OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Federació Obrera d'Unitat Sindical

La Federació Obrera d'Unitat Sindical altrament dit FOUS va ser un sindicat creat pel Partit Obrer d'Unificació Marxista (POUM) el 2 de maig de 1936.
En realitat era l'intent, per part del POUM, de crear una única central sindical a Catalunya. Tot i això no es va aconseguir, perquè ni la CNT ni la UGT van voler formar part d'aquest intent. A la constitució del sindicat van participar-hi uns 200 delegats i Andreu Nin va ser elegit el seu secretari general. El sindicat va representar prop de 60.000 treballadors agrupats en 145 sindicats. El 23 de setembre de 1936 el seu secretari general el dissol al·legant un gir tàctic i demana als seus formants que s'afilin a la UGT amb la intenció de transformar-la en un instrument de lluita. Una part dels sindicat de la FOUS ho van fer, altres es van passar a la CNT i altres van romandre com a sindicats autònoms.

## Referències

* ↑ «Federació Obrera d'Unitat Sindical». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Nin, Andreu «¿Por qué los sindicatos de la FOUS ingresan en la UGT?» (en castellà). La Batalla, 45, 23-09-1936. Arxivat de l'original el 2010-07-14 [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ de Cabo, Francisco. «El POUM y la cuestión sindical» (en castellà). Fundacion Andreu Nin, 01-04-2002. Arxivat de l'original el 2009-09-30. [Consulta: 25 novembre 2009].
# Federació Panamericana de Futbol Americà

La Federació Panamericana de Futbol Americà o PAFOAF (anglès: Pan American Federation of American Football) és la federació de futbol americà rectora d'aquest esport en tot el continent americà i és la representant continental davant la IFAF.

## Membres

* Selecció de futbol americà de l'Argentina
* Selecció de futbol americà de Bahames
* Selecció de futbol americà de Brasil
* Selecció de futbol americà del Canadà
* Selecció de futbol americà de Xile
* Selecció de futbol americà de Colòmbia
* Selecció de futbol americà de Costa Rica
* Selecció de futbol americà dels Estats Units
* Selecció de futbol americà de Guatemala
* Selecció de futbol americà d'Hondures
* Selecció de futbol americà de Mèxic
* Selecció de futbol americà de Nicaragua
* Selecció de futbol americà de Panamà
* Selecció de futbol americà de Paraguai
* Selecció de futbol americà d'Uruguai
* Selecció de futbol americà de Veneçuela

## Enllaços externs

* Història de la creació de la PAFAF Arxivat 2012-01-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Felicitas

Felicitas era una deessa de la mitologia romana, personificació de la felicitat. Se la representava com una dona jove amb un caduceu, una cornucòpia i un gran somriure. Apareixia a les monedes i a les inscripcions que invoquen la bona fortuna. Luci Licini Lucul·le, cònsol l'any 74 aC, va erigir un temple en el seu honor, que es va cremar en temps de l'emperador Claudi. Com altres divinitats que representen qualitats abstractes per als romans, la seva adoració va ser més tardana que els déus inspirats en la mitologia grega o d'ascendència etrusca, no es troben mencions a Felicitas fins ben entrat el segle ii aC. Els grecs adoraven la mateixa divinitat, amb el nom de Εὐτυχία ('Eutuchia', èxit, bona sort), i sovint se la troba representada a les obres d'art. Felicitas tenia un fort lligam amb l'Estat i segles després es va convertir en un nom propi femení.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Felicitas». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 15 maig 2022].
# Fletxa Valona 1941

La Fletxa Valona 1941, 5a edició de la Fletxa Valona, es va disputar el 13 de juliol de 1941, entre Mons i Rocourt, sobre un recorregut de 205 kilòmetres, després que l'edició de 1940 hagués de ser suspesa per culpa de la Segona Guerra Mundial. El vencedor fou el belga Sylvain Grysolle, que s'imposà amb gairebé mig minut d'avantatge sobre els també belgues Gustave Van Overloop i Jacques Geus, segon i tercer respectivament.

## Classificació final

| | Ciclista | Temps |
| 1 | Sylvain Grysolle (BEL) | 5h 22' 00" |
| 2 | Gustave Van Overloop (BEL) | + 26" |
| 3 | Jacques Geus (BEL) | + 40" |
| 4 | Albert Ramon (BEL) | + 40" |
| 5 | Martin Vandenbroeck (BEL) | + 40" |
| 6 | Roger Vandendriessche (BEL) | + 40" |
| 7 | Maurice Van Herzele (BEL) | + 40" |
| 8 | Joseph Van Kerckhoven (BEL) | + 40" |
| 9 | Albert Anciaux (BEL) | + 40" |
| 10 | François Neuville (BEL) | + 40" |

## Referències

* ↑ «La Flèche Wallonne 1941». cyclingfever.com. [Consulta: 16 abril 2015].
* ↑ «5a edizione La Fléche Wallonne (1941)». museociclismo.it. [Consulta: 16 abril 2015].
* ↑ «La Fleche Wallone». cyclebase.nl. [Consulta: 16 abril 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Federico Muñoz Fernández

Federico Muñoz Fernández (San Andrés, Santander, 7 de maig de 1963) va ser un ciclista colombià, professional del 1988 al 1998. Del seu palmarès destaca el Campionat nacional en ruta de 1993 i dos victòries finals a la Volta a Veneçuela.

## Palmarès

* 1991
** Vencedor d'una etapa a la Ruta Mèxic
* 1993
** Campió de Colòmbia en ruta
* 1994
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Algarve
* 1999
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia
* 2001
** 1r a la Volta a Trujillo
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Táchira
* 2002
** 1r a la Volta a Veneçuela i vencedor d'una etapa
* 2003
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Táchira
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Veneçuela
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Costa Rica
* 2004
** 1r a la Volta a Veneçuela i vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1994: 23è de la classificació general
* 1995: 24è de la classificació general
* 1996: 89è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1993: 38è de la classificació general
* 1994: 33è de la classificació general
* 1995: Abandona

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1997: 41è de la classificació general
* 1998: 15è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Francesc V de Mòdena

Francesc V de Mòdena (Mòdena, Ducat de Mòdena 1819 - Viena, Imperi austríac 1875) fou un arxiduc d'Àustria que va esdevenir duc de Mòdena des de 1846 fins a 1859.

## Orígens familiars

Va néixer a la ciutat de Mòdena el dia 1 de juny de 1819 fill del duc Francesc IV de Mòdena i de la princesa Maria Beatriu de Savoia. Francesc era net per via paterna del duc Ferran III de Mòdena i de la princesa Maria Beatriu d'Este, mentre que per via materna ho era del rei Víctor Manuel I de Sardenya i de l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria-Este.
Fou germà de Maria Teresa d'Àustria-Este, casada amb el pretendent Enric de Borbó; Ferran Carles d'Àustria-Este i Maria Beatriu d'Àustria-Este.

## Núpcies i descendents

El dia 19 d'octubre de 1848 es casà amb la princesa Adelgundes de Baviera, filla del rei Lluís I de Baviera i de la princesa Teresa de Saxònia-Hildburghausen. La parella tingué un única filla:
* SAIR l'arxiduquessa Anna d'Àustria-Este (1848-1849).

## Ascens al poder

A la mort del duc Francesc IV de Mòdena, ocorreguda el dia 21 de gener de 1846, fou nomenat duc de Mòdena. Els territoris patrimonials dels Àustria-Este englobaven tant el Ducat de Mòdena com els territoris de Massa, Carrara, Luiningiana, Reggio i la Mirandola. L'any 1847 heretà a la mort de l'arxiduquessa Maria Lluïsa d'Àustria el Ducat de Guastalla.
L'any 1859 el Ducat de Mòdena fou ocupat militarment per les tropes del rei Víctor Manuel II d'Itàlia. L'any 1860 el ducat fou annexionat al Regne de Sardenya-Piemont després de la celebració d'un plebiscit en què el poble de Mòdena accepta la unió. A partir d'aquell moment Francesc V es traslladà a viure a Viena on visqué la resta de la seva vida.
L'any 1840, arran de la mort de la princesa Maria Beatriu de Savoia, fou considerat el rei titular d'Anglaterra i Escòcia pels jacobistes. A la seva mort, ocorreguda el 20 de novembre de 1875, fou la seva neboda, l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria-Este la considerada cap del legitimistes.

## Enllaços externs

* (anglès) http://genealogy.euweb.cz/habsburg/habsburg5.html
* (anglès) Francesc I, Pretendent jacobita
# Franc de les Comores

El franc de les Comores (francès: 'franc comorien'; àrab: فرنك قمري, frank qumurī) és la unitat monetària de les Comores. El codi ISO 4217 és KMF i s'utilitza l'abreviació FC. Normalment els francs se subdivideixen en 100 cèntims (centimes / سنتيمات, santīmāt; singular, centime / سنتيم, santīm), però en aquest cas la fracció no s'ha utilitzat mai.

## Història
### Cooperació monetària amb França

El 23 de setembre de 1979, el govern de les Comores va signar un acord de cooperació monetària (Accord de coopération monétaire entre la République Française et la République fédérale islamique des Comores) amb França que permetia a les Comores formar part de la zona del franc (però no part de la zona del franc CFA). Aquest acord va comportar l'establiment d'un sistema de canvi fix entre el franc francès i el de les Comores i la lliure convertibilitat entre totes dues monedes, garantida per l'obertura, per part del Banc Central de les Comores, d'un compte d'operacions al Tresor francès per controlar totes les transaccions de canvi. Actualment, el 65% de les reserves de canvi de les Comores es troben en aquest compte.

### Taxa de canvi

Quan, el 1981, es va crear el franc de les Comores en substitució del franc francès, es va establir una taxa de canvi fixa de 50 francs de les Comores per cada franc francès. Aquesta taxa només va variar en una ocasió, el 12 de gener de 1994, quan la moneda es va devaluar (conjuntament amb el franc CFA) un 33%, fins a una taxa de 75 francs de les Comores per cada franc francès (mentre que per al franc CFA la taxa va ser de 100 francs CFA per cada franc francès). A partir de la creació de l'euro, l'1 de gener de 1999, el franc de les Comores va quedar lligat a la nova moneda a una taxa de 491,96775 francs de les Comores per cada euro:
$75\,\,\,{\frac {KMF}{FRF}}\,\,\,\times \,\,\,6,55957\,\,\,{\frac {FRF}{EUR}}\,\,\,\,=\,\,\,\,491,96775\,\,\,{\frac {KMF}{EUR}}$

## Monedes i bitllets

Emès pel Banc Central de les Comores (Banque Centrale des Comores / البنك المركزي القمري, al-Bank al-Markazī al-Qumurī), en circulen monedes (fabricades per la Moneda de París) d'1, 2, 5, 10, 25, 50 i 100 francs, i bitllets (fabricats pel Banc de França) de 500, 1.000, 2.000, 5.000 i 10.000 francs. També n'hi havia un bitllet de 2.500 francs, actualment retirat de la circulació; els quatre valors més petits de les monedes circulen rarament.

## Vegeu també

* Franc
** Franc francès
* Euro

## Enllaços externs

* (francès) Banc Central de les Comores
# Franc suís

El franc suís és la moneda de curs legal a Suïssa i Liechtenstein. Se subdivideix en 100 cèntims, mentre que el codi ISO 4217 és CHF i també s'utilitzen les abreviacions Fr. i SFr..
El franc suís és l'única moneda anomenada franc que encara s'emet a Europa. El seu nom en les quatre llengües oficials de Suïssa és Franken (en alemany), franc (en francès i romanx) i franco (en italià). El cèntim s'anomena respectivament Rappen, centime, rap i centesimo.
L'actual franc suís es va introduir el 1850 a raó d'un franc suís per un franc francès. D'aquesta manera va reemplaçar les monedes dels diferents cantons de Suïssa. Entre el 1870 i el 1914 la Unió Monetària Llatina va igualar les taxes de canvi entre el franc francès, el franc suís i la lira italiana que, teòricament, es podien utilitzar indiferentment en els tres països.
Posteriorment, el 1919, Liechtenstein va abolir la unió duanera amb Àustria i va adoptar el franc suís com a moneda oficial del principat.

## Monedes i bitllets

Emès pel Banc Nacional Suís (Schweizerische Nationalbank en alemany, Banque nationale suisse en francès, Banca Nazionale Svizzera en italià i Banca Naziunala Svizra en romanx) en circulen monedes de 5, 10 i 20 cèntims i de ½, 1, 2 i 5 francs, i bitllets de 10, 20, 50, 100, 200 i 1.000 francs. Les monedes d'1 cèntim foren retirades de la circulació el 2007.

## Vegeu també

* Franc
* Unió monetària de fet

## Referències

* 1 2 «Franc suís». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* (alemany) (francès) (anglès) (italià) Banc Nacional Suís
* (alemany) (anglès) (francès) Bitllets històrics i actuals de Suïssa
# Franc guineà

El franc guineà (en francès franc guinéen o, simplement, franc) és la unitat monetària de la República de Guinea. El codi ISO 4217 és GNF i l'abreviació és FG. Tradicionalment s'ha dividit en 100 cèntims (centimes), però actualment ja no s'usa la moneda fraccionària.
El franc es va introduir el 1959 en substitució del franc CFA, amb el mateix valor que aquest. El 1971 el govern del president Sékou Touré el va substituir pel syli a raó de 10 francs guineans per syli. El successor en la presidència, Lansana Conté, el va reintroduir el 1985, amb el mateix valor que l'antic syli.
Emès pel Banc Central de la República de Guinea (Banque Centrale de la République de Guinée), en circulen bitllets de 10.000, 5.000, 1.000, 500 i 100 francs, i monedes de 50, 25, 10, 5 i 1 francs.
A començament del 2009, el franc guineà era la setena unitat monetària de valor més baix del món.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 5.231,00 GNF (13 de gener del 2006)
* 1 USD = 4.307,50 GNF (13 de gener del 2006)

## Vegeu també

* Franc

## Enllaços externs

* (francès) Banc Central de la República de Guinea Arxivat 2012-05-03 a Wayback Machine.
# Francisco Gómez de Terán y Negrete

Francisco de Paula Gómez de Terán y Negrete, IV marquès de Portago (Madrid, 3 d'abril de 1760 - 9 de maig de 1816) fou un aristòcrata i militar espanyol, fill de Francisco de Paula Gómez de Terán y García de La Madrid.
Ingressà com a cadet a les Guàrdies Espanyoles en 1778. En 1781 participà en el setge de Gibraltar i el 1786 ascendí a alferes. En 1793 ascendí a tinent i participà en la Guerra Gran, on participà en la presa de Perpinyà i fou ferit a Vernet. En 1794 fou ascendit a capità, en 1795 a comandant i en 1798 a brigadier.
Poc després de l'inici de la guerra del francès, en juny de 1808, fou ascendit a mariscal de camp. Participà en la batalla de Medina de Rioseco i va lluitar amb l'Exèrcit de Galícia sota les ordres del general Joaquín Blake, amb qui va participar en la presa de Bilbao. En novembre de 1809 fou ascendit a tinent general el va succeir uns mesos com a Capità general de Catalunya. L'octubre de 1810 fou nomenat Comandant General del Camp de Gibraltar i el 1812 participà en el setge d'Astorga.

## Referències

* ↑ Francisco Gómez de Terán y Negrete a geneall.net
* ↑ Francisco de Paula Gómez de Terán y Negrete, marqués de Portago Arxivat 2016-12-21 a Wayback Machine. a eborense.es
# Frederic del Regne Unit (duc de York)

Frederic del Regne Unit (Londres, 1763 - 1827) fou duc de York i Príncep del Regne Unit i durant molt de temps hereu presumible a la Corona anglesa. Es guanyà de forma justificada la fama de gran home d'armes i cometé importants reformes a l'exèrcit britànic.
Fill del rei Jordi III del Regne Unit i de la princesa Carlota de Mecklenburg-Strelitz nasqué el dia 16 d'agost de 1763 al Palau de Saint James de Londres. El príncep era net per via paterna del rei Jordi II del Regne Unit i de la princesa Carolina de Brandenburg-Ansbach i per part de mare era net del príncep Carles Frederic de Mecklenburg-Strelitz i de la duquessa Elisabet de Saxònia-Hilburghausen.
El 27 de febrer de 1764, a l'edat de sis mesos, fou elegit, a instàncies del seu pare, bisbe-príncep d'Osnabrück. Ell rebé aquest títol perquè els electors de Hannover tenien el dret d'escollir la persona que ostentaria el títol i el seu pare optà per lligar encara més el territori eclesiàstic a la família. Fou investit com a Cavaller de la Gran Creu de la més excel·lent Orde del Bany el 1767 i Cavaller de l'Orde de la Lligacama el 1771.
La voluntat paterna que ingressés a l'exèrcit es materialitzà quan l'any 1780 ingressà a l'exèrcit i fou nomenat coronel. Des de 1781 a 1787 Frederic va viure a Hannover, on ell participà en certes maniobres militars de l'exèrcit austríac i prussià. També estudià a la Universitat de Gottingen junt amb altres seus germans. Elevat l'any 1782 a la categoria de coronel de la segona guàrdia muntada de granaders i va ser promocionat a general major l'any 1784.
L'any 1784 fou creat duc de York i comte de l'Ulster i va esdevenir membre del Consell Privat del seu pare. Alhora retingué el títol de bisbe-príncep d'Osnabruck fins a l'any 1803, any en què se secularitzà el territori i passà a formar part de Hannover.
L'any 1787 saltaren rumors a la premsa estatunidenca d'una possible invitació oficial del nou govern estatunidenc al príncep Frederic per convertir-se en rei dels Estats Units. Malgrat tot, mai es confirmà oficialment aquesta invitació i el duc prengué un seient a la Cambra dels Lords.
El duc fou el fill preferit del rei. Alhora mantingué una estreta relació amb el seu germà el príncep de Gal·les i futur rei Jordi IV del Regne Unit.
El 29 de setembre de 1791 contragué matrimoni al Palau de Charlottenburg a Berlín amb la princesa Frederica Carlota de Prússia. La princesa era filla del rei Frederic Guillem II de Prússia i de la princesa Elisabet de Brunsvic-Wolfenbüttel. La nova duquessa fou rebuda de forma entusiasta a Londres però el matrimoni no reeixí. La parella aviat se separà i la duquessa visqué a Oatlands Park, Weybridge, on morí l'any 1820. La parella no tingué cap fill. S'ha especulat sobre dos possibles fills il·legítims del duc.
# Fregapeus

Una estoreta fregapeus, estoreta eixugapeus, estoreta per als peus, un estorí, fregador o drap de fregar els peus és una estora feta originàriament de palla teixida, més recentment de teixit o materials plàstics o encara d'espart de fibra dura (o fibra de coco, més resistent i imputrescible). És generalment rectangular, de pèls durs, el més sovint col·locada davant de la porta d'entrada de les cases perquè les persones que hi entren puguin eixugar-se les soles de les sabates.
Tradicionalment, les estoretes per als peus es fan amb telers de vellut. Ara es produeixen més i més sovint amb una nova tècnica, d'origen francès, patentada el 24 de marc de 1965 per l'empresa BTB, Benoît le Tapis Brosse, que consisteix en implantar directament la fibra que forma l'estoreta en una sola de plàstic PVC gelificada per calor (polimerització). Els rotlles de 2 m d'ample així produïts es poden tallar a qualsevol forma i mida.
El terme fregapeus també pot designar el mosaic que marca l'entrada d'una botiga i que de vegades es troba a la voravia, l'entrada d'un palau antic, una mansió, un immoble o edifici.

## Decoració

Els fregapeus de vegades han afegit a llur utilitat primera, pràctica, per a esdevenir pancartes amb inscripcions més o menys divertidores (per exemple: Benvinguda) o objectes purament purament decoratius: catifes eixugapeus de colors vives, amb dibuixos plens de detalls (mentre que se suposa que tan sols existeixen per a ser embrutades) o davant de les portes dels apartaments (quan ja n'hi ha un per a l'edifici, per exemple). Així, simbolitzen el pas entre espais públics, semiprivats o privats.

## Notes i referències

* 1 2 DCVB
* ↑ Les paillassons
* ↑ Manon Potvin. L'image fragmentée : la mosaïque depuis l'Antiquité romaine. Musée du Louvre, 1994, p. 49.
Viccionari
# Fortalesa Ozama

La Fortalesa Ozama és un dels monuments culturals històrics de la ciutat de Santo Domingo, a la República Dominicana. També és un dels monuments construïts pels espanyols durant l'època colonial o de la conquesta i colonització. Avui és considerat com Patrimoni de la Humanitat, al costat dels altres monuments de la Ciudad Colonial. El seu nom es deu a la seva ubicació propera del riu Ozama. Aquesta fortalesa és així mateix la més antiga de les construccions fetes a Amèrica i a l'illa.

## Història

La Fortalesa Ozama forma part de la Ciutat Colonial de Santo Domingo. La construcció d'aquest monument es va prolongar des 1502 fins a 1508, iniciada pel governador Nicolás de Ovando. El principal objectiu d'aquesta construcció va ser protegir la ciutat dels diversos atacs dels pirates i conqueridors anglesos, francesos i portuguesos.
La Fortalesa Ozama va ser anomenada durant l'època colonial Torre de l'Homenatge, per retre homenatge a tots els conqueridors espanyols a Amèrica, encara que posteriorment era anomenada també Torre de la Guaita o de la Vigilància, ja que a la part superior es podia observar l'entrada del riu Ozama i la costa del Mar Carib.
Des de la part més alta de la Fortalesa Ozama s'han vist enarborar durant tota la història dominicana les banderes Espanya, França, Anglaterra, Haití, Estats Units i actualment la bandera dominicana.

## Arquitectura

La construcció d'aquesta fortalesa està dissenyada en forma de castell de pedres i encara conserva la seva original arquitectura. A l'interior de la fortalesa hi ha túnels i calabossos on eren tancats els presoners, sent el mateix Cristòfor Colom un dels personatges més importants de la història d'Amèrica que va estar tancat allà.
La Fortalesa Ozama està composta per:
* La torre de l'homenatge.
* El Portal de Carles III.
* L'Estàtua de Gonzalo Fernández de Oviedo.
* El Polvorí.
* El Fort de Santiago.
* La plataforma de tir baixa.
* La plataforma de tir alta.
* Les ruïnes de la primera obra.

## Referències

* ↑ Chartrand, Rene. The Spanish Main 1492-1800 (en anglès). Osprey Publishing, 2006, p. 12. ISBN 1846030056.

## Enllaços externs

* Viajar.com Arxivat 2007-08-24 a Wayback Machine.
* Mundo Dominicano Arxivat 2008-10-15 a Wayback Machine.
* Historia Dominicana.worpress
* Wikidominicana Arxivat 2008-09-16 a Wayback Machine.
# Friedrich Wilhelm Foerster

Friedrich Wilhelm Foerster (Berlín, 2 de juny de 1869 - Kilchberg, Zúric, 9 de gener de 1966) va ser un filòsof i pedagog alemany.
Va estudiar filosofia a Friburg de Brisgòvia i a Berlín, i el 1898 va presentar la seva tesi de titulació en ètica i pedagogia a Zuric. Educat en un ambient humanista i pacifista, es va convertir en l'editor d'Ethische Kultur, una revista fundada pel seu pare (1894-97). El 1895 va ser sentenciat a tres mesos de presó per criticar les posicions preses per Guillem II de Prússia contra els socialistes. Després de ser professor lliure a la Universitat de Zúric (1899-1901) i a l'Escola Federal Politècnica de Zuric (1901-1912), va exercir com a professor d'ètica i ciències socials a la Universitat de Viena (1913-14) i a la Universitat de Múnic (1914-20). Si en un primer moment fou partidari de la guerra, des de 1917 es va convertir en un pacifista convençut. Llavors va ser nomenat per Kurt Eisner, ministre de Baviera a Suïssa, però no va ser reconegut pel Consell Federal. Va retreure a Alemanya la seva responsabilitat pel començament de la guerra i va proposar la seva conclusió a través d'un tractat de pau. En aquell moment, va haver d'emigrar a Berna per la seva propaganda pacifista. Va haver d'exiliar-se a Zúric (1920-26), París (1926-36) i Haute-Savoie. Les seves obres van ser cremades el 1933. Quan va tornar a Alemanya, es va veure obligat a allunyar-se de l'arribada del nazisme. Primer es va traslladar a França, després a Nova York el 1940, on va romandre fins a 1963, any en què va tornar a Suïssa. Representà la tendència moderada entre els partidaris de la renovació pedagògica del començament del segle XX i es va interessar per les qüestions d'ètica sexual. Entre altres obres va escriure Sexualethik und Sexualpädagogik (‘Ètica sexual i pedagogia sexual’, 1907), Lebensführung (‘Guia de la vida’, 1909) i Religion und Charakterbildung (‘La religió i l'educació del caràcter’, 1926).

## Referències

* 1 2 «.xml Friedrich Wilhelm Foerster». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Foerster, Friedrich Wilhelm». Treccani. Enciclopedie on line [Consulta: 8 setembre 2018].
* 1 2 «Foerster, Friedrich Wilhelm». Historischen Lexikon der Schweiz, 08-12-2005 [Consulta: 8 setembre 2018].