l'alcoholisme de Reger.
En morir el seu marit sobtadament el 1916, amb només quaranta-tres anys, Elsa Reger va ocupar-se ella sola de les filles, i va treballar per mantenir viva la memòria del seu marit. A casa seva, a Jena, va dedicar-li una mena d'altar on conservava les seves cendres, fins que el 1930 van ser enterrades en un cementiri de Múnic. Va fundar l'Arxiu Max Reger, va publicar el 1930 una autobiografia Mein Leben mit und für Max Reger (La meva vida amb i per a Reger), va publicar la correspondència d'ell i va preparar la publicació de les seves obres. Va fundar el 1947 el l'Institut Max Regeramb una fundació que més tard va ser nomenada amb el nom d'ella.
Elsa Reger va morir a Bonn el 1951. Segons el seu desig, va ser enterrada a l'Alter Friedhof (Vell Cementiri), a prop de Clara Schumann i Maria Magdalena van Beethoven, la mare de Beethoven.

## Referències

* 1 2 Fischer, Teresa. «Elsa Reger» (en alemany). Musik und Gemder im Internet. [Consulta: 21 gener 2023].
* ↑ «Urkunde Elsa Reger (1870-1951)» (en alemany). Deutsche Digitale Bibliothek, 14-04-2018. [Consulta: 21 gener 2023].
* ↑ «Max Reger - Short biography» (en anglès). Max-Reger-Institut. [Consulta: 21 gener 2023].
* ↑ «Elsa Reger» (en alemany). WISSEN-digital.de. [Consulta: 21 gener 2023].
* ↑ «Max Reger (1873-1916)» (en anglès). Mahler Foundation, 30-03-2018. [Consulta: 21 gener 2023].
* ↑ «Elsa von Bagenski Reger (1870-1951)» (en anglès). Find a Grave. [Consulta: 21 gener 2023].

## Enllaços externs

* Max-Reger-Institute / Elsa Reger FoundationRegistres d'autoritat WorldCat GND (1) LCCN (1) VIAF (1) SUDOC (1)
# Ermita de Sant Lluís (Altea)

L'ermita de Sant Lluís es troba en la localitat d'Altea (la Marina Baixa). Va ser construïda el 1946 a la partida del Barranquet.
Les festes de Sant Lluís se celebren l'últim diumenge d'agost.

## Referències

* ↑ http://alteamipueblo.es/noticias/ruta-ermites-2011.pdf
* ↑ http://larutadelesermites.alteacultural.es/?idrec=25

## Enllaços externs

* Localització
# Els Griells

Els Griells és una urbanització de l'Estartit construïda a la dècada del 1960 en el paratge homònim entre el Ter Vell i l'actual desembocadura del Ter, La Gola i adossada a la platja dels Griells. La seva extensió urbanitzada és de poc més d'onze hectàrees. Segons l'Ajuntament de Torroella de Montgrí el 2007 dels 1.400 propietaris només 200 estaven empadronats al municipi. La desurbanització del litoral torroellenc succeïda entre els anys 80 i 90 impedeix el creixement litoral d'aquesta urbanització i hi ha mancances en el manteniment urbà. A més la seva ubicació en la plana d'inundació en provoca inundacions periòdiques.
Aquesta urbanització va començar a ser ocupada el 1966 en un bloc d'apartaments, majoritàriament per persones italianes, degut a la nacionalitat dels promotors. Aquest bloc era gairebé tan alt com el de l'Hotel Panorama, ubicat al nucli de l''Estartit, més al nord.
Els Griells és ubicada al nucli anomenat '''Griells i la Pletera''', corresponent a l'entitat singular de població de l'Estartit, que és una entitat municipal descentralitzada del municipi de Torroella de Montgrí.

## Referències

* ↑ «Els Griells». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Informació obtinguda amb l'eina de mesura disponible a Institut Cartogràfic de Catalunya [Consulta: 15 de juliol de 2010]
* ↑ Carles Torramadé. «Les obres dels Griells podrien retardar-se per les notificacions». Diari de Girona, Dimecres, 3 octubre 2007. [Consulta: 14 juliol 2010].
* ↑ «Agenda 21 del Baix Ter (Vol. II)» pàg. 22. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 14 juliol 2010].
* ↑ Albert Vilar. «La urbanització Els Griells de l'Estartit viu els efectes de ser zona d'aiguamolls». Vilaweb, dissabte, 15 octubre 2005. [Consulta: 14 juliol 2010].
* ↑ Bosser, Manel Camps. «Els Griells dels italians», 09-05-2024. [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «Idescat. Codis territorials i d'entitats. Nomenclàtor estadístic d'entitats de població de Catalunya». [Consulta: 28 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Associació veïnal Els Griells
# Astou Traoré

Astou Traoré (M'bour, Senegal, 30 d'abril de 1981) és una exjugadora de bàsquet senegalesa.
Aler pivot, es formà a l'ASCC Bopp i posteriorment jugà al Dakar University Club, on guanyà diversos títols nacionals. Desenvolupà gran part de la seva carrera esportiva a Europa, destacant la seva capacitat anotadora. Debutà a França al LB Châteauroux de la segona divisió (2005-06) i posteriorment jugà al Flammes Carolo (2006-07), Saint-Amand HB (2013-15), Basket Namur-Capitale (2015-16). Jugà amb diversos equips a la Lliga espanyola, Rivas Ecópolis (2006), Joventut Mariana (2007-08, 2011-12), Cadí la Seu (2010-11, 2012-13), Spar Girona (2008-10, 2017-18, 2021), Ensino Lugo (2018-19), entre d'altres. Amb el club gironí guanyà un títol de Lliga femenina 2 (2008-09), que suposà l'ascens a la Primera divisió. En la seva segona etapa, es proclamà campiona de la Llliga catalana i fou escollida MVP de la final. També disputà l'Eurocup i competí al Campionat Sud-americà de clubs amb l'UTE equatorià.
Internacional amb la selecció senegalesa, es proclamà dues vegades campiona d'Africa (2009 i 2015) i subcampiona en cinc ocasions (2005, 2007, 2011, 2017, essent escollida MVP del campionat i membre del quintet ideal, i 2019). També participà a tres Campionats del Món (2006, 2010, 2018) i als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Lliga espanyola de bàsquet femenina 2 (2008-09)
* 1 Copa de Bèlgica de bàsquet femenina (2016)
* 1 Lliga catalana de bàsquet femenina (2017-18)

### Selecció senegalesa

* 2 medalles d'or al Campionat d'Àfrica de bàsquet femení (2009, 2015)
* 5 medalles d'argent al Campionat d'Àfrica de bàsquet femení (2005, 2007, 2011, 2017, 2019)
* 1 medalla de bronze al Campionat d'Àfrica de bàsquet femení (2013)
* 1 medalla d'or als Jocs Panafricans de 2007
* 1 medalla d'or als Jocs Panafricans de 2011

## Referències

* ↑ «La ala-pívot senegalesa Astou Traoré regresa al Spar Girona con 40 años» (en castellà). Mundo Deportivo, 07-09-2021. [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ Actu. «Astou Traoré, la Lionne au palmarès continental vierge» (en francès). Dakaractu, 02-10-2011. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ M.V.. «La ciutat homenatja l'Uni Girona». L'Empordà, 20-05-2009. [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ «Finale Ligue Catalane: Astou Traoré élue MVP...» (en francès). PressAfrik, 25-09-2017. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ Chitunda, Julio. «Traore as we know» (en anglès). FIBA, 02-06-2014. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «Traore named MVP at FIBA Women’s AfroBasket 2017» (en anglès). FIBA, 28-08-2017. [Consulta: 7 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Astou Traoré - Competiciones FEB
# Aurorae Sinus

Aurorae Sinus és característica d'albedo i una petita àrea de la superfície marciana, situada en l'hemisferi austral del planeta, caracteritzada pel seu color netament més fosc respecte al de la regió circumdant, fent-la al mateix temps una característica d'albedo. Juntament amb altres formacions geogràfiques adjacents, Aonius Sinus i Solis Lacus, aquesta regió obté el nom, en l'astronomia observativa, de l'"ull de Mart".
Aquesta regió s'hi troba centrada en les coordenades 15° S, 50° E.

## Referències

* ↑ "Aurorae Sinus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Cécile La Grenade

Cécile La Grenade (Grenada, 1952), és una grenadina que es dedica al món de la ciència de l'alimentació. Ha estat Governadora General de Grenada des del 7 de maig de 2013.
És la tercera de cinc germans, provinents d'una família d'empresaris i professors. La seva àvia materna Eva Mary Louise Ollivierre-Sylvester va ser la primera dona dels territoris britànics dels estats del Carib Oriental a pertànyer al Consell Legislatiu de Grenada l'any 1952 després d'aprovar-se el dret de vot de la dona.
Cécile La Grenade es va traslladar als Estats Units, on va passar la seva infància i va realitzar part dels seus estudis. Primer es va llicenciar en Química en la branca científica de la Tecnologia dels aliments per la Universitat de les Índies Occidentals de Jamaica, i posteriorment va realitzar un postgrau i un doctorat en Ciències de l'Alimentació per la Universitat de Maryland dels Estats Units. Després d'haver finalitzat els seus estudis l'any 1992 va tornar a Grenada, on es va fer càrrec de la gestió en l'empresa de producció de productes amb nou moscada fundada per la seva mare Sybil La Grenade.
En aquesta època va decidir entrar al món de la política, ocupant el seu primer lloc com a líder de la Comissió d'Administració Pública de Granada, encarregada de supervisar a tots els funcionaris públics del país.
El 9 d'abril de l'any 2013, va ser elegida Governadora General de Granada, sent investida el 7 de maig del mateix any i succeint en el càrrec l'anterior Governador General Carlyle Arnold Glean. Es va convertir així en la primera dona Governadora General de Granada.

## Premis i condecoracions

* 2013, Gran Comendadora de l'Ordre de l'Imperi Britànic.
* 14 de maig de 2013, Gran Dama Creu de l'Orde de San Miquel i Sant Jordi, per la Reina Isabel II.

## Referències

* ↑ «Grenada names first female gobernor» (en anglès), 2013. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ Women in Caribbean history : the British-colonised territories. Kingston: I. Randle, 1999. ISBN 9768123648.
# Miniankes

Els miniankes són un poble que habita al sud-est de Mali i una part de Burkina Faso i de la Costa d'Ivori. Son principalment agricultors. El seu centre principal és Koutiala encara que habiten en altres llocs.
Estan emparentats als senufos de Costa d'Ivori. Parlen la llengua minianka o mamara els parlants de la qual s'estimen el dia d'avui en prop d'un milió de persones.

## Bibliografia

* Yaya Coulibaly, « Les Senoufos et les Miankas : des hommes près de la terre : une étude », a Études maliennes (Bamako), n° 5, avril 1973
* Georges Chéron, Les Minianka. Leur civilisation matérielle, E. Leroux, 1913
* Georges Chéron, « Usages Minianka (Soudan Français) », Revue d'ethnographie et des traditions populaires, 4 (14), 1923
* Peter Hochet, « Migrations, agro-élevage et développement parmi les Minyanka du sud-est du Mali », Cahiers d'études africaines, n° 183, 2006
* Bohumil Théophile Holas, Les Sénoufo, y compris les Minianka, L'Harmattan, 2006 (facsimil de l'edició de 1957), 183 p. (ISBN 2-296-00448-2)
# Popular

«Popular» té aquests significats:
* Ford Popular
** Popular (sèrie), sèrie de televisió del canal FX Networks dirigida per Ryan Murphy
* Organitzacions:
** Unión Popular de Langreo, club de futbol asturià del municipi de Llangréu
** Exèrcit Popular, diverses organitzacions
** Banco Popular Español, grup bancari d'Espanya
** Partit Popular, diversos partits polítics
** Front Popular, coalicions electorals entre partits amb una sensibilitat democràtica i esquerrana que abasta amplis sectors
** Alianza Popular, diversos partits polítics
** Partit Socialista Popular, diversos partits polítics
** Popular TV, cadena de televisió de difusió en obert a Espanya
* Cultura:
** Cultura popular o folklore és la cultura tradicional particular a un grup ètnic o cultural determinat
** Música popular, conjunt de gèneres i estils musicals que, a diferència de la música tradicional, no s'identifiquen amb grups ètnics concrets
** Art popular (de l'anglès Pop-Art, "Art pop"), moviment artístic sorgit a la fi dels anys 1950 a Anglaterra i els Estats Units
** Seguici popular, apartat patrimonial de les celebracions populars i tradicionals del cicle del Corpus Christi
* Esport:
** Olimpíada Popular esdeveniment esportiu alternatiu als Jocs Olímpics de Berlín de 1936 que finalment no es va realitzar
* Miscel·lània:
** Arquitectura popular, arquitectura realitzada per persones amb escassa formació reglada
** Etimologia popular, establir l'origen d'una paraula basant-se en les creences i opinions de gent no especialitzada en l'etimologia
** Estat Popular de Hesse (Volksstaat Hessen) estat de la República de Weimar (Alemanya)
# Priléssie

Priléssie (en rus: Прилесье) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 329 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Presa de Squillace

La Presa de Squillace fou una de les batalles de la Guerra de Sicília

## Antecedents

El 1295 la pau d'Anagni entre el Regne de França, els Valois, el Regne de Nàpols i la Corona d'Aragó va posar fi provisional a la lluita, renunciant a Sicília i Calàbria i el retorn del regne de Mallorca a Jaume II de Mallorca, mentre que Carles I de Valois ratificava la seva renúncia a la investidura Papal dels regnes catalans i el Papa com a desgreuge cedia la investidura de les illes de Còrsega i Sardenya, sota domini efectiu de les repúbliques de Gènova i Pisa però de les que el Papa tenia l'alta senyoria feudal al rei català.
A l'illa de Sicília el retorn als angevins va ser molt mal vist i es van preparar per oposar-se. Ischia va ser el primer territori que els catalans van retornar. El Parlament sicilià es va reunir a Catania el 15 de gener de 1296 i va rebutjar el lliurament del país a Carles II d'Anjou; el rei Jaume II fou declarat sense dret al regne i en virtut del testament del seu pare que l'obligava a cedir-lo a son germà, que fou proclamat Frederic II de Sicília el 25 de març de 1296, coronat a Palerm.
Carles va reaccionar a la coronació de Frederic, que va donar el càrrec de virrei i de capità general Guillem Galceran de Cartellà i declarant-li la guerra a i preparant una invasió de Sicília amb el suport de Jaume el Just. A continuació, els sicilians van envair territori napolità, assetjant Siracusa, que va resistir, però van conquerir Catania, Messina i Reggio

## La presa de Squillace

Després de dos mesos de setge Giovanni Monforte, el comte de Squillace va poder fugir, i el castell fou pres.

## Conseqüències

Les disensions entre Guillem Galceran de Cartellà i Roger de Llúria es van fer insalvables i Roger va passar a Calàbria, i els castells que Roger de Llúria posseïa a l'illa, encerclats i vençuts. Roger de Llúria intentà aixecar Calàbria contra Frederic però va fracassar en ser derrotat pel governador Blasco d'Alagó el vell a la batalla de Catanzaro.

## Referències

* ↑ (italià) Guido Rhodio, Squillace e il comprensorio dagli svevi al tracollo della feudalità: Spigolature storiche Arxivat 2014-03-18 a Wayback Machine.
* ↑ Guillem Galceran de Cartellà (1230-1306). El comte "desperta ferro" Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
# Psychoda floropsis

Psychoda floropsis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* La femella fa 0,67-0,87 mm de llargària a les antenes (0,71-1,04 en el cas del mascle), mentre que les ales li mesuren 1,22-1,70 de longitud (1,02-1,60 en el mascle) i 0,45-0,67 d'amplada (0,40-0,67 en el mascle).

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Predrag Jurić

Predrag Juric és un exfutbolista bosni-iugoslau, que ocupava la posició de davanter. Va nàixer a Čitluk el 5 de novembre de 1961.
Va militar en diversos equips de l'antiga Iugoslàvia. Quan esclata el Conflicte dels Balcans, marxa a la lliga espanyola, on militara en diversos equips fins a 1995, quan retorna al croata Hrvatski dragovoljac.
Va ser dues vegades internacional amb la selecció de l'antiga Iugoslàvia.
# Pèrdua irrecuperable d'eficiència

* Per a altres significats, vegeu «Pes mort (exercici)».
En economia, la pèrdua irrecuperable d'eficiència (també coneguda com a pes mort) és una pèrdua d'eficiència, econòmicament parlant, que succeeix quan l'equilibri d'un bé o servei no és un òptim de Pareto.

## Causes

Les causes de la pèrdua d'eficiència poden incloure:
* Monopoli: en aquest cas el pes mort mostra quant empitjora el benestar dels consumidors quan paguen el preu de monopoli, en lloc de pagar el preu competitiu, i mesura el valor de la producció perduda, valorant cada unitat perduda al preu al que els consumidors estarien disposats a comprar-la.
* Externalitats: Les externalitats afecten directament als consumidors o empreses que no participen en la compra del bé o servei en qüestió, ni en la seva venda, i quan aquests efectes no són reflectits totalment en els preus de mercat.
* Impostos o subvencions: Els impostos i les subvencions a més de provocar un descens o increment en el consum/producció d'un bé o servei i de reduir o incrementar l'excedent del consumidor o productor, també provoquen una pèrdua d'eficiència associada.