OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Borsa de Tel-Aviv

La Borsa de Tel-Aviv (en hebreu: הבורסה לניירות ערך בתל אביב) Col·loquialment coneguda com la Borsa, es va fundar en 1953. És l'única borsa de valors a Israel. La borsa és l'únic mercat públic de valors comercials a Israel. Exerceix un paper important en l'economia israeliana. Dins d'ella hi ha unes 622 empreses, de les que 60 figuren també en les borses de valors en altres països. Hi ha uns 180 tipus de fons cotitzats, 60 bons de l'Estat, 500 bons corporatius, i més de 1.000 fons d'inversió. Són 29 membres els que formen la Borsa. La llista de membres indica que un dels membres és un candidat.

## Història

El precursor de l'actual borsa va ser la oficina d'intercanvi de valors (Exchange Bureau for Securities), que va ser fundada pel Banc Anglo-Palestí (que es va convertir en el Banc Leumi) en l'any 1935. Amb el ràpid creixement de l'economia israeliana després de la fundació de l'Estat, una borsa de valors formals es va incorporar i van començar les seves operacions en l'any 1953. En 1983 la seva seu es va traslladar a la seva ubicació actual a Tel-Aviv.

## Classificació

La Borsa ofereix quatre programes segons els quals les empreses poden classificar-se o llistar-se en la borsa: tres programes per a les empreses de funcionament normal, i un programa de risc addicional per a les empreses de tecnologia en etapa de desenvolupament. A més, la borsa té un programa per al llistat de Societats Limitades.
La Llei de doble venda que va entrar en vigor a l'octubre de 2000 permet a les empreses que figuren als Estats Units o a Londres comptar amb doble llista en la Borsa sense cap mena de requisits reglamentaris addicionals. Al 31 de desembre de 2006, 39 empreses israelianes posseeixen cotització dual en la Borsa, en compliment d'aquest marc.
A partir de 2007, el valor total del mercat de valors de renda variable s'expliquen en 202,7 mil milions dòlars, en comparació dels 161,4 mil milions dòlars en 2006, els 122,6 mil milions dòlars en 2005 i els 92,1 mil milions dòlars en 2004.

## Vegeu també

* Economia d'Israel
* Borsa de Valors

## Referències

* ↑ standardpoors. «standardpoors», 2010. Arxivat de l'original el 2007-10-19. [Consulta: 18 juny].

## Enllaços externs

* Pàgina web Arxivat 2007-05-03 a Wayback Machine. (hebreu)
# Lignières-en-Vimeu

Lignières-en-Vimeu és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 114 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lignières-en-Vimeu era de 114 persones. Hi havia 37 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 21 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 43 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 43 habitatges eren cases. Dels 37 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 16 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 30 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 23 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lignières-en-Vimeu el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 8 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 67 persones, 57 eren actives i 10 eren inactives. De les 57 persones actives 54 estaven ocupades (28 homes i 26 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 10 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de serveis i 2 d'empreses classificades com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una perruqueria.
L'any 2000 a Lignières-en-Vimeu hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lignières-en-Vimeu a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lignières-en-Vimeu a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Refugi antiaeri del Jardí de la Infància

El refugi antiaeri del Jardí de la Infància és un element de defensa passiva utilitzat durant la Guerra Civil Espanyola (1936-1939). Aquest refugi antiaeri es va construir el 1938, i té un total de 584,67 m² (dels quals només 372,73 m² són útils) Estava preparat per acollir més de 600 persones. Per poder construir-lo es van invertir 750.000 pessetes.
Actualment aquest espai forma part dels espais de memòria de la Guerra Civil i l'exili. A Girona també existeixen el refugi de la Plaça del Carril (Plaça Poeta Marquina) i el de les Bernardes, actualment no són visitables. Aquest refugi depèn de l'Ajuntament de Girona i del Museu d'Història de Girona.

## Descripció de l'espai

El refugi antiaeri està situat sota terra. Per accedir-hi hi havia un total de dues escales (actualment només s'hi pot entrar per una d'elles). En el seu interior hi ha un passadís que comunica amb un total de 10 sales. Totes les sales estan connectades les unes amb les altres, ja que en cas d'esfrondrament cada habitació disposava de diverses sortides per poder evacuar la població.En el refugi hi havia llums elèctrics i un total de 27 tubs de ventilació. Per aconseguir que fos més segur la superfície va ser coberta amb un túmul de terra d'aproximadament dos metres d'alçada.

## Altres refugis de Girona

- Refugi antiaeri de les Bernardes.

## Referències

* ↑ «Museu d'Història de Girona | Girona | La transició a la Democràcia». Arxivat de l'original el 2017-05-22. [Consulta: 25 març 2017].
* ↑ «Monuments i edificis de Girona - El refugi antiaeri del Jardí de la Infància». [Consulta: 25 març 2017].
* ↑ Administrator. «Espais de Memòria transfronterers». [Consulta: 25 març 2017].
* ↑ Prat, J. et Pericot J.. Bombes sobre Girona (en catalana). Ajuntament de Girona. Col·lecció Història de Girona, p. 158. ISBN 978-84-8496-171-0.
* ↑ Prat, J. Pericot, J.. Bombes sobre Girona (en catalana). Ajuntament de Girona. Col·lecció Història de Girona, p. 158. ISBN 978-84-8496-171-0.
# Castèlnau

«Castèlnau» té aquests significats:
* Castelnau, senyoria de França centrada en la vila de Castelnau, del departament de la Gironda
* Castelnau-de-Médoc, municipi francès al departament de la Gironda (regió d'Aquitània)
* Castèlnau d'Estretasfonts (occità) o Castelnau-d'Estrétefonds (francès), municipi francès del departament de l'Alta Garona
* Castèlnau de Gupie (occità) o Castelnau-sur-Gupie (francès), municipi francès del departament d'Òlt i Garona
* Castèlnau de Montratièr (occità) o Castelnau-Montratier (francès), municipi francès del departament de l'Òlt
* Castèlnau de Shalòssa (occità) Castelnau-Chalosse (francès), municipi francès del departament de les Landes
# Txóriumtxe

Txóriumtxe (en rus: Чёрюмче) és un poble de la república de Sakhà, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 223 habitants, pertany al districte de Batagai.

## Referències

* ↑ «Верхоянский улус (район)». Arxivat de l'original el 2019-11-03. [Consulta: 3 ноября 2019].
# Branislau Taraixkièvitx

Branislau Adàmavitx Taraixkèvitx (belarús: Бранісла́ў Ада́мавіч Тарашке́віч, łacinka: Branisłaŭ Taraškievič, rus: Бронислав Адамович Тарашкевич, polonès: Bronisław Adamowicz Taraszkiewicz; 20 de gener de 1892 - 29 de novembre de 1938) va ser una figura pública belarussa, polític i lingüista.
Va ser el creador de la primera estandardització del modern idioma belarús al segle xx. L'estàndard fou posteriorment russificat per les autoritats soviètiques. No obstant això, la pre-russificada (clàssica) versió de l'estàndard era i segueix sent activa i és utilitzada per alguns grups d'intel·lectuals i de la diàspora belarussa, i es coneix informalment com a taraškievica, pel nom de Branislau Taraixkièvitx.
Taraixkièvitx era membre del clandestí Partit Comunista de Belarús Occidental (KPZB) a Polònia i va ser empresonat durant dos anys (1928-1930). A més, com a membre del "Club de l'ambaixada belarussa" (Беларускі пасольскі клуб, Bielaruski passolski klub), va ser diputat al Parlament polonès (Sejm) en el període 1922-1927. Entre d'altres, va traduir Pan Tadeusz al belarús, i el 1969 una escola secundària en llengua belarussa a Bielsk Podlaski fou batejada amb el seu nom en honor seu.
El 1933 va ser posat en llibertat en un intercanvi polonesosoviètic de presoners, a canvi de Frantsíxak Aliakhnòvitx, un periodista belarús i dramaturg empresonat en un gulag, i va viure a l'exili soviètic des de llavors.
Va ser víctima de la Gran Purga de finals de la dècada del 1930.

## Referències

* ↑ Zaprudnik, Jan. Belarus: at a crossroads in history. Westview Press, 1993, p. 86, 87, 93. ISBN 9780813313399.
* ↑ Anglo-Byelorussian Society The Journal of Byelorussian Studies. Anglo-Byelorussian Society, 2, 1-2, 1969, pàg. 105, 106.
* ↑ Fisiak, Jacek. Historical Morphology. Walter de Gruyter, 1980, p. 122, 124. ISBN 9783110823127.
* ↑ «Branislau Adamavich Tarashkievich». Arxivat de l'original el 2000-12-18. [Consulta: 25 febrer 2015].

## Enllaços externs

* 2 pàgines de la Gramàtica belarussa original de Branislau Taraixkièvitx
# Teresa Mas Llach

Teresa Mas Llach (Barcelona, segle xviii - 1790) fou una impressora catalana.
Són molt poques les dades biogràfiques que ens han arribat de Teresa Mas, viuda de l'impressor Joan Nadal. Quan morí el seu marit, el 1787, els llibres sortits del seu obrador ho feren amb el peu d'impremta «por Teresa Nadal, vda.». Qui en realitat dirigia el negoci, però, era el seu gendre, Joan Serra, vidu d'Ignàsia, filla de Joan i Teresa. Teresa, però, sobrevisqué l'espòs només tres anys. Després d'alguns desacords familiars, el taller continuà de la mà d'un net dels fundadors, Joan Serra i Nadal. La temàtica del llibres publicats en aquest taller correspon a l'habitual de l'època, és a dir, hi ha un predomini gairebé absolut del llibre religiós, trencat per l'edició de la Historia de los trabajos de Persiles y Segismunda de Miguel de Cervantes Saavedra (1768) i per un llibre del jurista i doctor en Teologia, Ponç Cabanac i Malart (Barcelona, s. XVIII), Satisfacción a las preguntas del padre de familia deseoso de evitar los pleytos que suelen seguirse de algunas dudas sobre el heredamiento del testamento en favor de los hijos (1788). Només a la ciutat de Barcelona al llarg del segle xviii trobem altres noms de dones impressores: Maria Martí, Maria Àngela Martí, Teresa Pou i Eulàlia Massià i la nostra biografiada, Teresa Mas Llach.

## Referències

* 1 2 Diccionari biogràfic de dones. «Teresa Mas Llach». Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS). Arxivat de l'original el 2015-10-06. [Consulta: 6 octubre 2015].
# Refugi antiaeri de la plaça de la Vila

El Refugi antiaeri de la plaça de la Vila és una obra de Martorell (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Galeria amb volta semicircular recoberta de totxo, construïda l'any 1938, com a refugi antiaeri. Té una llargada total de 35.3 m, dels que 8.70 corresponen a les escales d'accés i 26.6 a la galeria. La seva amplada oscil·la entre 1.20 -1.25 m, i l'alçada entre 1.70 - 2.00m. Es troba a una profunditat màxima de 8 m i s'hi accedeix per una escala de 27 graons de 18 cm d'alçada i 30 de profunditat, feta de maons. Per altra banda, a l'interior del refugi, encara s'hi poden veure tres accessos, actualment tapiats, amb l'entrada situada a l'interior de tres cases veïnes: cal Morales, cal Vial i cal Canta (plaça de la Vila, 23, 36 i 30). El primer accés està situat a la dreta de l'últim graó de l'escala, i els dos següents, a la part esquerre de la galeria. Poc abans d'arribar al final, i també a l'esquerra, es pot veure una gruta de forma el·líptica parcialment tapiada. El refugi, segons informacions orals, tenia una segona entrada i sortida, entre cal Xic i cal Batllevell (plaça de la Vila, 28 i 22), però això de moment no s'ha pogut comprovar. La galeria finalitza en un talús de terres. El dia 15 de març de 1990, en ocasió de les obres de pavimentació de la plaça de la Vila, es va descobrir l'entrada del refugi, la qual havia estat oculta des del final de la Guerra Civil.

## Referències

* ↑ «Refugi antiaeri de la plaça de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Consell Nacional de Beth-Nahrin

Consell Nacional de Beth-Nahrain (Mawtbo Umthoyo d'Bethnahrin o MUB) és el nom adoptat per l'antic Partit de la Llibertat de Beth-Nahrain després del 29 de desembre de 2005 al congrés celebrat a Södertälje (Suècia). És una organització política que actua a l'Iraq, Turquia i Síria i sobretot a Europa. Beth-Nahrain vol dir "Terra dels Dos Rius".
Havia estat aliat al Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK) i aquest canvi de nom marcava el definitiu trencament. Alguns membres de l'organització partidaris de mantenir l'aliança, van romandre a l'entorn del PKK.

## Referències

* Noticia del Congrés del GHB de 2005
* Article que inclou fotos diverses, inclòs de banderes
# Tractat de Tui

El tractat de Tui es va realitzar al 1137 entre Alfons VII de Lleó i seu cosí, l'infant Alfons Enric, del Primer Comtat de Portugal com a terme de les hostilitats entre ells, i del qual resta una notícia a Tui. Segon sembla, Alfons Enric, sabent que el seu cosí es trobava en mala posició en el conflicte amb el rei de Navarra, aprofità l'oportunitat per a, d'acord amb ell, entrar amb el seu exèrcit a Galícia, i prengué Tui, es feu amb alguns castells per traïció de qui els defensava i causà estralls a la zona. Alfons VII va recuperar la vila de Tui.
En aquest tractat, Alfons Enric va prometre a Alfons VII, que acabava de proclamar-se Imperator totius Hispaniae, «fidelitat, seguretat i auxili contra els enemics»
Alguns autors consideren que Alfons Enric, en el seguiment de la política d'independència del seu pare, evità qualsevol acte que el dugués a la subordinació al cosí. Alfons Enric mai va reconèixer el cosí com a emperador, i aquest tampoc va invocar aquest fet en les relacions amb Portugal, però que el rei de Lleó i Castella no renunciava a la supremacia ho mostra la protesta que dirigí a Eugeni III en el Concili de Reims (1148) i la intransigència amb què lluità fins a la fi de la seua vida per la primacia eclesiàstica de Toledo.

## Referències

* ↑ ; Mellersh, H. E. L.; Publishing, Helicon; Williams, Neville Chronology of World History: The ancient and medieval world, prehistory-AD 1491 (en anglès). ABC-CLIO, 1999, p. 335. ISBN 978-1-57607-155-7.
* ↑ Hermano Saraiva, José. Historia de Portugal (en castellà). Alianza, 1989, p. 44. ISBN 978-84-206-0413-8.
* ↑ Garcia-Osuna Rodríguez, José María Manuel «El rey Alfonso VII "El emperador" de León». Anuario brigantino, 35, 2012, pàg. 135. ISSN: 1130-7625.
# The Man with Rain in His Shoes

The Man with Rain in His Shoes (estrenada a Espanya com Lluvia en los zapatos) és una pel·lícula de comèdia romàntica coproducció hispano-francesa del 1999 dirigida per Maria Ripoll, la seva òpera prima rodada a Anglaterra en anglès amb un repartiment internacional encapçalat per Lena Headey, Douglas Henshall, Penélope Cruz, Mark Strong, Elizabeth McGovern, Paul Popplewell.

## Argument

Victor Bukowski és un actor de trenta anys que viu els seus pitjors moments laborals i afectius. Es baralla amb els directors amb els que treballa, el seu representant és un desastre i no li troba treball i ha trencat la seva relació amb Sylvia, qui té una relació amb Dave Summers. Confús i penedit per l'ocorregut intenta aconseguir recuperar l'amor de Sylvie. Però en el seu camí es creuarà Louise, una atractiva cambrera espanyola que canviarà la seva vida.

## Banda sonora

La banda sonora inclou cançons d'Alpha Blondy, Papa Wemba, Nigel and Lewis, Salif Keita, i Susana Martins. El guionista Rafa Russo també toca la seva composició "Friends Are Friends".

## Repartiment

* Lena Headey - Sylvia Weld
* Douglas Henshall - Victor Bukowski
* Penélope Cruz - Louise
* Gustavo Salmerón - Rafael
* Mark Strong - Dave Summers
* Eusebio Lázaro - Don Miguel
* Charlotte Coleman - Alison Hayes
* Neil Stuke - Freddy
* Elizabeth McGovern - Diane
* Heather Weeks - Carol
* Inday Ba - Janice
* Paul Popplewell - Simon
* Toby Davies - James

## Premis i nominacions

* 1998: Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges: Premi Gran Angular per Maria Ripoll.
* 1998: Festival Internacional de Cinema de Mont-real: Premi al millor guió.
* XIV Premis Goya: Goya al millor director novell (nominada).
* 1999: Festival de Cinema de Bogotà: Cercle de Bronze Precolombí.

## Referències

* ↑ Wolf, Matt «Up And Coming: Penelope Cruz; A Spanish Siren, Heading West». The New York Times. The New York Times Company, 29-11-1998 [Consulta: 3 agost 2008].
* ↑ Stack, Peter «'Yesterday' a Quixotic Love Story Gone Astray». San Francisco Chronicle. Hearst Communications, 11-06-1999, p. C - 5 [Consulta: 3 agost 2008].
* ↑ Lluvia en los zapatos a Fotogramas
* ↑ Banda sonora de Lluvia en los zapatos a discogs
* ↑ "Lluvia en los zapatos" resulta un brillante ejercicio de estilo, pese a la nadería del guión, El País, 12 d'octubre de 1998
* ↑ «If Only... Movie Review (1998)». Channel 4 Film. [Consulta: 3 agost 2008].
* ↑ Kelly, Brendon «Pic pair pack prizes». Variety. Reed Elsevier, 08-09-1998 [Consulta: 3 agost 2008].
* ↑ Lluvia en los zapatos al web dels Goya
* ↑ Los premiados del festival, eltiempo.com, 21 d'octubre de 1999
# Conjunt Psiquiàtric (Sant Boi de Llobregat)

Conjunt Psiquiàtric és una obra del municipi de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de difícil catalogació global per la seva amplitud en el temps. Conserva de l'antic convent dels servites l'església de la Mare de Déu dels Dolors, d'estil renaixentista, si bé té un afegitó al campanar, del segle xix. Immediatament després, en la cronologia, cal esmentar el pavelló d'homes, d'estil historicista neobarroc amb la seva façana d'estucs imitant carreus i les fortes balconades de pedra amb florons. També és de la mateixa època la tanca del pati, amb pilastres de maó vist i ornamentació de motius bàquics.
A les primeries del segle XX es va construir l'església neogòtica del pavelló d'homes i es van construir i reformar els pavellons noucentistes. Més enllà del 1950 es va ampliar el conjunt amb els nous serveis que s'han convertit en el Psiquiàtric femení, a l'altra banda del carrer Benito Menni.

## Història

L'any 1850 es creà a Sant Boi el convent caputxí de la Visitació (o Elisabet), un dels primers de l'orde al país. La seva estada però va ser curta i l'any 1596 marxà l'orde i passà a mans de Joan Cardona, immediatament s'instal·laren els servites.
A la Guerra del francès fou incendiat el convent, quedant només algunes restes i l'església renaixentista. Els servites continuaren allà fins a la seva exclaustració (1835). Pocs anys després (1853), el Dr. Pujades, foragitat de la casa del carrer Canuda, s'hi presentà amb dotze malalts i creà el que es convertí en l'actual manicomi, anomenat al principi Institut Frenopàtic. El procés de millora i creixement fou ràpid. El 1854 s'inaugurà el nou pavelló d'homes i immediatament es construí el de dones. El 1913 es començaren les obres de l'església del psiquiàtric masculí i el 1953 es van reformar i ampliar alguns pavellons. Posteriorment, el psiquiàtric fou de caràcter provincial.

## Referències

* 1 2 3 4 «Conjunt Psiquiàtric». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].

## Vegeu també

* Jardí de l'antic Manicomi de Sant Boi
# Cas modal

* Casos gramaticals
* Llista de casos gramaticals
* Cas abessiu
* Cas ablatiu
* Cas absolutiu
* Cas adessiu
* Cas adverbial
* Cas al·latiu
* Cas benefactiu
* Cas causal
* Cas causal final
* Cas comitatiu
* Cas datiu
* Cas dedatiu
* Cas delatiu
* Cas disjuntiu
* Cas distributiu
* Cas distributiu temporal
* Cas elatiu
* Cas essiu
* Cas essiu formal
* Cas essiu modal
* Cas exessiu
* Cas final
* Cas formal
* Cas genitiu
* Cas il·latiu
* Cas inessiu
* Cas instructiu
* Cas instrumental
* Cas latiu
* Cas locatiu
* Cas modal
* Cas multiplicatiu
* Cas objectiu
* Cas oblic
* Cas partitiu
* Cas possessiu
* Cas postposicional
* Cas preposicional
* Cas prolatiu
* Cas prosecutiu
* Cas separatiu
* Cas sociatiu
* Cas sublatiu
* Cas superessiu
* Cas temporal
* Cas terminatiu
* Cas translatiu
* Cas vial
* Cas vocatiu
* Arranjament morfosintàctic
* Cas absolutiu
* Cas acusatiu
* Cas ergatiu
* Cas instrumental
* Cas instrumental comitatiu
* Cas intransitiu
* Cas nominatiu
* Declinació
* Declinació alemanya
* Declinació basca
* Declinació eslovaca
* Declinació eslovena
* Declinació irlandesa
* Declinació islandesa
* Declinació llatina
* Declinació polonesa
* Declinació russa
* Declinació sèrbia
* Declinació txeca
El cas modal és un cas gramatical que s'empra per expressar habilitat, intenció, necessitat, obligació, permissió o possibilitat. En català, l'equivalent seria poder, haver de, potser o l'ús del temps condicional entre d'altres.
Aquest cas existeix en llengües com el Kayardild i les altres lengües tàngkiques del nord d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «What does modal case mean?». [Consulta: 24 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Article sobre el cas modal (anglès)