OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Michael Boder

Michael Boder (Darmstadt, 9 de novembre de 1958 - Viena, 7 d'abril de 2024) va ser un director d'orquestra alemany. Des del 2008 al 2012 va ser és director musical de l'Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu.

## Trajectòria

Va començar com a director musical de l'Òpera de Basilea i durant aquesta època els seus compromisos com a director convidat el van portar a Hamburg, Colònia, Múnic, Berlín, Londres i Tòquio.
Michael Boder va exercir de director d'orquestra en els principals teatres d'òpera i va ser un convidat habitual de la Staatsoper de Berlín, Dresden, Hamburg, Múnic i Viena, com també de la San Francisco Opera. Les produccions més importants de la seva carrera inclouen noves produccions de L'Anell del Nibelung de Wagner a la Semperoper de Dresden, Die Jakobsleiter de Schönberg i Gianni Schicchi de Puccini a la Staatsoper de Viena, Lulu de Berg a la Staatsoper de Múnic, com també Lulu i Wozzeck a la Staatsoper de Viena, Wozzeck a la Staatsoper Hamburg, Der fliegende Holländer a la Staatsoper de Berlín i a Tòquio, Le Grand Macabre de Ligeti i l'Anell a San Francisco i Khovànxtxina de Mússorgski al Liceu de Barcelona.
Va dirigir diverses estrenes mundials com Der Riese vom Steinfeld i Oedipe de Friedrich Cerha a la Staatsoper de Viena, Ubu Rex de Krzysztof Penderecki i Was Ihr wollt de Manfred Trojahn a la Staatsoper de Múnic, Das Schloss d'Aribert Reimann a la Deutsche Oper de Berlín i Faustus, the last night de Pascal Dusapin el gener de 2005, com també Phädra de Hans Werner Henze el setembre de 2007 a la Staatsoper de Berlín.
Michael Boder va dirigir igualment concerts a Florència, Lisboa, París i Venècia, i ha treballat amb algunes de les orquestres més prestigioses, entre les quals es troben la Philharmonische Orchester de Berlín, Viena i Hamburg, la Leipzig Gewandhaus Orchester, la Gürzenich-Orchester de Colònia, la Tonhalle-Orchester de Zuric, la Symphoniker de Bamberg, l'NHK Symphony Orchestra de Tòquio, la Filharmonien d'Oslo, la Tschechische Philharmonie de Praga, com també l'RSO i la Symphonische Orchester de Viena.

## Referències

* ↑ «Mor Michael Boder, director musical del Liceu entre el 2008 i el 2012». Ara, 08-04-2024. [Consulta: 12 abril 2024].
* ↑ «Edición del martes, 30 septiembre 2008, página 31 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Lluís Pasqual gana el premio de la crítica operística de Barcelona por 'Esta noche... zarzuela'» (en castellà). El País [Madrid], 13-10-2009. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Michael Boder». staatsoper.at, 31-12-2006. Arxivat de l'original el 2006-12-31. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Orquestra». liceubarcelona.cat, 20-11-2009. Arxivat de l'original el 2009-11-20. [Consulta: 30 octubre 2022].
# Pasturana

Pasturana, (Pasturàuna en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Basaluzzo, Francavilla Bisio, Novi Ligure i Tassarolo.

## Galeria fotogràfica

* Església de Pasturana
* Església de Sant Martí
* L'oratori de la Santíssima Trinitat
* Palazzo Spinola
* Ajuntament
# Antonio Rodríguez Villa

Antonio Rodríguez Villa (Madrid, 17 de gener de 1843 – Madrid, 3 de maig de 1912) va ser un arxiver, historiador, heraldista, genealogista i escriptor espanyol.

## Biografia

Va ingressar a l'Escola de la Diplomàcia, obtenint en 1866 el títol d'arxiver bibliotecari, i després va cursar Filosofia i Lletres, llicenciant-se en 1868. El seu primer treball com a arxiver bibliotecari el va realitzar en el Museu Arqueològic Nacional, i més tard va participar en la formació del catàleg de manuscrits espanyols del Museu Britànic de Londres (Regne Unit), al costat de Pascual de Gayangos y Arce.
El govern el va comissionar per copiar la segona part de la Història de Felip II de Luis Cabrera de Córdoba, fins al moment inèdita en la Biblioteca Nacional de França, que finalment va publicar, igual que l'estudi Viajes de Felipe II, obra d'Enrique Cock. Va formar part a més, dels 600 redactors i assessors nomenats per Antonio Cánovas del Castillo per a la redacció de la Constitució espanyola de 1876 quan aquest era President del Consell de Ministres d'Espanya. La seva vinculació amb Cánovas va permetre una gran amistat amb José Isidro Osorio y Silva-Bazán, el gran duc de Sesto, qui el va nomenar arxiver de la Casa d'Alburquerque, que contenia, entre altres arxius, el del Marquesat de Los Balbases, concedit a Ambrosio Spinola. Sobre aquest cavaller va orientar el seu discurs d'entrada en la Reial Acadèmia de la Història en 1893, després d'haver presidit el cos facultatiu d'Arxivers.
El 1910 va ser nomenat bibliotecari perpetu de la Reial Acadèmia de la Història, i va morir dos anys després a la seva ciutat natal, que li va dedicar la carrer d'Antonio Rodríguez Villa en honor seu.

## Obres

* Memorias para la historia del saqueo y asalto de Roma en 1527 (1875).
* Don Zenón de Somodevilla, marqués de la Ensenada (1878).
* Bosquejo biográfico de don Beltrán de la Cueva, primer duque de Alburquerque (1881).
* La reina doña Juana la Loca (1892).
* Don Francisco de Rojas, embajador de los Reyes Católicos (1896).
* Ambrosio Spinola, primer marqués de los Balbases (1905).
* Don Pablo Morillo, primer conde de Cartagena (1909).

## Bibliografia

* Biografia d'Antonio Rodríguez Villa
# Cynoglossus lida

Cynoglossus lida és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba des de les costes de l'Àfrica oriental, Pakistan i l'Índia fins a Malàisia i Filipines.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Cynoglossus lineolatus

Cynoglossus lineolatus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes de la Xina.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Aurícula

«Aurícula» té aquests significats:
* Aurícula (cor) o aurícula cardíaca, cavitat del cor que rep el flux sanguini
* Pavelló auricular o aurícula, a l'orella externa
* Músculs auriculars, que són tres músculs situats en l'orella externa
* Aurícula o Primula auricula, espècie vegetal
* Auricula, gènere de trilobit
# Clàudia Antònia

Antònia (en llatí Antonia i de vegades Claudia Antonia) va ser una dama romana, filla de l'emperador Claudi i de la seva segona esposa Èlia Petina. Els seus pares es van divorciar quan va néixer.
Es va casar amb Gneu Pompeu, fill de Marc Licini Cras Frugi i descendent de Pompeu Magne. I en segones núpcies amb Faust Corneli Sul·la, mig germà de Valèria Messalina i descendent de Marc Antoni.
L'emperador Neró va voler casar-se amb ella després de la mort de la seva segona esposa esposa Popea Sabina. Antònia va rebutjar la proposta i Neró va ordenar executar-la l'any 66, acusant-la de participar en la conjura de Gai Calpurni Pisó. Segons diu Tàcit, traient-li credibilitat, estava previst que acompanyaria a Pisó als allotjaments de la guàrdia pretoriana per mostrar el seu recolzament a la conjura.

## Referències

* ↑ Suetoni. Vides dels dotze cèsars: Claudi XXVII, 1-2 i XXIX; Neró XV,4
* ↑ Tàcit Annals XV,53
# Cotachena

Cotachena és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Cotachena aluensis Butler, 1887
* Cotachena alysoni Whalley, 1961
* Cotachena brunnealis Yamanaka, 2001
* Cotachena fuscimarginalis Hampson, 1916
* Cotachena heteromima Meyrick, 1889
* Cotachena hicana (Turner, 1915)
* Cotachena histricalis (Walker, 1859)
* Cotachena nepalensis Yamanaka, 2000
* Cotachena pubescens Warren, 1892
* Cotachena taiwanalis Yamanaka, 2001

## Espècies antigues

* Cotachena octoguttalis (Felder & Rogenhofer, 1875)
* Cotachena smaragdina (Butler, 1875)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 19 febrer 2011].
# Antonio Cabello Baena

Antonio Cabello Baena (Còrdova, 5 de gener de 1990) és un exciclista espanyol, professional del 2010 al 2014.

## Palmarès
### Resultats a la Volta a Espanya

* 2011. 165è de la classificació general

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Antímac de Claros

Antímac de Claros (grec antic: Ἀντίμαχος, llatí: Antimachus) fou un poeta grec èpic i elegíac, fill d'Hiparc, segons que diu Ciceró.
Sovint era anomenat el colofonià perquè Claros pertanyia a Colofó. Va florir durant el darrer període de la guerra del Peloponès, cap al segle v aC. La Suïda diu que va ser deixeble de Paníasis d'Halicarnàs i d'Estesímbrot, cosa que el faria pertànyer a una data anterior, però que hom el relacioni amb Lisandre i Plató concreta l'època en què va viure, segons Plutarc i Procle.
Va escriure un poema èpic titulat Tebaida (Θηβαίς), que explicava l'expedició dels Set contra Tebes i la guerra dels Epígons, una obra que s'incloïa en el Cicle tebà. Un altre poema seu va ser Lide, un poema d'amor dedicat a la seva amant o a la seva dona, que va morir molt jove. Antímac va tornar a Colofó cercant consol per aquella mort i escrivint aquest poema, que va ser molt celebrat a l'antiguitat, segons Ateneu de Nàucratis. Era un poema molt llarg, on feia una relació de tots els herois mítics, que com el poeta, havien vist la mort prematura de les seves amants. Plutarc parla d'aquest poema, que contenia una gran informació dels mites i de les històries i llegendes antigues. Per aquest contingut, i no per la seva vàlua poètica, Agatàrquides en va fer un epítom, com se sap per Foci.
Va ser un dels precursors dels poetes de l'escola d'Alexandria, que escrivien més aviat per les elits cultivades que per al públic en general. L'emperador Hadrià preferia les seves obres a les d'Homer, segons diu Dió Cassi. Hom li atribueix altres obres, com ara una Àrtemis, una segona anomenada Delta i una altra titulada Iàcine (Ἰαχίνη), i potser una Centauromàquia, però en tots aquests casos es menciona un Antímac sense cap epítet descriptiu, i es coneixen almenys dos altres Antímacs que van ser escriptors. La Suïda diu que Antímac de Claros també va ser gramàtic, i sembla que va preparar una edició crítica de les obres d'Homer.

## Referències

* 1 2 1.Antimachus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 190-191
* ↑ «Antímac de Claros». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Antímac de Teos

Antímac de Teos (en llatí Antimachus, en grec antic Ἀντίμαχος) fou un poeta èpic grec, nascut a Teos.
Segons Plutarc, Antímac havia observat un eclipsi de sol l'any 753 aC, el mateix any en què Roma va ser fundada. Podria haver escrit un poema èpic titulat Tebaida, i una altra obra que portava per títol Epígons, una continuació de la llegenda de Tebes, que pel que sembla li van atribuir alguns autors. Això no obstant, és possible la confusió amb el poeta molt més tardà anomenat Antímac de Claros (circa 400 aC), que va escriure un poema anomenatTebaida (Θηβἀἷς). Clemens Alexandrinus fa menció d'uns versos en hexàmetre d'aquest poeta que diu que van ser imitats per Hàgies.

## Referències

* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Ròmul, II, 12.2.
* ↑ Vegeu Scholia on Aristophanes, Peace, 1270.
* ↑ 2.Antimachus of Theos a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 191

## Edicions crítiques

* Kinkel, G. Epicorum Graecorum fragmenta. vol. 1, 1877. .
* Allen, T.W.. Homeri opera. Tomus V: Hymni, Cyclus, Fragmenta, Margites, Batrachomyomachia, Vitae, 1912. ISBN 0-19-814534-9. .
* Bernabé, A. Poetae epici Graecae. pars i, 1988. ISBN 978-3-598-71706-2. .
* Davies, M. Epicorum Graecorum fragmenta, 1988. ISBN 978-3-525-25747-0. .

## Bibliografia

* Davies, M. Greek Epic Cycle, 1989. ISBN 978-1853990397. .
# Arianz

Arianz (grec medieval: Αριανζός, Arianzós) fou una ciutat de Capadòcia habitada en època romana d'Orient. És una diòcesi titular del Patriarcat Ecumènic de Constantinoble. Hi nasqueren Gregori de Nazianz i el seu germà Cesari de Nazianz. Les restes de la ciutat es troben prop del poble turc de Sivrihisar.

## Referències

* 1 2 «Gregori de Nazianz». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 setembre 2022].
* ↑ «Digital Atlas of the Roman Empire» (en anglès). Universitat de Lund. [Consulta: 26 setembre 2022].
# Aplowita

L'aplowita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la rozenita. Rep el seu nom d'Albert Peter Low (1861-1942), geòleg canadenc.

## Característiques

L'aplowita és un sulfat de fórmula química (Co,Mn,Ni)SO₄·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic formant eflorescències finament granulars. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'aplowita pertany a «07.CB: Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dwornikita, gunningita, kieserita, poitevinita, szmikita, szomolnokita, cobaltkieserita, sanderita, bonattita, boyleïta, ilesita, rozenita, starkeyita, drobecita, cranswickita, calcantita, jôkokuita, pentahidrita, sideròtil, bianchita, chvaleticeita, ferrohexahidrita, hexahidrita, moorhouseita, nickelhexahidrita, retgersita, bieberita, boothita, mal·lardita, melanterita, zincmelanterita, alpersita, epsomita, goslarita, morenosita, alunògen, meta-alunògen, aluminocoquimbita, coquimbita, paracoquimbita, rhomboclasa, kornelita, quenstedtita, lausenita, lishizhenita, römerita, ransomita, apjohnita, bilinita, dietrichita, halotriquita, pickeringita, redingtonita, wupatkiita i meridianiïta.

## Formació i jaciments

Es troba en forma d'eflorescències amb sulfurs en matriu de siderita-barita en jaciments hidrotermals de coure-zinc-plom associats a dipòsits de barita. Sol trobar-se associada a altres minerals com moorhouseïta, siderita i barita. Va ser descoberta l'any 1965 a la mina de barita de Walton, al comtat de Hants (Nova Escòcia, Canadà). També se n'ha trobat a Plaka (Grècia), Orenburgskaya (Rússia) i a Chisana (Alaska, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Aplowite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2015].
* ↑ «Aplowite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 27 desembre 2015].
* ↑ «Rozenite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2015].
# Apartaments El Búnquer

Apartaments El Búnquer és un bloc d'apartaments del municipi de Tossa de Mar (Selva). Està situat en un fort desnivell que s'adapta al terreny formant un gran rectangle esglaonat tant en planta com en alçat. Es tracta d'un projecte de l'arquitecte Gerardo Hausman, llicenciat el 1958, que s'inspirà en conceptes com la integració a la natura de l'arquitectura de l'americà Frank Lloyd Whright. L'edifici forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Consta de vuit plantes i es caracteritza per l'ús de materials com la pedra desbastada de mode rústic que, a més d'integrar-lo al cromatisme de l'entorn natural, li dona una aparença de jardí dividit en balcons i ocult, com una mena de búnquer, tal com és conegut. La planta baixa està reservada a locals turístics com restaurants, bars, pizzeries i escoles nàutiques. La resta de pisos estan situats damunt la muntanya en forma esglaonada de manera que els balcons no tenen sostre. Altrament, aquests balcons, estan decorats amb multitud de plantes que sobresurten i pengen dels balcons i li donen un contrast cromàtic amb relació a la pedra poc desbastada de la façana. Cada balcó consta de sis fileres de pedra rústica, encara que algunes fileres són unides per pedres més grans, cosa que dona un aspecte rústic i natural. Al costat hi ha més blocs d'apartaments que han mirat d'imitar tant alguns aspectes de la forma com la decoració vegetal dels balcons.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Apartaments El Búnquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2014].
# Archibald Dickson

Archibald Dickson (Cardiff, 1892 - port d'Anvers, 18 de novembre de 1939), fou un mariner gal·lès, capità del Stanbrook un vell carboner de 1383 tones amb una eslora de 70m i una mànega de 16.50m. Va protagonitzar un dels últim fets de la guerra civil espanyola en rescatar del port d'Alacant a 2.638 persones que fugien de les tropes franquistes. El capità va aconseguir superar el bloqueig que l'armada franquista i els avions de l'Alemanya nazi havien imposat al port d'Alacant, essent l'únic que ho intentà i ho aconseguí. Amb el seu vaixell ple de gom a gom de refugiats va poder transportar la seua càrrega de vides humanes fins al port d'Orà. El viatge va estar ple de perills perquè el vaixell navegava escorat i sota la línia de flotació, a més dels continus bombardejos. Després d'un dia de viatge va arribar al port d'Orà on les autoritats no van permetre desembarcar als refugiats fins després d'un mes d'espera al port.
El Stanbrook va tindre un final tràgic, en ser torpedinat per un submarí Alemany U57 dirigit pel comandant Claus Korth a l'entrada del port d'Anvers. El Stanbrook es va partir en dos i es va enfonsar amb els seus 20 tripulants. El capità Dickson va morir en l'afonament a l'edat de 47 anys, deixant una viuda i dos orfes. En saber-se la notícia als camps de concentració d'Algèria es va guardar un minut de silenci en la seua memòria.
El març de 2009, Comissió Cívica d'Alacant per a la recuperació de la Memòria Històrica va organitzar un homenatge a Dickson, al que foren convidats els seus dos fills, Arnold i Dorothea, i hi assistiren més d'un miler de persones, entre elles passatgers supervivents i els seus descendents.

## Referències

* ↑ Carta del capità Archibald Dickson al director del Sunday Dispatch de Londres.

## Bibliografia

* Martínez Leal, Juan «El Stanbrook. Un barco mítico en la memoria de los exiliados españoles» (en castellà). Pasado y memoria, 4, 2005. ISSN: 1579-3311 [Consulta: 25 febrer 2018].
* Suleng, Kristin «Último barco al exilio». El País, 21-03-2014 [Consulta: 25 febrer 2018].
* Pérez Oca, Eusebio «Stanbrook» (en castellà). El síndrome de Ulises. blogspot.com.es [Consulta: 25 febrer 2018].

## Enllaços externs

* El capità del Stanbrook: Master Archibald Dickson
* Homenatge al capità Dickson
* En memòria dels herois
* Heroism of Archibald Dickson of SS Stanbrook (anglès)
# Applewold

Applewold és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 356 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Applewold tenia 356 habitants, 143 habitatges, i 76 famílies. La densitat de població era de 2.749 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 143 habitatges en un 23,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,5% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 46,2% no eren unitats familiars. En el 37,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,8% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 24,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 70,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.714 $ i la renda mediana per família de 35.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.500 $ mentre que les dones 19.464 $. La renda per capita de la població era de 16.549 $. Entorn del 3% de les famílies i el 9,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Applewold». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Applewold». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Arenal d'en Castell

La platja de s'Arenal d'en Castell està situada a l'illa de Menorca; concretament, al nord del municipi des Mercadal.
Es tracta d'una platja semiurbana i és considerada una de les més belles de Menorca.
Es caracteritza per tenir una forma gairebé circular i unes dimensions enormes. La sorra és groga.
Té escassa vegetació i està envoltada per habitatges residencials.
Aquesta platja disposa d'un servei de socorrista.
L'octubre del 2011, a les instal·lacions de l'Hotel Aguamarina, s'hi va disputar la setanta-novena edició del Campionat d'Espanya d'escacs, que va guanyar el català Àlvar Alonso.

## Referències

* ↑ «lloc web oficial del 79è Campionat d'Espanya d'escacs» (en castellà), 2011. Arxivat de l'original el 2011-10-23. [Consulta: 4 novembre 2011].
* ↑ «Alvar Alonso es el Campeón de España Absoluto 2011» (en castellà). chessbase.com, 01-11-2011. [Consulta: 4 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Platges de Balears Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine.
# Anonai

Anonai (en francès Annonay) és un municipi francès de la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps i el departament de l'Ardecha.
# Assalt 43

Assalt 43 és un grup de metalcore format a Esplugues de Llobregat a principis de 2005; inicialment tocaven hardcore punk i s'anomenaven Vizio 69. A mitjans de 2008, el grup comença a canviar el seu so inicial, passant gradualment del seu estil més bàsic, centrat sobretot en les parts vocals, a basar les noves composicions al metal melòdic. Laura Portero i Daniel Aguado són expulsats de la formació en Juny del 2008, sent reemplaçats pel guitarrista rítmic Aleix Costa i el cantant Sergio "Pinya", tancant així la formació actual.

## Discografia

* 2005: Assalt 43 (demo)
* 2006: Nuestro Camino
* 2008: Orgullo y poder & Traición Single
* 2009: Hellcore EP

## Referències

* ↑ «Assalt 43 cambia de formación y anuncia nuevo disco» (en castellà). Maneras de vivir, 08-06-2010. [Consulta: 9 març 2011].

## Vegeu també

* Discos en català publicats el 2005

## Enllaços externs

* Assalt 43 - Lloc web oficial
* Assalt 43 a MySpace
* Assalt 43 a Facebook
Viccionari
# Assalt a l'IES Joan Fuster de Barcelona

L'assalt a l'IES Joan Fuster fou un atac succeït el 20 d'abril de 2015 a l'Institut d'Educació Secundària Joan Fuster de Barcelona. L'assalt fou realitzat per part d'un estudiant armat, que va entrar al centre educatiu a les 9:20 (hora local), i que començà a disparar en una classe mitjançant una ballesta casolana, provocant la mort d'un professor i quatre estudiants ferits. Finalment, fou reduït pel professor d'educació física, després de convèncer-lo que deixés les armes, evitant així una possible matança.
Segons van explicar els seus companys i amics més propers, el jove de 13 anys era un noi tancat, amb problemes de rendiment escolar. També van assegurar que havia confeccionat un llistat amb 25 persones (entre alumnes i professors), tot i que no s'ha confirmat la seva existència. D'altres alumnes van exposar que portava mesos parlant d'aquest tema, tot i que van assegurar que pensaven que era una "broma macabra".
La Consellera d'Ensenyament Irene Rigau va declarar, després de l'atac, que el jove havia estat ingressat i analitzat a l'Hospital Sant Joan de Déu, on li va ser diagnosticat un brot psicòtic. Els ferits van ser traslladats a l'Hospital de Sant Pau, on tots ells reberen l'alta. D'acord amb l'Article 19 del Codi penal espanyol, en ser menor d'edat (18 anys a Espanya) "no seran responsables criminalment"; no obstant, també s'especifica que, en cas de cometre un delicte, podria ser-ne responsable segons correspongui a la llei del menor. Tot i així, com que tenia menys de 14 anys, el jove va quedar exempt de responsabilitat.

## Referències

* 1 2 La víctima mortal, un sustituto que llevaba dos semanas, El País.com.
* 1 2 El detenido tenía una 'lista negra' con 25 nombres, entre los que figuraban 3 de los heridos, El Periódico de Catalunya.
* ↑ «El alumno de la ballesta actuó durante un "brote psicótico"» (en castellà). Levante-EMV, 20-04-2015. [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ ¿Tiene responsabilidad penal un menor de 14 años?, Levante-emv.