OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ibn Wahbun

Abu-Muhàmmad Abd-al-Jalil ibn Wahbun, més conegut simplement com a Ibn Wahbun fou un poeta andalusí dels segles xi i xii que va fer carrera a la cort de Sevilla, però era nascut a Múrcia vers 1039/1049. Va morir quan anava a Múrcia en campanya a mans de cavallers cristians, el 1138/1139.
La seva poesia arriba en alguns moments a l'excel·lència.

## Referències

Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn Wahbūn".
# Dischidodactylus colonnelloi

Dischidodactylus colonnelloi és una espècie d'amfibi que viu a Veneçuela.

## Referències

* Señaris, C., Mijares, A. & La Marca, E. 2004. Dischidodactylus colonnelloi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 d'abril del 2008.
# Moca

«Moca» té aquests significats:
# Ortocúpulorotonda pentagonal allargada

En geometria, la ortocúpulorotonda pentagonal allargada es pot construir allargant una ortocúpulorotonda pentagonal inserint un prisma decagonal entre les dues meitats. És un dels noranta-dos sòlids de Johnson (J$_{40}$). Té simetria C$_{5v}$.
Els 92 sòlids de Johnson van ser descrits 1966 per Norman Johnson i els va numerar. No va demostrar que no n'existia més que 92, però va conjecturar que no n'hi havia d'altres. Victor Zalgaller el 1969 va demostrar que la llista de Johnson era completa. S'utilitzen els noms i l'ordre donats per Johnson, i se'ls nota J$_{xx}$ on xx és el nombre donat per Johnson.

## Referències

* Norman W. Johnson, "Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, 18, 1966, pages 169–200. Conté l'enumeració original dels 92 sòlids i la conjectura que no n'hi ha d'altres.
* Victor A. Zalgaller, "Convex Polyhedra with Regular Faces", 1969 : primera demostració d'aquesta conjectura.
* Eric W. Weisstein. Johnson Solid : cada sòlid amb el seu desenvolupament

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic

## Enllaços externs

* Weistein, Eric W., Johnson solid Sòlids de Johnson a MathWorld. (anglès)
# Hybopsis hypsinotus

Hybopsis hypsinotus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Virgínia, Carolina del Nord i Carolina del Sud (Estats Units).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Abra (cràter)

Abra és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 7,2 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim ewe, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Abra». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Josep Sardà i Cailà

Josep Sardà i Cailà va ser un empresari i filantrop nascut a Reus el 1784 i mort a la mateixa ciutat el 1869. Era germà de Pere Sardà, que va ser diputat i alcalde de Reus.
De família de menestrals ben situats econòmicament, va estudiar Dret a Barcelona, professió que mai no va exercir, ja que es dedicà a l'administració de les seves propietats. El 1820 va ser sotstinent d'una companyia de la Milícia Nacional a la seva ciutat. La seva vinculació amb aquest cos armat va portar a Josep Sardà, juntament amb altres patricis, a finançar el vestuari de la tropa. El 1836 va ser diputat a Corts pel Partit Liberal Progressista, del qual n'era president al districte. Va representar a Reus al Congrés i a la Diputació Provincial. Va ser regidor a Reus el 1844 i el 1848. Políticament, en els últims anys de la seva vida, Sardà va renunciar a la seva presència pública i es va dedicar a gestionar el seu patrimoni. A part de les seves múltiples activitats empresarials, va destacar per les seves generositats amb la cultura i la ciutat, i especialment en la donació dels terrenys en els quals es va poder construir l'actual cementiri de Reus que va substituir l'antic, situat a l'Ermita del Roser i construït en temps de la Guerra del Francès. També va llegar a la seva ciutat 430 volums de l'extensa biblioteca que posseïa, principalment tractats de dret dels segles XVII i XVIII, però també llibres científics, religiosos, de viatges i de literatura, ara consultables a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.
La ciutat de Reus el va nomenar fill il·lustre i li ha dedicat un carrer. Al Cementiri de Reus hi té un monument dedicat, d'estil eclèctic, amb un basament de pedra culminat per una creu, que va ser construït el 1880. Marca el lloc on hi han enterrades les seves despulles i les del seu germà Pere. Porta una inscripció en castellà que diu: "Dedicado a la memoria de José Sardá Caylá fundador del nuevo cementerio de la ciudad de Reus.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 596-597.
* ↑ Rodrigo, Victòria; Fàbregas, Josep; Trill, Xavier. El Llegat de Josep Sardà i Caylà a Reus. Reus: Biblioteca Central Xavier Amorós, 2011. ISBN 8489688222.
* ↑ «Fills il·lustres i adoptius». Ajuntament de Reus. [Consulta: 9 mrç 2021].
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 83. ISBN 9788497916929.
* ↑ Flores, Montserrat; Marta López. El cementiri General de Reus: un passeig artístic per la ciutat dels morts. Reus: Pragma, 2005, p. 174-176. ISBN 849343485X.
# Instalaza C-90

El C-90 és un llançacoets que dispara una granada propulsada per coet de 90 mm fabricat per Instalaza a Saragossa (Espanya). L'arma és d'un sol ús, disparable des de l'espatlla i transportable per un sol infant.

## Versions

Hi ha diverses versions, dissenyades específicament per a batre diferents objectius:
* Ocupació general: C-90C
* Anti-búnquer: C-90BK
* Anti-tanc: C-90CR
* Anti-blindatge/fragmentació (cap de guerra en tàndem): C-90CR-BK
* Fumígens/incendiari
* Antipersona: C-90AM
* Entrenament

## Característiques

* C90-C 90mm HEAT
** Abast: 200 m
** Penetració: 500 mm (blindatge) o 1200mm (ciment)
* C90-CR 90mm HEAT
** Abast: 200 m
** Penetració: 400mm (blindatge)
* C90-CR-BK cap de guerra en tàndem
** La primera càrrega és de penetració i la segona càrrega és una granada de fragmentació

## Operadors
### Espanya

* Exèrcit de Terra
* Infanteria de Marina
* Exèrcit de l'Aire (EZAPAC)
* Guàrdia Civil (GAR)

### Equador

* Exèrcit Equatorià

### Itàlia

* Exèrcit de Terra. D'ús en les forces especials. Versions C-90CR antiblindatge, C-90AM antipersona i C-90BK antibúnker.

### Malàisia

* Exèrcit Malai

## Referències

* ↑ «Instalaza C-90». Arxivat de l'original el 2008-04-23. [Consulta: 24 abril 2010].
* ↑ Esercito Italiano (anglès)

## Enllaços externs

* Instalaza C-90 - Lloc web oficial
# Dinàmica estel·lar

La dinàmica estel·lar és una branca de l'astrofísica que descriu de manera estadística el moviment col·lectiu dels estels provocat per la mútua gravetat. La principal diferència amb la mecànica celeste és que cada estel contribueix més o menys de la mateixa manera al camp gravitatori total, mentre en la mecànica celeste l'empenta d'un cos massiu domina l'òrbita de qualsevol satèl·lit. La gran variació de la gravetat i la lenta relaxació dels sistemes estel·lars evita l'ús de mètodes de física estadística, ja que les òrbites de dinàmica estel·lar tendeixen a ser més irregulars i caòtiques que les òrbites de la mecànica celeste. La dinàmica estel·lar s'ocupa principalment de les propietats estadístiques més globals de diverses òrbites i no tant amb les dades específiques de posicions i velocitats d'òrbites individuals. El moviment dels estels d'una galàxia o d'un cúmul globular estan determinats principalment per la distribució mitjana dels altres estels distants i molt poc influenciat pels estels propers.
La "relaxació" dels estels és el procés que desvia la trajectòria individual dels estels de la que tindrien si la distribució de la matèria fos perfectament homogènia. La relaxació de dos cossos està induïda per les interaccions individuals estel-estel, mentre la relaxació violenta està induïda per una gran variació col·lectiva de la forma del sistema estel·lar.

## Enllaços externs

* Part II Stellar Dynamics and Structure of Galaxies Arxivat 2017-01-13 a Wayback Machine.

## Referències

* 1 2 Will C Saslaw: "Encyclopedia of Astronomy and Astrophysics: Stellar Dynamics." PDF. Pg 1. data accés 26 de gener de 2012 (anglès)

## Vegeu també

* Marea galàctica
# Mitra sacrificant un toro

Mitra sacrificant un toro, és un escultura de marbre tallada en època de l'Imperi Romà (segle II) que representa l'escena principal del culte del mitraisme, la tauroctonia.

## Història

L'escultura procedeix de Roma, i forma part del nomenat grup d'escultures de la tauroctonia del mitraisme. L'escena de la tauroctonia és la imatge principal del culte del mitraisme, on es representa a Mitra matant un toro, derivant el nom del grec ταυροκτόνος (tauroktonos) "matança de toros", format per les paraules ταῦρος (tauros) "toro" y κτόνος (ktonos) "matar". Aquesta religió es creu va tenir els seus inicis en Pèrsia, però que es va propagar per tot l'Imperi Romà durant els tres segles següents.
A l'obra apareix Mitra abillat amb un barret frigi, apunyalant amb un ganivet de sacrifici a un toro; al seu costat hi ha un gos i una serp que intenten beure de la sang del bòvid i un escorpí atacant sobre la seva zona genital. Es creia que en vessar la sang del toro s'aconseguia renéixer de la vida.

## Ubicació

L'escultura s'exposa de manera permanent a la sala 69 del Departament d'Art Romà i Grec, pertanyent al Museu Britànic de Londres.

## Referències

* ↑ ταυροκτόνος, Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, on Perseus.

## Bibliografia

* Alvar, Jaime: El culto de Mitra en Hispania. Oviedo, 1981. (castellà)
* Burkert, Walter: Ancient Mystery Cults. EUA: Harvard University Press, 1987. ISBN 0-674-03387-6. (anglès)
* De Francisco Casado, María Antonia: El culto de Mithra en Hispania. Granada: Universidad de Granada, 1989. ISBN 84-338-0856-7 (castellà)
# Ortocuproplatí

L'ortocuproplatí és un mineral de la classe dels elements natius.

## Característiques

L'ortocuproplatí és un mineral de fórmula química Pt₃Cu. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques de la Universitat Tecnològica de Clausthal, a Alemanya, amb el número de catàleg: 11331.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al territori de Lubero, a Kivu Nord (República Democràtica del Congo), on es va trobar en un gra al·luvial de 1,5 mm de llarg amb una vora d'hongshiïta i inclusions de calcita. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Orthocuproplatinum» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 juliol 2021].
# Hybopsis rubrifrons

Hybopsis rubrifrons és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba als Estats Units.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D.E., 1990. A working list of fishes of the world. Copies available from D.E. McAllister, Canadian Museum of Nature, P.O. Box 3443, Ottawa, Ontario K1P 6P4, Canadà. 2661 p. plus 1270 p. Index
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams 2004: Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Josep Oriol Badia i Juncà

Josep Oriol Badia i Juncà (Sabadell, 23 de març de 1815 - Sabadell, 28 d'agost de 1876) fou un empresari tèxil sabadellenc, fundador del Vapor Badia, actual biblioteca central de Sabadell.
El seu pare, Gabriel Badia, pare era un teixidor de cotó. Va tenir un germà i tres germanes.

## Referències

* ↑ bims. «El Vapor Badia». [Consulta: 3 febrer 2017].
* ↑ Josep M. BENAUL, «La indusrrialització de Sabadell: per què i com, dins de indústria i ciutat. Sabadell 1800-1980, Barcelona: Fundació Bosch i Cardellach: Publicacions de I'Abadia de Montserrat, 1994 (Biblioteca Abad-Oliba; 1951, p. 48,49)
# Adidas

Adidas AG FWB ADS és una empresa alemanya d'equipaments esportius. Moltes persones erradament pensen que Adidas és un acrònim d'All Day I Dream About Sports. En la veritat Adidas és una unió entre els dos noms del fundador, Adi Dassler. L'Adidas va ser fundada el 1920, i Rudolf, el germà d'Adi, va fundar l'empresa rival Puma el 1924.
Administrativament, adidas està dividida en tres seccions:
* Adidas Sport Performance.
* Adidas Sport Heritage.
* Adidas Sport Style.

## Presidents

* Bernard Tapie (1990-1993)
* Robert Louis-Dreyfus (1993-2007)
* Herbert Hainer (2001-2005)
* Erich Stamminger (2006 a l'actualitat)

## Dades financeres

Milions d'Euros :
| Any | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| Vendes | 6.523 | 6.266 | 6.478 | 6.636 | 10.084 |
| OIBDA | 532 | 627 | 725 | 818 | 1.098 |
| Resultat Net | 208 | 260 | 314 | 382 | 483 |
| Deute | 1.498 | 946 | 594 | -551 | 2.231 |

## Referències

* ↑ «Adidas Group History». Arxivat de l'original el 2006-07-15. [Consulta: 26 setembre 2009].
* 1 2 «Profile» (en anglès). Adidas Group. Arxivat de l'original el 30 de desembre 2015. [Consulta: 30 maig 2015].
* 1 2 «Annual Results 2008» (en anglès). Adidas. Arxivat de l'original el 2011-09-02. [Consulta: 4 març 2009].
* ↑ Cult. Iconos de una generación (paper) (en castellà). Madrid: Edimat libros, 2008. ISBN 978-84-9794-079-5 [Consulta: 28 octubre 2014].
# Instal·lacions de Lezama

Les Instal·lacions de Lezama (en euskera: Lezamako Kirol-instalakuntzak), són la ciutat esportiva del planter del club Athletic Club de la Primera Divisió espanyola. Se situen al poble de Lezama, a uns 10 km a l'est de Bilbao, i varen ser inaugurades el 1971.
Actualment, la superfície total de les instal·lacions és de 14,760 m².
L'icònic arc de San Mamés (que originalment en suportava la teulada) fou preservat de la demolició de 2013 i transportat en peces a Lezama, on fou instal·lat a la vora del camp que fan servir els equips filials i femení.

## Referències

* ↑ «Lezama Facilities». Arxivat de l'original el 2017-09-01. [Consulta: 1r setembre 2017].
* ↑ «El arco de San Mamés ya está instalado en Lezama» (en castellà). Diari AS, 18-03-2015 [Consulta: 19 març 2017].
* ↑ «El arco ya ilumina las instalaciones de Lezama» (en castellà). El Desmarque, 14-10-2016 [Consulta: 19 març 2017].

## Enllaços externs

* Instal·lacions de Lezama - Lloc web oficial
# Mireia Borrell Porta

Mireia Borrell Porta (Balaguer, 1985) és una economista, professora i política catalana.
Especialista en economia i política europea, es doctorà en Economia política europea per l'European Institute de la London School of Economics.

## Trajectòria acadèmica

Fou professora d'Economia política d'Europa a aquest mateix Institut, fent classes d'Economia política dels estats del benestar europeus i de Representació d'interessos i política econòmica a Europa. Fou investigadora postdoctoral a la University of Oxford, en un programa de polítiques socials per a famílies del Regne Unit, i va ser auditora junior a Ernst & Young a Barcelona. Ha estat guanyadora del European Institute’s Class Teacher Award 2018. També és editora i col·laboradora de la revista digital d'afers econòmics i socials Ekonomicus. Ha escrit sobre economia social, salut pública, benestar i família i comerç.
És editora de la revista digital 5cèntims.cat, publicació vinculada a la Societat Catalana d’Economia (SCE) de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Trajectòria política i institucional

Des d'abril de 2019 fins a l'abril del 2020 fou Secretària d'Acció Exterior i de la Unió Europea al Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència de la Generalitat de Catalunya.
Anteriorment havia ocupat la responsabilitat de Directora general de Relacions Exteriors, entre juliol de 2018 i abril de 2019.

## Trajectòria professional

Des de gener de 2021 és analista en cap d'Ivàlua, on es concentra principalment en l’avaluació de polítiques públiques en els àmbits del mercat de treball, gènere i polítiques socials.

## Referències

* ↑ «Qui som?». [Consulta: 7 juny 2023].
* ↑ «Mireia Borrell Porta». Revista Idees. Centre d'Estudis de Temes Contemporanis de la Generalitat de Catalunya [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ Mascaró, Anna; Moldes, Aleix «El conseller d'Exteriors cessa Mireia Borrell pels vincles amb Bosch». Diari ARA, 06-04-2020 [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «El Govern nomena Mireia Borrell nova secretària d'Acció Exterior i de la Unió Europea». Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència de la Generalitat de Catalunya, 30-04-2019. Arxivat de l'original el 20 de juliol 2020. [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «El Govern nombra a Mireia Borrell como directora de Relaciones Exteriores». La Vanguardia, 24-07-2018 [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «Mireia Borrell Porta». [Consulta: 7 juny 2023].
# Molí de la Farina

El Molí de Mas de Bondia, Molí del Perelló o Molí de la Farina és un molí fariner del nucli de Mas de Bondia al municipi de Montornès de Segarra (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un antic molí fariner que rebia l'aigua del riu Cercavins i del Torrent de les Carlanes, dos afluents del riu Ondara. Actualment s'ha adaptat com habitatge en el seu antic lloc. No es conserva l'estructura o les peces de l'antic molí, tampoc es pot situar la bassa d'aigua. L'actual habitatge està reformat i adaptat com a habitatge, amb dependències annexes que eren emprades com a corral. La teulada és a un vessant.

## Referències

* ↑ «Molí de Mas de Bondia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 març 2019].
# Ortocromàtic

Ortocromàtic es refereix a tot espectre de llum que està desproveït de llum vermella.

## Fotografies ortocromàtiques

Les pel·lícules fotografies ortocromàtiques posseeixen una emulsió fotogràfica que és sensible a qualsevol llum blava i verda, per tant poden ser processades amb una llum vermella. En usar pel·lícules ortocromàtiques els objectes blaus apareixen més clars i els vermells més foscos a causa de la major sensibilitat del color blau. Una pel·lícula pancromàtica estàndard es pot utilitzar amb un filtre de lents cian (que elimina la llum vermella) per produir un efecte similar.
Les pel·lícules ortocromàtiques van ser produïdes per primera vegada per Hermann Wilhelm Vogel el 1873 mitjançant l'addició de petites quantitats de certs tints d'anilina basats en emulsions fotogràfiques que fins llavors havien estat sensibles només a la llum blava. Va ser un treball que va ser perllongat per, entre d'altres, Josef Maria Eder, qui va introduir l'ús del tint vermell d'eritrosina el 1884.

## Vegeu també

* Pancromàtic

## Referències

* ↑ http://books.google.cat/books?id=XwTw4x6RvSEC&pg=PA206-IA62
* ↑ http://photography.about.com/library/glossary/bldef_ortho.htm Arxivat 2006-09-24 a Wayback Machine.
# Josep Oriol Jansana d'Anzizu

Josep Oriol Jansana d'Anzizu (Barcelona 1913- 1993) fou un pintor barceloní, que signava com "J.O. Jansana". Format amb Nolasc Valls i a l'escola de la Llotja, va rebre el mestratge amical de Marià Pidelaserra. Il·lustrà el llibre de poesia d'avantguarda Poèma d'Eugeni Peidro-Miró (Barcelona 1934). Va fer la seva primera individual a Barcelona el 1935. En la postguerra, en no poder anar cap a Europa per la II Guerra Mundial pintà al Marroc, amb una beca (1944).
Al seu taller de Barcelona s'hi reunien musics destacats, com ara Frederic Mompou, Ernest Xancó o Giocasta Corma, que hi feien concerts informals per als seus amics. Els anys de postguerra fou un dels integrants destacats del grup d'artistes de Tossa, continuador del que hi havia hagut abans de la guerra civil. Vers 1945 formà part del grup de "La Campana de Sant Gervasi".
Afectat d'esquizofrènia entre 1947 i 1963, va poder remprendre després la seva activitat i reprengué les seves exposicions a Barcelona (especialment a les Galeries Syra i Subex) o a Bilbao. En una llarga estada a Itàlia guanyà la medalla d'or del IV concurs Cadorago-Lario, de Como (1971). Els museus de Milà i de Montecatini-Terme varen adquirir obra seva.
Fou un hereu de la generació del 1917, en una línia derivada del fauvisme i a estones força expressionista, i es dedicà especialment al paisatge rural i urbà de Catalunya, el Marroc, Itàlia, etc. Tanmateix fou també un retratista de molt caràcter.

## Referències

* Gran Enciclopèdia Catalana.
* Centenari del Centre Excursionista de Catalunya. Homenatge dels artistes catalans. Barcelona, 1976.
# .jobs

.jobs és un domini de primer nivell patrocinat (sponsored TLD en anglès) d'Internet que forma part del sistema de dominis d'Internet. Fou aprovat per la ICANN el 8 d'abril del 2005 com a part d'un segon grup de nous TLD avaluats el 2004. Està restringit a pàgines relacionades amb la feina. Va entrar en funcionament al Setembre de 2005, i va començar a acceptar registres uns mesos després.
Les regles de registre a .jobs van ser dissenyades per a prevenir abusos per part de persones o empreses no qualificades, per la qual cosa es valida cada comanda. A diferència de .com i de la majoria dels altres dominis de nivell superior, .jobs no ofereix la possibilitat de registrar-se en temps real.

## Vegeu també

* Domain Name System
Domini de primer nivell genèric :
Actuals :
Proposats :
Llista de dominis de primer nivell territorial :
Viccionari