OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dominik Kotarski

Dominik Kotarski (dôminik kôtarskiː, domǐ-; nascut el 10 de febrer de 2000) és un futbolista professional croat que juga de porter pel Jong Ajax de l'Eerste Divisie.

## Referències

* ↑ «Dominik Kotarski».
* ↑ «Dȍminik» (en serbocroat). [Consulta: 28 novembre 2018]. «Dȍminik (Domìnik)»
* ↑ «kȍtār» (en serbocroat). [Consulta: 28 novembre 2018]. «Kȍtarskī»

## Enllaços externs

* Dominik Kotarski, Fitxa a Soccerway
* Dominik Kotarski al web de la Federació Croata de Futbol (croat)
* Perfil UEFA sub17 (anglès)
# Dunia

«Dunia» té aquests significats:

## Arts i entreteniment

* Dunia (pel·lícula de 1946), una pel·lícula egípcia
* Dunia (pel·lícula de 2005), una pel·lícula egípcia
* Dunia (àlbum), un àlbum de 1997 de Raageshwari Loomba.
* Dunia: Into a New World, un programa de televisió de Corea del Sud

## Persones

* Khawla Dunia, poeta, periodista, investigadora, activista siriana
* Dunia Ayaso (morta el 2014), guionista i directora de cinema espanyola
* Dunia Elvir (nascuda el 1973), periodista i productora de televisió hondurenya
* Dunia Susi (nascuda el 1987), jugadora de futbol anglesa

## Altres usos

* Dunia Engine i Dunia 2, motors de videojocs desenvolupats per Ubisoft
# Dolmen de Saint-Fort-sur-le-Né

El dolmen de Saint-Fort-sur-le-Né o de la Pierre Levée és una estructura megalítica que data del neolític, situat sobre una cresta a mig vessant enmig de vinyers en un emplaçament anomenat de Pierre Levée, a la comuna francesa de Saint-Fort-sur-le-Né a Charente, França, classificat monument històric el 16 d'agost de 1983.
Les pedres i terra —túmul— que el recobria han desaparegut. És un dolmen amb la taula horitzontal en gres, de 7 metres de longitud, 4,70 metres d'amplària, 1 metre de gruix i que pesa aproximadament 40 tones. La seva alçada és imponent i inhabitual a la regió, amb la taula sostinguda per tres pilars de 2,20 m d'altura.

## Referències

* ↑ «Monuments historiques». Base Mérimée. Ministère de la Culture et de la Communication de França. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ «http%3A%2F%2Fwww.cc-grandechampagne.fr%2F-Saint-Fort-sur-le-Ne-.html Saint Fort sur le Né». Communauté de Communes de Grande-Champagne. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Edalorhina perezi

Edalorhina perezi és una espècie d'amfibi que viu al Brasil, Colòmbia, l'Equador, Perú i, possiblement també, a Bolívia.

## Referències

* Angulo, A., Azevedo-Ramos, C., Coloma, L.A. & Ron, S. 2004. Edalorhina perezi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 13 d'abril del 2008.
# Dominic Adiyiah

Dominic Adiyiah (nascut el 29 de novembre de 1989) és un futbolista ghanès que juga de davanter pel Milà de la Serie A.

## Referències

* ↑ «Comunicato stampa N.89» (en (italià)). lega-calcio.it. Lega Calcio, 20-02-2010. [Consulta: 23 febrer 2010].
# Eduardo Malásquez

Eduardo Hugo Malásquez Maldonado (Lima, 13 d'octubre de 1957) és un exfutbolista peruà de la dècada de 1980.
Fou internacional i va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1982.
Pel que fa a clubs, destacà defensant els colors de Deportivo Municipal, Medellín, Universitario i FC Atlas.

## Referències

* 1 2 Eduardo Malásquez a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Eduardo Malásquez Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Eduardo Mangada Samain

Eduardo Mangada Samain (Anna, Canal de Navarrès, 4 de març de 1932) és un arquitecte i polític espanyol del Partit Socialista Obrer Espanyol.

## Biografia

Va cursar estudis d'Arquitectura a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Madrid, en la qual seguidament va exercir com a catedràtic.
Actiu en política des de la dècada de 1970, va militar al Partit Comunista d'Espanya entre 1973 i la seva expulsió en 1982 a conseqüència del seu suport a la fusió amb Euskadiko Ezkerra.
Va ser primer tinent d'alcalde i Regidor d'Urbanisme de l'ajuntament de Madrid, al costat d'Enrique Tierno Galván entre 1979 i 1982. En 1983, Joaquín Leguina el reclamà per formar part del Primer Govern de la Comunitat de Madrid atribuint-li la titularitat de la Conselleria d'Ordenació del Territori, Medi ambient i Habitatge, competències a les que va sumar el 1987 les d'Obres Públiques i Transports.
Retirat de la vida política el 1991, des de llavors s'ha dedicat a l'Arquitectura i l'urbanisme.

## Referències

* ↑ «El PCE dispuesto a admitir a los concejales expulsados». ABC, 17-11-1981.
* ↑ «El PCE puede pasar de ocho a tres concejales por decisión del Tribunal Constitucional». El País, 17-02-1983.
# Dona asseguda (Picasso)

Dona asseguda és la primera escultura feta per Pablo Picasso i dipositada al Museu Picasso de Barcelona.

## Context històric i artístic

Des del mes de gener i fins al 19 d'octubre del 1902, dia que marxa de nou cap a París, Picasso resideix a Barcelona. Freqüenta els mateixos ambients avantguardistes de temps enrere. Des del punt de vista artístic, aleshores està plenament immergit dins el seu primer estil, propi i personal, conegut com l'època blava.
Uns mesos després d'arribar a la Ciutat Comtal, fa la seua primera escultura, l'única que hi ha al Museu Picasso de Barcelona: Dona asseguda. És una peça individual, com la majoria d'escultures que elabora en el futur, i de format modest. És un treball ocasional que executa en el taller del seu bon ammic l'escultor Emili Fontbona, situat a la casa d'estiueig que la seua família té al barri de Sant Gervasi.

## Descripció

Aquest bronze de 14 x 11 x 8 cm, fet a Barcelona l'any 1902, té un innegable caràcter religiós i simbòlic. Iconogràficament, aquesta figura femenina és ben representada en les pintures i dibuixos de l'època: una dona vestida amb robes llargues, abatuda i abandonada al seu propi pes. D'aquesta manera, Picasso transfereix un tema de la seua pintura al mitjà plàstic tridimensional. No li és difícil trobar-hi una solució i l'asseu en un bloc, que modela simplificant molt els trets facials, com en algunes obres pictòriques del 1902, i, també, els braços i les mans, que només insinua.
Alexandre Cirici i Pellicer troba certes coincidències entre aquestes figures picassianes i les figures que hi ha en els murals de l'art romànic català. Sembla que en una ocasió, contemplant els frescos de Santa Maria de Taüll, Picasso va dir: "Mira, això ho he fet jo."

## Referències

* 1 2 3 4 5 Rafart i Planas, Claustre, 1998. Guia del Museu Picasso. Barcelona: Ajuntament de Barcelona. ISBN 8476098693. Pàg. 56.

## Enllaços externs

* Picasso (Època blava i rosa: del modernisme al cubisme) - Generalitat de Catalunya (català)
# Dona asseguda

* Aquest article tracta sobre l'obra de Manolo Hugué. Vegeu-ne altres significats a «Dona asseguda de Çatalhöyük».
Dona asseguda és un baix relleu de fang de Manolo Hugué i representa una figura femenina nua d'esquena asseguda a terra. L'obra es va fer entre el 1929 i el 1930, fa 16,5 x 25 cm i es troba en el fons del Museu Abelló de Mollet del Vallès.

## Descripció de l'obra

Amb la tècnica del relleu ens demostra la permanent recerca estètica de Manolo. Aquesta obra forma part d'un conjunt d'obres que culminen amb la Bacant, una idea que va madurar al llarg dels anys, i on queden expressats temes a l'entorn del volum i del moviment. Els estudis de l'obra comencen l'any 1928 i culminen l'any 1934. Aquesta és una nova interpretació del tema, amb una permanent recerca de variacions en les actituds del cos femení, que va produir pel creuament de la cama dreta sobre l'esquerra, el suport del braç esquerre sobre el cap i el tors enrere amb la mà dreta a terra aguantant el cos. Les línies del cos ens el mostren robust. Al mateix Museu Abelló es pot contemplar el dibuix Noia d'esquena de l'any 1928, que podria ser el pas previ a aquest relleu. La posició que adopta aquest cos femení del relleu és la mateixa que quatre anys més tard tindrà La Bacant, tot i que la figura està col·locada en sentit contrari. Aquesta obra va ser realitzada a la seva darrera etapa, ja instal·lat a Caldes de Montbui, és en aquesta etapa on produeix la seva millor obra. D'aquest relleu en terra cuita l'empresari del Gran Hotel de Palma, Antoni Albareda, que posseïa una important col·lecció d'obres de Manolo, li va encarregar un relleu en pedra en els anys quaranta, tot i que no té la mateixa espontaneïtat, degut al material.

## Exposicions

* La Mirada de l'Artista, Museu Abelló. Mollet del Vallès, 01/03/1999 - 21/01/2007
* L'art modern a la col·lecció Abelló s.XIX-XX, Museu Abelló. Mollet del Vallès, 21/01/2007
* Manolo Hugué, Museu Abelló. Mollet del Vallès, 13/12/2006 - 04/03/2007
* Manolo Hugué, Museu de Granollers, 23/04/2007 - 29/04/2007
* Manolo Hugué, Museu Victor Balaguer, 23/05/2007 - 15/06/2007
* Manolo Hugué, Thermalia Museu de Caldes
* Manolo Hugué, Fundació Palau. Caldes d'Estrac, 20/01/2008 - 16/04/2008
* Manolo Hugué, Museu de Vilafranca
* Manolo Hugué. Museu d'art Modern de Barcelona, 12/02/1990 – 15/04/1990

## Bibliografia

* Manolo Hugué. Fundació Municipal Joan Abelló i Thermalia-Museu Caldes de Montbui. Mollet del Vallès, 2006., 74
* L'art modern a la col·lecció Abelló s. XIX - XX. Fundació Municipal d'Art Joan Abelló, Mollet del Vallès, 2007., 57
* La mirada de l'artista. Cinc visions. Fundació Municipal Joan Abelló. Mollet del Vallès, 1999., 52
* BLANCH, M. Manolo, Biblioteca Arte Hispánico, Polígrafa, Barcelona, 1972, 184
* FONTBONA, F.Manolo Hugué, Museo Esteban Vicente, Segovia, 2006, 102Àlbum de Manolo. ARTUR RAMON I JAUME VALLCORBA. Quaderns Crema 2005
* ARTUR RAMON Manolo Hugué. Centro cultural del Conde Duque 1997
* Manolo Hugué. Museu d'art Modern. Barcelona, 1990

## Referències

* Video de youtube, on surt la directora del Museu de Thermalia de Caldes de Montbui, Anna Monleón, explicant l'obra.
# Dunya Maumoon

Dunya Maumoon (20 de març de 1970) és l'exministra d'Afers Exteriors (2013-2016) i la exviceministra de Salut (2017-2018) del Govern de les Maldives
El 5 de juliol de l'any 2016 va anunciar públicament la seva renúncia com ministra d'Afers Exteriors per «desacords irreconciliables» sobre la implementació de la pena de mort al país per part del govern que ella en formava part. Una decisió qualificada per ella mateixa com «precipitada» en un moment «en què s'estan plantejant serioses preguntes, i s'estan expressant preocupacions, sobre l'administració de justícia a les Maldives» i per les seves conseqüències negatives a la imatge i la reputació de les Maldives. Segons els mitjans locals de comunicació, era a causa del resultat de les diferències entre el seu pare, el president del país Maumoon Abdul Gayoom que va governar el país des de l'any 1978 fins 2008, i el seu oncle, l'aleshores president de les Maldives Abdulla Yameen.
A principis de gener de 2017, va tornar a unir al mateix govern liderat per Yameen com a viceministra al ministeri de Salut liderat pel Abdulla Nazim. El 6 de febrer de 2018 va dimitir com a protesta per la detenció del seu pare, el germà de l'aleshores president Yameen, que havia sigut acusat per «conspiració amb l'oposició per derrocar el govern».

## Referències

* 1 2 India, Press Trust of. «Maldivian Foreign Minister Dunya Maumoon quits over death penalty implementation» (en anglès), 05-07-2016. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ «Maldives foreign minister quits citing row on death penalty» (en anglès). AP News, 05-07-2016. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ «Dunya rejoins Yameen’s government» (en anglès americà). [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ «Maldives health minister resigns amid political crisis», 27-02-2018. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ «Dunya Maumoon resigns as state health minister» (en anglès americà). [Consulta: 4 desembre 2020].
# Dunya & Desie

Dunya & Desie és una sèrie juvenil neerlandesa de Dana Nechushtan, escrita per Robert Alberdingk Thijm. La sèrie tracta sobre la vida i problemes de dues noies adolescents d'Amsterdam-Noord. Dunya El-Beneni (Maryam Hassouni) prové d'una família marroquins i experimenta un món en què les regles a casa són de vegades molt diferents a les del món exterior "holandès" de la seva millor amiga. Desie Koppenol (Eva van de Wijdeven) prové d'una família monoparental i viu amb la seva mare en una típica "llar de noies". És menys intel·ligent que Dunya, però té un gran cor. Totes dues lluiten amb diferents qüestions de la vida, però poden parlar-ho bé plegades.

## Format

De Dunya & Desie se n'han fet tres temporades en la NPS. Les dues primeres temporades se centren principalment en com les dues adolescents de diferents orígens veuen el món. A la tercera temporada, Dunya i Desie van a diferents col·legis (Dunya a HAVO i Desie a formació de perruqueria) i destaca sobretot la maduresa. La NTR, successora de NPS, ha emès novament Dunya & Desie des del 2010.
La sèrie ja ha obtingut diversos premis als Països Bzixos i a l'estranger, incloent el Gouden Beelden a la millor sèrie de drama, el Prix Jeunesse i el premi Ondas a la millor sèrie juvenil europea. El 2005, Dunya & Desie va ser nominada a un premi Emmy per segon any consecutiu.

## Repartiment

* Maryam Hassouni: Dunya
* Eva van de Wijdeven: Desie
* Christine van Stralen: Monique
* Theo Maassen: Jeff
* Rachida Iaallala: Kenza
* Aziz Chaoufi: Soufian
* Karim Mounir: Nabil

## Llista d'episodis

Temporada 1 (2002)
* 1-01: Geheimen In Noord
* 1-02: Project Petra
* 1-03: Chinese Muren
* 1-04: Trouwfoto's
* 1-05: De Nieuwe Zuster
* 1-06: Dood En De Jongen
* 1-07: Sweet Sixteen
Temporada 2 (2003)
* 2-08: Valentijn
* 2-09: Handlezen
* 2-10: Doornen en rozen
* 2-11: Blinde liefde
* 2-12: Boze oog
* 2-13: Marken - Marrakech
Temporada 3 (2004)
* 3-14: Scheiding links, scheiding rechts
* 3-15: Jongensdromen
* 3-16: Persoonlijke vragen
* 3-17: Bed- en badgasten
* 3-18: Geen ja en geen nee
* 3-19: Dunya en Desie Forever

## Exportació

Dunya & Desie s'ha venut a Alemanya, Suècia, Finlàndia i Noruega. Rússia i els països bàltics han mostrat interès per la sèrie.

## Pel·lícula

L'abril de 2008 es va estrenar la pel·lícula Dunya en Desie in Marokko. A la pel·lícula es recull la història quan les noies tenen divuit anys i estan ocupades amb les seves pròpies preguntes de la vida. Aquests són totalment diferents per a les dues.
Els papers principals són de nou per a Maryam Hassouni i Eva van de Wijdeven. Tygo Gernandt interpreta el nou amic de Desie després de trencar amb el seu cap.

## Referències

* ↑ 'Dit jaar Emmy voor Dunya & Desie', trouw.nl
* ↑ Los Ondas premian este año el talento de los creadores y el impacto social de los programas, El País, 31 d'octubre de 2002
* ↑ 'Dunya & Desie' genomineerd voor Emmy, radio.nl, 18 d'octubre de 2005
# Dunum (Frísia Oriental)

Dunum (alemany i baix alemany) és un municipi de la Frísia Oriental (Baixa Saxònia), al districte de Wittmund. El 2016 tenia 1067 habitants. El 2004 eren 1150, ja que, com en tota la zona, a poc a poc perd població. Hi neix el riu Benser Tief. Es troba al marge del geest i del maresme.
El nom és compost de «dun»(probablement de duna i el sufix «-um» (arrel en les llengües germàniques que significa casa, assentament. La paraula està emparentada amb l'anglès home, alemany heim i neerlandès heem), ja que Dunum es pot entendre com un assentament prop de les dunes.

## Referències

* ↑ «Geschichte». Arxivat de l'original el 2015-05-05. [Consulta: 19 maig 2018].
* ↑ Remmers, Arend. Von Aaltukerei bis Zwischenmooren: die Siedlungsnamen zwischen Dollart und Jade (en alemany). Leer: Schuster, 2004, p. 60. ISBN 9783796303593.

## Bibliografia

* Detlef, Kiesé,. Ortschronik Dunum und Brill. 1. Aufl. Wittmund: Brune-Mettcker, 2010. ISBN 9783875420722.
* «Friesenkönig Radbod und die Dunumer : die hohen Sanddünen nahe des Dorfes im Amt Esens waren eine fruchtbare Fundgrube für Archäologen» (en alemany). Heimatkunde und Heimatgeschichte [Auerk], 11, 2017.
* Schmid, Peter. Das frühmittelalterliche Gräberfeld von Dunum, Kreis Wittmund (Ostfriesland): (Grabung 1967-1968). Lax, 1970, p. 28 (Volum 5 de Neue Ausgrabungen und Forschungen in Niedersachsen).
# El Piropo

El Piropo va ser una publicació sicalíptica publicada per l'editorial Carceller en 1931, si bé la idea data d'una dècada abans. La seua eixida va ser posterior a la d'una altra publicació semblant, El Chorizo Japonés, que es va publicar entre març i abril de 1915, i va tindre un últim almanac en febrer de 1921. El Piropo va anunciar-se a finals de juny de 1921 com a periódic galant, amb vint pàgines de paper couché editades a sis colors, amb un preu de 15 cèntims de pesseta. El 8 d'octubre de 1921 l'editorial anuncià que endarreria l'aparició del setmanari a causa del gran èxit aconseguit abans d'aparèixer, ja que van distribuir 30.000 exemplars del número zero, que era el límit que la maquinària que disposava l'editorial podia satisfer, però els distribuïdors en demanaren 75.000 exemplars, xifres superiors a les del Chorizo Japonés, l'èxit de la qual va provocar una persecució governamental que va provocar el seu tancament i pèrdues econòmiques per a l'editor.
L'endarreriment de l'aparició del setmanari va precipitar l'aparició del setmanari taurí El Clarín, de gran èxit per a l'editorial, i que va aparèixer la setmana fallera de 1922. Amb l'arribada de la Segona República Espanyola, Carceller pot editar premsa sicalíptica sense por a la censura, i El Piropo veurà la llum, finalment, el 2 de maig de 1931, amb 20 pàgines de text en paper couché i il·lustracions de Tramús, Sade (signatures ambdues d'Enric Pertegás), Joan Pérez del Muro, Oxymel i altres autors. La publicació tindria fama a tot l'Estat espanyol per l'abundansia de carns y escasés de roba. En La Traca del 14 de maig de 1932, un any després de l'aparició definitiva d'El Piropo, s'anunciava l'aparició d'una altra publicació semblant, Bésame, que es complementaria amb almanacs sicalíptics que portaven per nom Fifí o Rojo y Verde, que s'anunciaven com a contenidors de nuus artístics i dels altres.
Durant la seua publicació, El Piropo fou la publicació líder del seu segment de mercat.

## Referències

* 1 2 Laguna Platero, 2015, p. 28.
* 1 2 Laguna Platero, 2015, p. 29.
* 1 2 3 Laguna Platero, 2015, p. 101.
* 1 2 3 4 5 Laguna Platero, 2015, p. 103.
* 1 2 Laguna Platero, 2015, p. 139.
* 1 2 3 Laguna Platero, 2015, p. 140.
* ↑ Laguna Platero, 2015, p. 141-142.

## Bibliografia

* Laguna Platero, Antonio. Carceller, el éxito trágico del editor de La Traca (en castellà). València: El Nadir, 2015, p. 195. ISBN 978-84-92890-94-1.

## Enllaços externs

* Exemplars digitalitzats disponibles a la Biblioteca Valenciana Digital
# Edicions 96

Edicions 96 és una editorial amb seu a La Pobla Llarga, comarca de la Ribera Alta, que es dedica principalment a la producció de col·leccions de poesia, literatura infantil i agendes escolars. Ha traduït al valencià Passos lleugers, l'última obra teatral de l'escriptora italiana Dacia Maraini, una recopilació de vuit històries narrades en primera persona per dones de diferents parts del món. L'any 2009 publicà un llibret d'iniciació a la poesia per als més menuts, escrit amb lletra enllaçada, de les autores Carme Ribelles i Cristina Carrasco.
En la seva col·lecció Razef de poesia s'alternen obres d'autors en valencià amb traduccions d'obres de l'italià, l'àrab, l'èuscar, el grec, el polonès, etc. Inclou Ebri de lluna, del poeta xinès Li Bai (traduït al valencià per Eduard J. Verger), el poemari Blasfèmia del poeta croat Janko Polic Kamov (traduït al valencià per Pau Sif) i Aplec dispers, un recull de poemes de Pere Císcar. Conjuntament amb l'Escola Valenciana ha creat els '"Tallers de Cultura Popular Valenciana", una col·lecció de carpetes amb recursos didàctics per aprendre les expressions de la cultura popular del País Valencià, que contenen fitxes, explicacions i una guia didàctica, a més d'un DVD. Entre els autors de l'editorial, hi ha Carme Miquel, Didín Puig, Pau Sif, Carles Rebassa, etc.

## Referències

* ↑ «Inici». Edicions 96. [Consulta: 27 agost 2011].
* ↑ Europa Press, Edicions 96 traduirà al valencià l'última obra teatral de Dacia Maraini
* ↑ El Punt, Edicions 96 publica un llibret de poesia per a infants
* ↑ El Punt, Edicions 96 presenta a Gandia les darreres obres d'Eduard Verger i Pere Ciscar
* ↑ Generalitat de Catalunya, 'Tallers de Cultura Popular Valenciana' Arxivat 2014-08-09 a Wayback Machine.
* ↑ «Autors i il·lustradors». Edicions 96. [Consulta: 27 agost 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina web d'Edicions 96
# El Vernet (Tona)

El Vernet és una masia de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'un sol cos, cobert a doble vessant, amb portal dovellat. A la dovella central hi ha gravat el nom de la casa i la data de construcció. Al primer pis hi ha tres finestres de llindes d'un sol carreu, contrallinda amb ampitador motllurat i brancals de carreus ben tallats i polits. La llinda de la finestra central està treballada amb una sanefa molt senzilla. Correspondria a la tipologia d'una masia clàssica (grup II, tipus 2), segons la classificació de Danés i Torras.
A la part del darrere de la casa s'hi han fet ampliacions i actualment hi viu una altra família.

## Història

El Vernet forma part d'una zona ben definida de Tona anomenada la Barroca, i era un dels límits de la part de ponent, assenyalant la franja que va de Güells i el Serrat del Vernet al torrent de Segalers, que divideix el terme de Tona i el de Muntanyola. Es considerava als "barrocans" un grup de pressió organitzat, sobretot durant els segles XVII i XVIII, ja que eren els grans terratinents del poble. Malgrat aquesta popularitat tan tardana, la majoria dels masos situats a l'àrea geogràfica definida com La Barroca són dels més antics de Tona.
El segle xvi, època de construcció del Vernet, és una època d'un creixement econòmic que fomentarà el procés de consolidació del poble de Tona, iniciant l'onada constructiva que culmina els segles XVII-XVIII.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Vernet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# El rei captiu

El rei captiu és un esbós de Joseph Wright realitzat l'any 1772 o 1773 que mostra el noble francès Guiu de Lusignan fet presoner per Saladí. Es creu que l'esbós podria ser una preparació pel quadre Guiu de Lusignan a la presó, actualment perdut.

## Descripció

L'esbós fou titulat El rei captiu i mostra el noble francès Guiu de Lusignan fet presoner per Saladí. Lusignan va lluitar contra Saladí el 4 de juliol de 1187 i va ser fer presoner després que el seu exèrcit perdés la batalla. Es diu que les relíquies de la veracreu també foren perdudes durant aquest combat. Lusignan, que provenia de prop de Poitiers, havia esdevingut el rei de Jerusalem gràcies al seu casament amb Sibil·la de Jerusalem. Al final Lusignan fou alliberat per Saladí i, tot seguit, va governar Xipre. L'esbós de Wright conté notes del seu amic Peter Perez Burdett. Wright va rebre lliçons de Burdett sobre perspectiva i el va consultar sovint sobre com fer les seves pintures.

## Història

L'esbós fou un dels com a mínim tres que Wright va dibuixar abans de fer dues pintures similars sobre el presoner. Els esbossos foren enviats a Peter Perez Burdett a Liverpool perquè els comentés durant l'hivern de 1772; això fou abans de crear la més petita de les pintures, que fou exposada a la Society of Artists el 1773 juntament amb una versió de La botiga del ferrer. Wright esperava vendre una versió d'El rei captiu a Charles Frederick l'any 1774. Friedrich va contractar més tard Perez Burdett quan es va mudar a Alemanya per evadir els seus deutes, incloent-hi diners que devia a Wright. Una versió més gran de la pintura, de 40 per 50 polzades, va estar en possessió del germanastre de Wright després que fos venuda el 1810, tot i que no n'hi ha cap rastre en el llibre de Benedict Nicolson sobre Wright. El 1774 i 1778 Wright va crear pintures de tema similar d'un home abandonat a la presó, però eren sobre una novel·la contemporània. L'últim d'aquestes fou El captiu de Sterne, exposat el 1778.

## Referències

* ↑ A dictionary of military history and the art of war p.350, André Corvisier, John Childs, 1994 (en anglès)
* ↑ Room 4: Gothic Gloom Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine., The Tate, Londres
* 1 2 Joseph Wright of Derby:Painter of Light, Benedict Nicolson
* ↑ «Pictures». Lowell Libson Ltd. Arxivat de l'original el 2011-08-25. [Consulta: 8 juliol 2011].