OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Du verbe aimer

Du verbe aimer (en castellà Del verbo amar) és una pel·lícula belga-peruana de documental autobiogràfic escrita i dirigida per Mary Jimenez i estrenada el 1984.

## Argument

Ho havia fet tot per guanyar-se l'amor de la seva mare. Ella havia estat la primera a l'escola, i havia après a dibuixar, tocar música, convertir-se en arquitecta. Ho havia fet tot per convertir-se en la imatge del desig de la seva mare. Tot fins a convertir-se en una altra persona que no sigui ella mateixa, fins a una residència d'avis, electroshocks, fins a entendre que no hi hauria salvació, per a ella, en aquesta conformació infinita del seu ésser. Esdevenir l'objecte del desig de l'altre. Un dia, per primera vegada, va decidir seguir els seus propis desitjos, abandonar l'arquitectura i venir a Europa a estudiar cinema. Està convençuda, quan veu les seves pel·lícules, que la seva mare la tornarà a estimar. Però un dia abans del rodatge de la seva pel·lícula, la seva mare va morir en un accident.

## Recepció

Fou exhibida a la secció Forum del 35è Festival Internacional de Cinema de Berlín i a la secció "Nous Realitzadors" del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1984.

## Referències

* ↑ BAFICI 2015: DEL VERBO AMAR DE MARY JIMÉNEZ a desistfilm.com
* ↑ Íntima y universal Mary Jiménez per E. Bustamante
* ↑ Du verbe aimer al web de la Berlinale
* ↑ Du verbe aimer al web del Festival de Sant Sebastià

## Enllaços externs

* Du verbe aimer a Vimeo
# El filòsof a la llum d'un fanal

El filòsof a la llum d'un fanal (originalment en anglès A Philosopher by lamplight), també conegut com Un ermità estudiant anatomia (A Hermit studying anatomy) és un quadre de Joseph Wright de Derby. No se sap quan el va pintar, però fou exposat per primer cop el 1769 a Londres a la Society of Artists. Fou una de les primeres obres de Wright il·luminada amb llum d'espelma: aquest estil, present en molts dels seus quadres, seria el motiu pel qual esdevindria famós.

## Descripció

Aquesta pintura fou descrita en el catàleg de vendes del 1801 com la parella de L'alquimista descobrint el fòsfor. Cadascun té una figura principal en primer pla amb dues més al darrere, ambdues són escenes nocturnes i ambdues mostren persones grans duent a terme recerca científica.
El quadre mostra un home gran que es creu que és un filòsof o un pelegrí que està assegut en una cova il·luminada per un fanal i mirant un conjunt d'ossos humans. Dos homes més baixets, o potser nens, vestits de pelegrins (se'ls pot identificar per la petxina de pelegrí que duen al barret, l'emblema de Sant Jaume) se l'apropen amb temor. La mida d'aquestes dues figures és molt més petita que la del personatge principal. Fora de la cova el paisatge és fosc i només està il·luminat per la llum de la lluna que penetra a través dels núvols. Les petxines eren el símbol dels pelegrins però també eren l'emblema de la família Darwin, que incloïa Erasmus Darwin, membre líder de la Societat Lunar, que agrupava homes clau en l'època de la Il·lustració.
Els experts creuen que aquesta pintura podria estar basada en la pintura de Salvator Rosa Demòcrit en meditació. L'amic de Wright John Hamilton Mortimer era un seguidor de Rosa, així que és possible que Wright veiés l'obra d'aquest autor. Demòcrit era un filòsof grec al qual se'l recorda per riure's de les bogeries de la humanitat.
El filòsof del quadre de Wright està examinant una part d'un esquelet, tot i que no sembla una investigació anatòmica seriosa. Està envoltat per símbols que recorden a la naturalesa efímera de l'ésser humà, com el mateix esquelet, un fanal que acabarà per cremar tot el seu combustible, la lluna i un rellotge de vidre. La lluna també era el símbol de la Societat Lunar, societat amb la qual s'associava a Wright tot i que realment mai en va esdevenir membre.
L'expressió preocupada del filòsof i el temor dels dos pelegrins poden ser un reflex de les preocupacions sobre el nou coneixement científic i sobre la Il·lustració durant l'època en la qual visqué Wright.

## Referències

* ↑ Nicolson, Benedict; Mellon, Paul. Joseph Wright of Derby: Painter of light, Volume 1. Taylor & Francis, 1968.
* ↑ «Art treasure - A Hermit». Arxivat de l'original el 2011-04-25. [Consulta: 9 juny 2011].
* ↑ «Joseph Wright of Derby - A Philosopher by Lamp Light».
# Eli Cohen

Eli Cohen és el nom dels següents personatges:
* Eli Cohen (espia), espia israelià (1924-1965)
* Eli Cohen (actor), actor israelià (1940-)
* Élie Cohen, director d'orquestra francès
* Eli Cohen (futbolista nascut el 1951), exfutbolista i entrenador de futbol israelià
* Eli Cohen (futbolista nascut el 1961), exfutbolista i entrenador de futbol israelià
* Eli Cohen (polític nascut el 1949), polític israelià
* Eli Cohen (polític nascut el 1972), polític israelià
* Elie Aron Cohen, doctor neerlandès enviat al camp de concentració d'Auschwitz
# La bèstia ha de morir

La bèstia ha de morir (The Beast Must Die) és una pel·lícula britànica dirigida per Paul Annett, estrenada el 1974. Ha estat doblada al català.

## Argument

Milionari i caçador reputat, Tom Newcliffe reuneix diversos invitats al seu casalot, una autèntica fortalesa on una sofisticada xarxa de televigilància espia cada racó. Del professor expert en licantropia, al concertista, passant per un artista maleït i un diplomàtic en desgràcia, Newcliffe sospita que un dels seus convidats de ser un home llop. Si compta amb la pròxima nit de plena lluna per abatre'l i afegir la més temible caça al seu quadre de trofeus, la criatura el precedeix. Un a un, extermina els seus invitats.

## Repartiment

* Calvin Lockhart: Tom Newcliffe
* Peter Cushing: El Doctor Christopher Lundgren
* Marlene Clark: Caroline Newcliffe
* Anton Diffring: Pavel
* Charles Gray: Arthur Bennington
* Ciaran Madden: Davina Gilmore
* Tom Chadbon: Paul Foote
* Michael Gambon: Jan Jarmokowski
* Sam Mansary: Butler
* Andrew Lodge: el pilot
* Carl Bohen: elpPrimer caçador
* Eric Carte: el segon caçador

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge va tenir lloc als estudis de Shepperton.
* En la versió original, l'actriu Marlene Clark va ser doblada per Annie Ross.
* Segons el realitzador Paul Annett, el paper de Caroline Newcliffe va ser primer de tot previst per a Shirley Bassey. No estant l'actriu disponible en el moment del rodatge, Marlene Clark va ser escollida segons un suggeriment de l'actor Calvin Lockhart.
* El primer paper havia de ser confiat inicialment a Robert Quarry, però els productors el van reemplaçar a l'últim minut per Calvin Lockhart, llavors cap de cartell de pel·lícules com Cotton Comes to Harlem (1970), Melinda (1972) o Uptown Saturday Night (1974), amb l'objectiu de fer surf sobre l'ona de la blaxploitation.

## Referències

* ↑ esadir.cat. La bèstia ha de morir. esadir.cat.
* ↑ «The beast must die». The New York Times.
# Balzac (cràter)

Balzac és un cràter d'impacte de 67 km de diàmetre de Mercuri. Porta el nom de l'escriptor francès Honoré de Balzac (1799-1850), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* 1 2 «Balzac». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 07-10-2016. [Consulta: 7 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Llista de paranys en escacs

Aquesta és una llista de paranys d'obertura en escacs.

## Llista de paranys en escacs

Ordenats per obertura:
* Contragambit Albin – Parany de Lasker
* gambit Blackmar-Diemer – Parany de Halosar
* Defensa Bogoíndia – Parany de Monticelli
* gambit Budapest – Parany de Kieninger
* Obertura italiana – gambit Blackburne Shilling
* Defensa Petrov – Parany de Marshall
* Defensa Philidor – Parany de Légal
* gambit de dama refusat – Parany de l'elefant, Parany de Rubinstein
* Obertura Ruy López – Parany de Mortimer, Parany de l'Arca de Noè, Parany de Tarrasch, Parany de Rombaua
* Defensa siciliana – Parany de Magnus Smith, Parany siberià, Parany de Bobby Fischer
* gambit vienès – Parany de Würzburger
També hi ha altres paranys, tots acabant en escac i mat, a Mats en l'obertura.

## Vegeu també

* Mat del boig
* Mat del pastor
* Swindle (escacs)
* Greu errada (escacs)
# La Vall del Bac

La Vall del Bac és una entitat de població pertanyent al municipi de la Vall de Bianya (Garrotxa). Fou un antic municipi que a mitjans del segle xix es va annexar al municipi de Capsec (que més endavant acabaria adoptant l'actual nom de la Vall de Bianya). L'antic terme cobria la vall que duu el seu nom, que queda compresa entre Sant Pau de Segúries i Oix i està dins de la subcomarca de l'Alta Garrotxa.
Té 32 habitants. S'hi troben les següents esglésies romàniques:
* Sant Andreu de Porreres
* Santa Magdalena del Coll
* Sant Feliu del Bac
* Santa Maria de Llongarriu
* Sant Miquel de la Torre
També, entre d'altres, les següents cases de pagès:
* La Badosa de dalt
* La Badosa de baix
* El Pagès
* El Tomàs, amb el pont del Tomàs o de Llongarriu.
* La Torre
* Casal dels Llongarriu
* La Coromina
* Cal Biel

## Transhumància

El camí ral de la transhumància passa per la vall, lligant, si ho diem d'oest a est, les valls de Núria i del Freser, passant per Pardines, el Coll del Pal, la Fogonella, la collada del Burgarès, travessant el Ter pel gual de Can Beia, El Sitjar, i baixant per l'Apaidor (Apallador) fins a l'extrem oest de la vall per arribar a l'Hostal de la Vall del Bac, a l'est. Allí es podien també tancar les ramades, i els pastors dormir en llit, menjar bé i omplir el sarró. D'allí la ruta segueix pel Mas de l'Oliva, per Can Grill, i passant propers a Castellfollit de la Roca, carretera fins Sant Jaume de Llierca i Argelaguer, passant la nit a l'Hostal d'en Caules. L'Hostal de la Vall del Bac era un dels punts neuràlgics de parada i fonda per a ramats i pastors, i seguia obert com a restaurant fins fa uns anys.

## Referències

* ↑ «La Vall del Bac». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vall del Bac (Alta Garrotxa) Arxivat 2012-07-20 a Wayback Machine., ladupla.com
* ↑ Bonada i Casas, Pere. Records d'un pastor transhumant; de Queralbs a Cadaqués. Barcelona: Editorial de l'Albi, 2012, p. 82-89. ISBN 978-84-15269-09-0 [Consulta: 6 setembre 2018].

## Vegeu també

* El Ferrer (Vall del Bac), casa al veïnat dispers de la Vall del Bac
# Enrique Ferré Sempere

Enrique Ferré Sempere (Alcoi, 3 d'octubre de 1929) fou un empresari i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes.

## Trajectòria

Va estudiar als Salesians d'Alcoi. Diplomat com a tècnic en fosa pel Gremi de Fonedors de Ferro de Barcelona, va dirigir una foneria de ferro i metall i posteriorment fou director gerent d'un comerç de subministraments industrials. Ha estat membre de FEMPA Arxivat 2015-06-23 a Wayback Machine..
Políticament ha militat en Alianza Popular, partit del que el 1981 en fou nomenat president comarcal, i posteriorment vicepresident provincial i tresorer de l'executiva regional. Fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983 i de 1987. Ha estat secretari de la Comissió d'Obres Públiques i Transports de les Corts Valencianes i membre de la Comissió Permanent no legislativa de Seguretat Nuclear.

## Referències

* ↑ Paniagua Fuentes, Javier; Piqueras, José Antonio (directors). Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p. 210. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». [Consulta: 3 octubre 2017].
# Enantiòfanes

Enantiòfanes (en llatí Enantiophanes) fou un jurista grecoromà que va escriure περὶ ἐναντιοφανῶν, sobre l'explicació d'aparents inconsistències legals, atribuït erròniament a Foci.
També va escriure de Legatis et Mortis Causa Donationibus, i Παραγραφή (Anotació). Probablement fou contemporani de Justinià I, ja que es creu que va escriure les seves obres abans de la composició de la Basilica, una obra jurídica de Lleó VI el Filòsof que incorpora un gran nombre de lleis i constitucions (codis) anteriors. Sembla també que va escriure escolis a la Digesta. Un autor conegut com a "anònim", surt diverses vegades a la Basilica i als escolis sobre aquesta obra, i sembla que el mateix "anònim" va elaborar els índexs i un epítom de les Novellae de Justinià i també una obra titulada Paratitla, una comparació de passatges paral·lels per buscar-ne les discrepàncies, de la Digesta, que seria una continuació lògica de l'obra coneguda d'Enantiòfanes περὶ ἐναντιοφανῶν, i això ha fet suposar que l'autor "anònim" i ell serien la mateixa persona.

## Referències

* ↑ Enantiophanes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 15
# Eleftherotipia

Eleftherotypia (en grec: Ελευθεροτυπία, Premsa Lliure) és un diari grec publicat a Atenes, de publicació diària. L'orientació política d'aquest diari és socialdemòcrata. Des de la seva primera publicació el 1975, s'ha convertit en un dels diaris més difosos a Grècia. Trencant la tendència de la premsa grega, va ser originalment propietat dels seus periodistes. Finalment va ser adquirit pels germans Tegopoulos, i va ser publicat per l'empresari Thanasis Tegopoulos, conservant el seu posicionament ideològic. Eleftherotypia es va declarar en fallida el desembre de 2011. El 10 de gener de 2013, Eleftherotypia i el seu lloc d'Internet, enet, es van rellançar.

## Suplements

El diari publica The New York Times International Weekly dominicalment des de 2009. Aquest suplement de 8 pàgines ofereix una selecció d'articles de The New York Times traduïts al grec.

## Referències

* ↑ «Press Watch, December 22». Arxivat de l'original el 2012-03-12. [Consulta: 11 gener 2014].

## Enllaços externs

* Eleftherotypia, Web oficial (grec)
# Els de davant

Els de davant (en francès Les gens d'en face) és una pel·lícula de coproducció hispanofrancesa del 1993 dirigida per Jesús Nicolás F. Garay segons un guió escrit per ell i Fabrice Gardel i Louis Gardel basat en la novel·la homònoma de Georges Simenon. Es tracta d'un drama melancòlic que barreja una sòrdida història d'amor amb una trama policíaca. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

El nou cònsol de Turquia, Adil Zeki, arriba a la petita ciutat superpoblada i avorrida de Batumi, a la República Socialista Soviètica de Geòrgia. A part de no entendre gens l'idioma local ni com funciona el sistema soviètic s'ha d'enfrontar a la desconfiança dels locals, l'atonia social i la desídia de l'administració estalinista, cosa que el va aïllant i alimenta la seva por a ser emmetzinat, ja que el seu antecessor va morir en estranyes circumstàncies.
Mentre s'enfronta a les seves tribulacions s'enamora de Sonia, la seva secretària que viu a la casa del davant i és una fervent militant de les Joventuts Comunistes.

## Repartiment

* Juanjo Puigcorbé - Adil Bey
* Estelle Skornik - Sonia
* Ben Gazzara - John
* Carme Elias

## Nominacions i premis

La pel·lícula va formar part de la selecció oficial del 44è Festival Internacional de Cinema de Berlín. Als XII Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya va rebre el premi al millor llargmetratge, al millor director, al millor actor i a la millor fotografia i direcció artística.

## Referències

* ↑ Àngel Comas Diccionari de llargmetratges: el cinema a Catalunnya després del franquisme, p. 77
* ↑ Els de davant, a esadir.cat
* ↑ Els de davant Arxivat 2020-06-11 a Wayback Machine. a massador.com
* ↑ «Berlinale: 1994 Programme». berlinale.de. Arxivat de l'original el 2017-10-01. [Consulta: 12 juny 2011].
* ↑ "Els de davant", de Jesús Garay, acapar los Premis Nacionals de Cinematografía, La Vanguardia, 8 de març de 1994
# Escriptori

«Escriptori» té aquests significats:
Tradicionalment, escriptori pot referir a una peça de Mobiliari o a un tipus d'habitació dels monestirs de l'Europa medieval:
* Escriptori (moble).
* Scriptorium, habitació.
Escriptori pot referir també a diversos termes informàtics:
* Un tipus d'ordinador d'entre aquests:
** Ordinador de taula, també nomenat ordinador d'escriptori, un ordinador dissenyat per cabre en un escriptori.
** Client, un ordinador que accedeix als serveis d'un servidor. En certes ocasions, dins la xarxa que formen el servidor i els clients, pot estar referit com a ordinador d'escriptori.
* Una metàfora de l'escriptori, una metàfora d'interfície que tracta el monitor d'un ordinador com si fos un escriptori sobre el qual es poden posar objectes, dins d'aquesta representació s'utilitza en els conceptes:
** Entorn d'escriptori, conjunt de paquets de programari per a oferir a l'usuari un ordinador amb una interfície gràfica.
** Escriptori remot, tecnologia que permet a un usuari treballar des d'un ordinador remot situat en un altre lloc.
# Endopeptidasa

Les endopeptidases o endoproteïnases són peptidases proteolítiques que trenquen els enllaços peptídics dels aminoàcids no terminals (és a dir, dins de la molècula), a diferència de les exopeptidases, que trenquen els enllaços peptídics de les peces finals dels aminoàcids terminals. Per aquest motiu, les endopeptidases no poden descompondre els pèptids en monòmers, mentre que les exopeptidases poden descompondre les proteïnes en monòmers. Un cas particular d'endopeptidasa és l'oligopeptidasa, els substrats de la qual són oligopèptids en lloc de proteïnes.
Solen ser molt específics per a certs aminoàcids. Alguns exemples d'endopeptidases inclouen:
* Tripsina: talla després d'Arg o Lys, tret que sigui seguit de Pro. Molt estricte. Funciona millor a pH 8.
* Quimotripsina: talla després de Phe, Trp o Tyr, tret que siguin seguits de Pro. Es retalla més lentament després de His, Met o Leu. Funciona millor a pH 8.
* Elastasa: talla després d'Ala, Gly, Ser o Val, tret que sigui seguit de Pro.
* Termolisina: talla abans d'Ile, Met, Phe, Trp, Tyr o Val, tret que sigui precedit per Pro. De vegades retalla després d'Ala, Asp, His o Thr. Calor estable.
* Pepsina: talla abans de Leu, Phe, Trp o Tyr, tret que sigui precedit per Pro. També d'altres, força inespecífics; funciona millor a pH 2.
* Glutamil endopeptidasa: talla després de Glu. Funciona millor a pH 8.
* Neprilisina

## Referències

* ↑ «endopeptidase». Merriam-Webster. Arxivat de l'original el 18 gener 2017.
# Els Perers (Llobera)

Els Perers és una masia situada al municipi de Llobera, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ «Catàleg de masies i cases rurals». Ajuntament de Llobera. [Consulta: 26 desembre 2021].
# Enhanced Machine Controller

EMC (Enhanced Machine Controller) és un programari per al control de màquines-eina i robots creat pel NIST (National Institute of Standards and Technology)amb el suport de la General Motors. La nova versió, EMC2, amb llicència GPL, ofereix funcionalitats addicionals interessants, com HAL (Hardware Abstraction Layer), capacitat de programació com a Autòmat Programable Industrial (PLC, Programmable Logic Controller), etc. Per a afegir-li aquesta darrera funcionalitat, s'ha utilitzat el treball del projecte de PLC obert ClassicLadder. Hi ha una distribució BDI (Brain Dead Install), que instal·la una distribució Debian de GNU/Linux, els patches necessaris i l'EMC. Abans d'instal·lar-lo i a tall d'avaluació, es pot fer servir la distribució CoolCNC que s'executa des de CD. Admet el llenguatge G-code (RS274) habitual en CNC (Computer Control Numerical). Per a aplicacions simples permet utilitzar el port paral·lel de l'ordinador personal per al control de motors pas a pas o de servomotors. Té una interfície gràfica per a la interacció de l'operari amb la màquina.

## Enllaços externs

* Pàgina del projecte EMC
* Pàgina del projecte Classic Ladder Arxivat 2001-10-28 a Wayback Machine.
# Escut del Gran Ducat de Lituània

Escut del Gran Ducat de Lituània, també conegut com “Pogonia”, (polonès: Pogoń, belarús: Паго́ня, lituà: Vytis), un símbol del Gran Ducat de Lituània derivat de la dinastia Giedyminowicz. Un dels escuts més antics d'Europa.
L'escut d'armes es va incloure oficialment a l'escut d'armes de la Commonwealth polonesa-lituana i es va utilitzar com a signe personal dels reis de Polònia. L'escut actual de Lituània, així com nombrosos escuts de ciutats poloneses i l'escut d'armes de Podlasie, fan referència a la seva imatge.
Actualment, el símbol es considera part del patrimoni nacional de Polònia, Lituània i Bielorússia. Fins ara, és utilitzat per diverses famílies prínceps poloneses (incloses les famílies Czartoryski i Sanguszko).

## Blasonament

El blasonament del Pahónia belarús és el següent:
| « | De gules, un cavaller amb armadura damunt un cavall sallent, tot d'argent. El cavaller branda una espasa també d'argent amb la mà dreta i, amb l'esquerra, sosté un escut d'argent carregat d'una creu patriarcal d'or. | » |

## Vegeu també

* Escut de Belarús
* Escut de Lituània
# La derrota de les tropes feixistes alemanyes als afores de Moscou

La derrota de les tropes feixistes alemanyes als afores de Moscou (rus: Разгром немецких войск под Москвой; distribuïda en anglès com Moscow Strikes Back (Moscou contraataca) és una pel·lícula documental soviètica sobre la batalla de Moscou, realitzada entre octubre de 1941 i gener de 1942, dirigida per Leonid Varlàmov i Ilià Kopalin.
Va ser una de les quatre pel·lícules guanyadores del Premi Oscar al Millor documental a l'edició de 1942. També guanyà el Premi National Board of Review a millor documental el 1942, i el Premi del Cercle de Crítics de Cinema de Nova York per la Millor Pel·lícula Documental de Guerra. A la Unió Soviètica va rebre el Premi Stalin.
El 1942 fou estrenada als Estats Units, obtenint una audiència de 16 milions de persones.

## Referències

* 1 2 «Movie Review: 'Moscow Strikes Back,' Front-Line Camera Men's Story of Russian Attack, Is Seen at the Globe». The New York Times, 17-08-1942.
* ↑ «Moscow Strikes back». Artkino Pictures, 1942. «available for free download at the Internet Archive»
* ↑ «NBR (National Board of Review) - Awards for 1942 Moscow Strikes Back Moscow Strikes Back (1942)». Film Affinity. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ Sinelschikova, Yekaterina. «How the USSR's first Oscar affected the outcome of WWII». Russia Beyond, 01-04-2022. [Consulta: 14 agost 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de la pel·lícula a imdb.com
* La pel·lícula a Iskatel War Archeology Group Arxivat 2018-08-21 a Wayback Machine. (rus)
* La pel·lícula sencera a YouTube.com: Part 1, Part 2, Part 3,Part 4, Part 5, Part 6, Part 7
# Enrico Salvador

Enrico Salvador (Vittorio Veneto, 30 de novembre de 1994) és un ciclista italià, professional des del 2016 i actualment a l'equip Tirol Cycling Team.

## Palmarès

* 2012
** Vencedor d'una etapa del Giro de Basilicata
* 2015
** 1r al Memorial Daniele Tortoli
** 1r a la Coppa Cicogna
* 2016
** 1r al Tour de Berna
** 1r al Trofeu Beato Bernardo
* 2019
** 1r a la Volta a Sèrbia i vencedor de 2 etapes

## Referències

* Resultats a cyclingarchives.com
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# La Mare de Déu de la Divina Providència del Serrà

La Mare de Déu de la Divina Providència del Serrà és la capella del mas del Serrà, del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
És a l'est-sud-est del terme municipal, al nord-oest de Sant Miquel del Fai. És 600 metres al nord-oest de la masia a la qual pertany, al costat de llevant del Collet de la Creu del Serrà, al punt quilomètric 6,4 de la carretera C-1413b.
És una petita capella d'una sola nau, construïda a finals de l'edat moderna, restaurada i condicionada recentment, que compta amb dos orgues i un espai apte per a 50 persones que ha estat habilitat com a indret de repòs i reflexió, apte per a petits concerts i altres actes de petit format.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0.

## Enllaços externs

* El Serrà en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya