OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carmelo

Carmelo (antigament en castellà Pueblo Carmelo) és una ciutat de l'Uruguai ubicada al nord-oest del departament de Colonia. El 2011 tenia 18.041 habitants i és la segona ciutat del departament per població. És a 262 km a l'oest de Montevideo i a 85 km al nord de la capital departamental, Colonia del Sacramento.
L'illa Juncal, escenari d'una batalla durant el segle xix, és a pocs quilòmetres de la costa de Carmelo.

## Història

La ciutat va ser fundada per José Gervasio Artigas el 12 de febrer de 1816. És l'única ciutat fundada pel cabdill uruguaià. La història diu que potser des de 1758 va existir el poblat de Las Víboras, compost d'una capella i d'uns ranxos en un entorn de quatre quadres. Artigas des de la vila de Purificación, va decretar llavors el trasllat del poble cap a la desembocadura del rierol de las Vacas. En principi es va conèixer com a Pueblo Carmelo, fins al seu nom actual: Carmelo. Segons la història, no existeix cap document del perquè del seu nom, encara que la devoció per la Mare de Déu del Carme podria explicar-ne el motiu.

## Turisme

Carmelo té un pont giratori, que constituïx un dels punts turístics. Va ser inaugurat el 1r de maig de 1912. És mogut a tracció humana i va ser el primer pont construït segons aquest concepte de tot el país. Altres punts turístics són la Rambla de los Constituyentes i el balneari Zagarzazú. Els vins de la zona fets a partirt de la varietat tannat són famosos.

## Població

D'acord amb les dades del cens de 2004, Carmelo tenia 16.866 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 12.680 |
| 1975 | 13.707 |
| 1985 | 14.278 |
| 1996 | 16.658 |
| 2004 | 16.866 |
Font:

## Infraestructura

Carmelo té un aeroport regional, l'Aeroport de Carmelo.

## Govern

L'alcalde de Carmelo és Alejandro Brusco.
* Hotel Casino de Carmelo.
* Plaça central.

## Vegeu també

* Gladys Parentelli

## Referències

* ↑ Informació sobre Carmelo a guiacolonia.com.uy Arxivat 2010-09-23 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ "Argentina", S.561f per Sandra Bao, Gregor Clark, Andy Symington, Bridget Gleeson, Lucas Vidgen
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai - Cens de 2004 (PDF)
* ↑ «Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai - 1963-1996». Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 9 juny 2011].
* ↑ "Municipis de l'Uruguai" al lloc web del Congrés dels Intendents (CI) Arxivat 2012-03-08 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de la ciutat de Carmelo Arxivat 2015-07-07 a Wayback Machine. (castellà)
Viccionari
# Hans Sachs

Hans Sachs (Nuremberg, 5 de novembre de 1494 - Nuremberg, 19 de gener de 1576) va ser un poeta alemany.
Va ser sabater de professió, va recórrer Alemanya en qualitat de mestre cantor. Va ser amic d'Albrecht Dürer i de Willibald Pirckheimer (1470-1530). És autor de més de sis mil poemes, escrits en l'estil popular burgès del Meistersang (poesia que uneix cant religiós i poesia, cantada en les escoles gremials del segle XV). Són notables també les seves Farses de Carnaval (1517-1563) i el seu himne El rossinyol de Wittenberg (1523), dedicat a Luter. Goethe el va engrandir i Richard Wagner el va fer protagonista de l'òpera Die Meistersinger von Nürnberg (Els mestres cantors de Nuremberg). La famosa "Silberweise" va ser transformada per Philipp Nicolai en l'himne religiós "Wachet auf, ruft uns die Stimme" i continua fins avui en molts càntics. També existeixen diverses cantates sobre aquest himne, la més famosa Wachet auf, ruft uns die Stimme de Johann Sebastian Bach. Li va ser aixecat un monument, una estàtua de cos sencer, a Nuremberg.

## Referències

* ↑ Biografia de Hans Sachs sobre la Cantata 140 "Acordai, os guardas chamam" de Bach, subpàgina del blog de la "Coral Esperança Cariacica")
# Binturong de Palawan

El binturong de Palawan és una subespècie de binturong endèmica de les illa de Palawan, a les Filipines.

## Anatomia

El binturong de Palawan pot créixer fins als 1,4 metres. Les orelles llargues i cobertes de pèl blanc i les barbes blanques, que poden tenir la mateixa longitud que el cap, són senyes particulars del binturong. Són generalment dòcils al tracte, però tenen urpes i dents que poden utilitzar per esquinçar fàcilment la carn. Es poden suspendre enrotllant la seva forta cua prènsil al voltant de les branques dels arbres. Les seves pupil·les verticals indiquen que es tracta d'un animal nocturn. Tenen un pelatge aspre i gruixut de color marró o negre.

## Hàbitat

El binturong de Palawan habita l'espessa vegetació dels boscos de les terres baixes de Palawan. Es camufla a la densa vegetació dels boscos per escapar dels depredadors.

## Dieta

El binturong de Palawan és omnívor. S'alimenta tant de fruits i petits animals com de rosegadors i ocells. És considerat com a plaga pels agricultors, atès que fa presa de l'aviram.

## Amenaces

Aquesta espècie és capturada pel comerç com a mascota. Al sud de la seva àrea de distribució també es captura pel consum humà.

## Enllaços externs

* (anglès) Palawan Council
* (anglès) Wildlife Waystation Arxivat 2007-12-23 a Wayback Machine.
* (anglès) Bearcat Cubs at Cincinnati Zoo
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# El Vilar de Cardener

El Vilar de Cardener és una masia aïllada, situada al municipi d'Olius, a la comarca catalana del Solsonès a la vall del Cardener. Conté les ruïnes d'una Capella de la Mare de Déu de la Mercè.

## Referències

* ↑ «el Vilar de Cardener». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Codina Vilà, Lluís. «Esglésies del Solsonès: Capella la Mare de Déu de la Mercè 01». Esglésies del Sosonès, dimarts, 23 d’abril 2013. [Consulta: 28 gener 2024].
# Valençay

«Valençay» té aquests significats:
* Valençay (municipi), municipi francès del departament de l'Indre (regió de Centre)
* Valençay (formatge)
* Cantó de Valençay, cantó del departament francès de l'Indre (regió del Centre)
* Castell de Valençay
* Tractat de Valençay entre Napoleó i Ferran VII que va significar el retorn de la corona espanyola a aquest rei
# Can Savarrés

Can Savarrés és una masia del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al sud del nucli antic de la població, a la urbanització Castelló Nou. Ocupa l'illa delimitada pels carrers de la Paborderia, de les Calandrieres i de les Closes.
Masia formada per diversos cossos adossats, amb diferents orientacions i alçades. El cos principal és de planta rectangular, amb el carener perpendicular a la façana i la teulada a dues vessants de teula àrab, amb doble ràfec de teula i de maó pla. Consta de planta baixa, primera planta i altell. La façana principal està arrebossada i el portal d'accés és de mig punt adovellat, amb els brancals de pedra desbastada. A la cantonada sud-est es troba una petita fornícula de pedra a manera de capella, sense cap imatge. A la part superior sobresurt un coronament de planta quadrada, amb les cantonades a manera de merlets. La façana nord està bastida amb pedra, farcida d'obertures emmarcades de diverses tipologies, que probablement no siguin originals de l'edificació. El cos adossat a la part est és de planta rectangular i consta de planta baixa i una més d'alçada. Té diverses ampliacions adossades. El parament és de pedra, amb la porta d'accés a la primera planta a través d'unes escales de pedra. Les obertures de la façana est són rectangulars, amb els brancals i les llindes de pedra desbastada. Les obertures de la façana nord mantenen les mateixes característiques tipològiques que les anteriors.
El cos adossat a l'oest està més transformat i es destina, actualment al nou ús de l'edifici.

## Història

El primer document escrit que esmenta can Savarrés es troba registrat a l'inventari de béns immobles del patrimoni Fontdevila-Roure, el 16 de gener de 1744, amb el nom de Cortal Savarrés. Aquest hi surt mencionat com patrimoni de la casa Fontdevila, que s'incorpora al patrimoni de la família de Caramany mitjançant l'enllaç entre la pubilla Narcisa Fontdevila i Roure i l'hereu Antoni de Caramany. (Arxiu Històric de Girona. J.A. Pica, Notari de la Bisbal, 1016/1744).
Vers l'any 1752 es documenta a l'arxiu Caramany un procés d'embargament de 150 arbres tallats del cortal Savarrés.
Posteriorment, el dia 1 de maig de 1791 es realitza un inventari post-mortem dels béns de Salvador de Caramany, pres per Josep Francesc de Caramany, amb intervenció del notari de Girona Bonaventura Bou on surt mencionat l'heretat.
El 1842 es té constància del testament de Josep Maria de Caramany Ros i de Camps, on dona la casa del carrer dels Ciutadans de Girona, la casa del carrer del Carbonar de Castelló i els cortals d'Avinyó i Savarrés en benefici de la seva filla Ramona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Savarrés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Heteromys nubicolens

Heteromys nubicolens és una espècie de mamífer rosegador de la família dels heteròmids. És endèmica del nord-oest de Costa Rica, on viu a una altitud d'entre 750 i 1.840 msnm, a les serralades de Tilarán i Guanacaste. El seu nom específic deriva de les paraules llatines nubes (‘núvol’) i colere (‘habitar’) i es refereix a les selves nebuloses on es troba aquest animal. H. nubicolens és una espècie bastant grossa i té el pelatge força espinós. El dors és de color marró fosc. A diferència d'algunes altres espècies, H. nubicolens manca de franges ocres als flancs. La part inferior de les potes posteriors és nua.
El cariotip d'aquesta espècie és 2n = 60, FN = 68. Els seus parents més propers són les espècies del grup H. desmarestianus, presents en una regió que s'estén des del sud de Mèxic fins al nord-oest de Colòmbia. La seva pell és gairebé idèntica a la de H. nubicolens, però hi ha diferències en la mida del crani. H. nubicolens és més gros que H. desmarestianus en general, però aquest últim té algunes parts del cos més grosses. Una altra diferència és que els exemplars de H. nubicolens que són capturats romanen passius i en silenci, mentre que els de H. desmarestianus bramen i lluiten per escapar-se.
Té una llargada total de 291-358 mm, amb una llargada corporal de 104-183 mm, una cua de 150-197 mm, peus de 35-42 mm, orelles de 15-21 mm i un pes de 60-136 g. Aquests rosegadors tenen territoris d'aproximadament 0,15 ha cadascun, que amb prou feines canvien. La temporada de reproducció dura tot l'any. La mida de les poblacions varia molt. H. nubicolens pot viure en boscos secundaris, però és més comú als boscos primaris. S'han trobat exemplars de les paparres Ixodes venezuelensis i Dermacentor sp. en espècimens de H. nubicolens.

## Referències

* ↑ Anderson, R. P.; Timm, R. M «A New Montane Species of Spiny Pocket Mouse (Rodentia: Heteromyidae: Heteromys) from Northwestern Costa Rica» (PDF) (en anglès). American Museum Novitates, 3.509, 2006, pàg. 1-38.
# Bury St Edmunds

Bury St Edmunds és un poble i parròquia civil de St Edmundsbury, Suffolk, Anglaterra. Té una població de 41.829 habitants. Al Domesday Book (1086) està escrit amb la forma Villa Sancti Eadmundi.

## Referències

* ↑ (anglès)«Bury St Edmunds». City Population. [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ (anglès)«Suffolk A-B». The Domesday Book Online. [Consulta: 5 maig 2018].
# Edward Harrison Taylor

Edward Harrison Taylor (Maysville, Missouri, 23 d'abril de 1889 - 16 de juny de 1978) va ser un herpetòleg estatunidenc de Kansas. Va estudiar a la Universitat de Kansas a Lawrence (Kansas), graduant-se com a llicenciat el 1912. Després va anar a les Filipines, on va ser professor a Mindanao. Entre el 1916 i el 1920 va tornar per realitzar el seu doctorat a Kansas. Després va passar la resta de la seva vida treballant a Mèxic, Costa Rica, Sri Lanka, mar de Cèlebes i Tailàndia.

## Bibliografia

* Robert G. Webb: Edward Harrison Taylor 1989-1978 En: Herpetologica 34 (4). The Herpetologists' League, 1978: S. 422–425.
* William E. Duelmann: Edward Harrison Taylor, 1889-1978 En: Copeia No. 4. American Society of Ichthyologists and Herpetologists 1978: S. 737–738.
* Kraig Adler: Contributions to the History of Herpetology, Society for the study of amphibians and reptiles. 1989.
* Rohan Pethiyagoda: Pearls, Spices and Green Gold. An Illustrated History of Biodiversity Exploration in Sri Lanka. WHT Publications, 2007
# Valença de Pallars Jussà

Valença de Pallars Jussà (? - 1182) fou comtessa de Pallars Jussà (1177-1182).
Foren quatre anys de domini comtal de Valença I de Pallars Jussà; se'n té poca documentació, però l'existent mostra una gran feblesa del comtat, directament tutelat pel comte-rei, Alfons el Cast.

## Orígens familiars

Filla de Ramon VI de Pallars Jussà i, segons alguns historiadors, d'una dama de qui es desconeix el nom. Estigué sota l'empara de la seva àvia paterna, Òria d'Entença.
A la mort del seu pare el 1182 ascendí al tron comtal del Pallars Jussà, un tron ja molt debilitat, pràcticament a les mans del rei Alfons I.
No pogué imposar la seva força i a la seva mort, sense fills, nomenà hereva la cosina del seu avi Arnau Mir, Dolça de So.

## Referències

* ↑ Sànchez, 1996.

## Bibliografia

* Sànchez i Vilanova, Llorenç. El Pallars. Visió històrica. Pallars Sobirà. Pallars Jussà. Barcelona: Promociones y Publicaciones Universitarias, 1996. ISBN 84-477-0566-8.
# Barraca XXXI (Aiguamúrcia)

La Barraca XXXI és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una gran construcció amb cúpula de "casella" i planta composta distribuïda en "L". Les façanes principals tenen una alçada de 3m acabades amb unes cornises horitzontals.
L'estança principal està orientada a l'ESE i s'hi accedeix per un portal acabat amb un arc pla. A l'interior hi tenim un estable en un espai guanyat a la paret. Un acisterna coberta i un parell de "calaixos". L'estança és circular amb un diàmetre de 4'225 m. Està coberta amb falsa cúpula i tanca amb una llosa a una alçada de 4'20m.
L'annexe és una estable amb la menjadora i una pica per l'aigua. Les seves dimensions interiors són les d'una planta rectangular 2'95m d'amplada per 1'60m de fondària. Està coberta amb una falsa cúpula que tanca amb una llosa a una alçada de 2'65m.
La construcció està envoltada per una gran pila de pedra sobrera que forma autèntiques terrasses al seu voltants. Per cedir-hi disposa d'unes escales. Al dessota d'aquesta ingent quantitat de pedra hi descobrirem un aljub o cossiol amb una profunditat de 1'80m amb una amplada de 1'30m.

## Referències

* 1 2 3 4 «Barraca XXXI». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Pittsburg

* No s'ha de confondre amb Pittsburgh o Pitsburg.
«Pittsburg» té aquests significats:
* Pittsburg (Califòrnia)
* Pittsburg (Illinois)
* Pittsburg (Kansas)
* Pittsburg (Nou Hampshire)
* Pittsburg (Oklahoma)
* Pittsburg (Texas)
* South Pittsburg, població dels Estats Units a l'estat de Tennessee.

## Vegeu també

* Pittsburgh, ciutat de Pennsilvània
# Carbonero el Mayor

Carbonero el Mayor és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Jose Damian Gomez Sanz | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Tomás Galán Pascual | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Heteromys australis

Heteromys australis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels heteròmids. Viu a Colòmbia, l'Equador, Panamà i Veneçuela. Els seus hàbitats naturals són les zones humides no estacionals del Chocó i els vessants occidentals adjacents dels Andes a l'Equador, així com els boscos pertorbats. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Anderson, R. P.; Tirira, D.; Samudio, R. Heteromys australis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 agost 2015.
# Bidovce

Bidovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1276.
# Edward Herbert de Cherbury

Edward Herbert (Eyton on Severn, 3 de març de 1583 − Londres, 20 d'agost de 1648) va ser militar, diplomàtic, historiador, poeta i filòsof britànic.
Segons Edward Herbert, la religió és una qüestió exclusiva de la raó. Aquesta està dirigida principalment al servei de la moral. El seu argument és el següent: l'home només pot començar a centrar-se en l'ésser humà individual, si la moralitat està permesa al centre de la vida. Amb aquesta idea, és un representant clàssic de la religió natural. Se'l considera el fundador dels principis bàsics de la religió natural.

## Referències

* Lord Herbert de Cherbury, por Charles de Rémusat (1874)
* Eduard, Lord Herbert von Cherbury, por C. Guttler (1897)
# Bagòfanes

Bagòfanes (en grec antic: Βαγοφάνης) fou un militar persa. Era el comandant de la ciutadella de Babilònia al temps de la batalla d'Arbela (331 aC), i que quan hi va arribar Alexandre el Gran, es va rendir i va lliurar al conqueridor tots els tresors de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Bagophanes». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Pittsboro (Mississipi)

Pittsboro és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 212 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pittsboro tenia 212 habitants, 70 habitatges, i 48 famílies. La densitat de població era de 82,7 habitants per km².
Dels 70 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 31,4% no eren unitats familiars. En el 30% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,6% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 33,5% entre 25 i 44, un 18,9% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 121,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.250 $ i la renda mediana per família de 49.028 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.500 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 13.975 $. Cap de les famílies i l'1,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pittsboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pittsboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Casa al carrer d'Enric Prat de la Riba, 7 (Premià de Mar)

La Casa al carrer d'Enric Prat de la Riba, 7 és un edifici de Premià de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa de "doble cos" entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. Té un pati posterior amb un safareig força interessant.
La façana s'organitza amb eixos verticals, es posen de manifest tres ordres compositius en sentit horitzontal. A la part superior hi ha un remat i esgrafiats.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer d'Enric Prat de la Riba, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 març 2019].
# Heteromys gaumeri

Heteromys gaumeri és una espècie de mamífer rosegador de la família dels heteròmids. És endèmica de les planes de la península de Yucatán (Mèxic, nord de Belize i nord de Guatemala). Es tracta d'un animal nocturn. El seu hàbitat natural són els boscos semicaducifolis, els matollars xèrics els i boscos secundaris. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del metge i naturalista estatunidenc George F. Gaumer.

## Referències

* ↑ Vázquez, E.; Emmons, L.; Reid, F.; Cuarón, A. D. Heteromys gaumeri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 agost 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 149. ISBN 978-0801893049.
# Element Florístic Ibèric Balear

S'anomena Element Florístic Ibèric Balear al grup corològic balear d'origen Messinià que inclou els tàxons que es troben també a la península Ibèrica (majoritàriament a la façana mediterrània).
Tàxons ibèrics a les Balears:
* Andryala ragusina L.
* Asperula paui Font Quer
* Asplenium majoricum Litard.
* Asplenium petrarchae (Guérin) DC. subsp. bivalens (D.E. Meyer) Lovis & Reichst.
* Chaenorrhinum origanifolium (L.) Fourr. subsp. crassifolium (Cav.) Rivas Goday & Borja
* Diplotaxis ibicensis (Pau) Gómez Campo
* Genista lucida Cambess.
* Lamottea diania (Webb) G. López
* Medicago citrina (Font Quer) Greuter
* Saxifraga corsica (Duby) Gren. & Godron subsp. cossoniana (Boiss.) D. A. Webb
* Silene cambessedesii Boiss. & Reut.
* Silene hifacensis Rouy ex Willk.
* Thymus vulgaris L. subsp. aestivus (Reuter ex Willk.) A. Bolos & O. Bolos
# Viktor Dedov

Viktor Dedov (? - Mariúpol, 11 de març de 2022) va ser un periodista camarògraf que va morir durant la invasió russa d'Ucraïna del 2022.
Va treballar com a operador sènior a la televisió de Mariupol TV7. Més tard el va contractar la cadena de televisió privada Sigma-TV de Mariupol.
Va morir l'11 de març del 2022 a conseqüència del bombardeig de l'edifici d'apartaments on vivia amb la seva família, en el context de la invasió russa d'Ucraïna del 2022. Tant la seva parella, la també periodista Natalia Denova, amb qui es va casar el 2000, com la seva filla, van sobreviure malgrat les ferides. Denova va explicar que un projectil havia impactat contra el dormitori i un segon a la cuina. L'estat amb què va quedar l'edifici va impedir trobar el cadàver i poder-lo enterrar.

## Referències

* ↑ ricardo. «Ukraine: cameraman Viktor Dedov was killed by Russian bombing in Mariupol» (en anglès britànic), 23-03-2022. [Consulta: 9 abril 2022].
* 1 2 «У Маріуполі після обстрілів загинув оператор телеканалу «Сігма» Вікт» (en ucraïnès), 23-03-2022. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Shelling killed Viktor Dedov - ChannelDraw» (en anglès britànic), 25-03-2022. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «SIGMA operator Viktor Dedov died in Mariupol» (en anglès). [Consulta: 9 abril 2022].