OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fossieux

Fossieux és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 162 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Fossieux era de 162 persones. Hi havia 52 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 20 parelles sense fills i 24 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 56 habitatges, 55 eren l'habitatge principal de la família i 1 estava desocupat. 54 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 55 habitatges principals, 46 estaven ocupats pels seus propietaris i 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 7 en tenien quatre i 47 en tenien cinc o més. 46 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 27 habitatges hi havia un automòbil i a 24 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Fossieux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 12 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 12 | 40 a 44 | 12 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 20 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 101 persones, 75 eren actives i 26 eren inactives. De les 75 persones actives 68 estaven ocupades (39 homes i 29 dones) i 7 estaven aturades (4 homes i 3 dones). De les 26 persones inactives 5 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 13 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Fossieux hi havia 59 unitats fiscals que integraven 161 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 18.790 €.

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Fossieux hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Fossieux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Fossieux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Fetitxisme dels guants

El fetitxisme dels guants és un tipus de fetitxisme de la roba en el qual un individu obté estimulació sexual (podent arribar fins al punt de l'obsessió) a través del contacte/presència de guants, siguin en un mateix on en tercers.

## Modalitats

El motiu de base en què es fonamenta aquest fetitxisme pot ser divers,
* en certs casos, aquest fetitxisme està enllaçat amb un altre fetitxisme referit al material del qual estan fets (p.e. cuir, cotó, làtex, PVC, setí o niló).
* en altres casos, les accions de la mà enguantada són tan estimulants com el guant en ell mateix, doncs el guant genera una segona pell, un substitut fetitxista per a la pròpia pell de qui el vesteix o, en altres paraules, enganya el sentit d'autorecepció evitant que es reconegui com a pròpia la mà d'un mateix en no tenir contacte directe pell-pell.
* més enllà del contacte, la simple visió de moviments concrets dels dits o del conjunt de la mà poden originar també un estímul visual que desemboqui en l'excitació sexual. En quart lloc, l'acte de posar-se i/o treure's els guants, pot ser també una font d'excitació i part de la fantasia sexual del fetitxista dels guants.

## Variacions

La tipologia de guants usats com a fetitxe, enllaçat amb el simbolisme que aquests tenen per al fetitxista, és també motiu de diversitat dins d'aquesta pràctica. Alguns fetitxistes dels guants prefereixen certes llargàries, com per exemple els guants llargs o de nit, o els guants curts. En molts casos, aquests formen part d'una vestimenta major, com ara uniforme d'infermera, policia o de minyona (en el cas de vestuaris femenins). Per a aquells fetitxistes que combinen aquesta pràctica sexual amb la submissió dins dels jocs de poder, els guants acostumen a formar part de la parafernàlia a ser usada per la seva parella dominant (o viceversa), i es troben en consonància amb la fantasia que aquesta ve a reproduir.

## Referències

* Traduït i elaborat a partir de Informed Consent BDSM Dictionary Arxivat 2008-10-14 a Wayback Machine. sota llicència GNU.
* Neil Frude, "Understanding abnormal psychology", Basic psychology, Wiley-Blackwell, 1998, ISBN 0631161953, p. 248
* James Melvin Reinhardt, "Sex perversions and sex crimes", Police science series, C.C. Thomas, 1957, pp. 128,242-246
# Francisco Sobrino (lexicògraf)

Francisco Sobrino, fou un lingüista i lexicògraf castellà, actiu a la primera meitat del segle xviii.
Es disposa de molt poques dades sobre la seva vida, llevat que s'hauria dedicat a la carrera militar i que fou mestre de llengua castellana a la cort de Brussel·les.

## Obres

Fou autor de:
* Nouvelle grammaire espagnole (1697), obra basada en la gramàtica de castellà per a francesos de César Oudin.
* Diccionario nuevo de las lenguas española y francesa (1705), també basat en el Tesoro de las dos lenguas francesa y española d'Oudin.
* Methode facile pour aprendre la Langue Espagnole; par l'arangement des mots selon la construction de l'Univers, avec les principaux termes des Arts & des Sciences (1705), que és un apèndix del Diccionario nuevo… abans esmentat, si bé només consta en la primera edició d'aquest (1705), i no en les posteriors. Es tracta d'una nomenclatura castellano-francesa inspirada o plagiada de l'Indiculus universalis (Lió, 1667) del jesuïta François-Antoine Pomey. Al seu torn, aquest Methode de Sobrino és la font de la nomenclatura catalano-francesa de 1718 titulada Methodo per encontrar ab facilitat lo arreglament de varios y differents vocables segons la construcció del Univérs, ab los principals termes dels arts, y ciencias.
* Diálogos nuevos en español y francés (1708), que es basen en els Diálogos muy apazibles, escritos en Lengua Española y traduzidos en Francés (París, 1608) d'Oudin, que alhora es basa en els Pleasant and Delightfull Dialogues in Spanish and English de John Minsheu.
* Secretario español (1720), obra que sí que es considera original de Sobrino.

## Notes

* ↑ La portada de la 1a edició del seu Diccionario nuevo de 1705 s'hi refereix com a «Oficial Reformado en el servicio del Réy, / y Maestro de la Lengua Española en esta Corte [Brussel·les].»
* ↑ Es tracta d'una obra anònima inèdita, que consta en un manuscrit que es conserva al Centre de Lectura de Reus.

## Referències

* 1 2 3 4 Sáez 2002
* ↑ Colón-Perea 2005: p. 9

## Bibliografia

* Sáez Rivera, Daniel M. «Vida y obra de Francisco Sobrino (con breves noticias sobre Félix Antonio de Alvarado y Fray Gerónimo de Gracián)». A: Sobrino, Francisco, Diálogos nuevos en español y en francés (1708) (en castellà). Valencia: (Anexos Revista Lemir), 2002.
* Colón Domènech, Germà; Perea Sabater, Mª Pilar. Una nomenclatura catalano-francesa del 1718. Edició i estudi lingüístic. Castelló de la Plana: Societat Castellonenca de Cultura, 2005.
# Flight of the Conchords

Els Flight of the Conchords són un duet còmic neo-zelandès compost per Bret McKenzie i Jemaine Clement. El grup, presentat per ells mateixos com "el quarts grup més conegut de Nova Zelanda amb base de guitarra, digi-bongo, acapella-rap-funk-humorístic", utilitza una combinació d'observació enginyosa, caracterització i guitarra acústica. L'humor del duet va ser, en primer lloc, la base per una sèrie radiofònica de la BBC i, més tard, una sèrie de televisió produïda als Estats Units, amb el mateix nom i estrenada el 2006.
# Franck Pineau

Franck Pineau (Bourges, 27 de març de 1963) va ser un ciclista i actual director esportiu francès, que fou professional entre 1986 i 1994. Ja retirat va passar a la direcció de l'equip Française des Jeux.
El seu fill Cédric també s'ha dedicat professionalment al ciclisme

## Palmarès

* 1984
** 1r al Circuit de Saône-et-Loire
* 1986
** Vencedor d'una etapa de la Gran Premi del Midi Libre
* 1988
** 1r als Boucles de l'Aulne

### Resultats al Tour de França

* 1989. 57è de la classificació general
* 1993. 93è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1989. 43è de la classificació general

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
# Font de l'Atzuc

La Font de l'Atzuc és una font del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, en territori del poble de Montadó, de l'antic municipi de Benavent de Tremp.
Està situada al centre de l'enclavament de Montadó, al sud de Cal Castellí i al nord de l'antic poble, ara en ruïnes, de Montadó. És a l'esquerra del barranc del Serrat de Sant Miquel, a 983 m d'altitud

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ferenc Deák

* Aquest article tracta sobre el polític hongarès. Si cerqueu el futbolista, vegeu «Ferenc Deák (futbolista)».
Ferenc Deák (en hongarès Deák Ferenc), (17 d'octubre de 1803, Söjtör - 28 de gener de 1876, Budapest), fou un home d'estat hongarès, conegut com l'Home Savi de la Nació.
Començà en l'àmbit de la política el 1833 quan atengué a l'assemblea de Pressburg en substitució del seu germà gran. Això fou el començament de la carrera d'una de les persones més importants de la política hongaresa de 1840. El seu nom fou conegut com a resultat de la seva implicació amb Miklós Wesselényi i el seu èxit en declarar el dret de l'assemblea hongaresa a crear lleis.
Fou involucrat en la creació de les lleis de l'Assemblea (1839-40) i va ser nomenat membre honorari de l'Acadèmia Hongaresa de les Ciències. Després de la mort de son germà el 1842 va alliberar els seus servents i voluntàriament pagà impostos per mostrar la seva sinceritat i convicció en les seves reformes.
El 1846 després del final sagnant de l'aixecament Galitzià-Polonès els reformistes guanyaren popularitat i publicaren el "Ellenzéki nyilatkozat", el Manifest de l'Oposició, sota el nom de Deák, quan realment aquest fou creat per Kossuth. Durant la revolució de 1848 Deák restà pacífic i s'oposà a la violència com a eina política. Acceptà una posició en el govern de Batthyány principalment per a mostrar el seu suport a aquest.
Després de ser destituït esdevingué el líder de la resistència passiva. Amb l'ajuda d'István Széchenyi va poder tornar a liderar la política hongaresa des de Budapest. Donà suport al Compromís Austrohongarès (1867) amb tota la seva força. Després de 1867 la seva salut empitjorà; la contínua feina i els atacs rebuts consumiren la majoria de la seva vitalitat. Les seves idees reformistes sovint foren rebutjades pel Parlament.
Morí el 28 de gener de 1876, i el Parlament creà una llei per tal de recordar el seu servei i ordenà que una estàtua fos creada a partir de donacions nacionals.

## Referències

* ↑ Macartney, Carlile Aylmer «Ferenc Deák». Encyclopædia Britannica [Consulta: 19 setembre 2017].
* ↑ Ersoy, Ahmet; Trencsényi, Balázs; Górny, Maciej; Kechriotis, Vangelis. Modernism: The Creation of Nation-States: Discourses of Collective Identity in Central and Southeast Europe 1770–1945: Texts and Commentaries, Volume III/1. Central European University Press, 2010, p. 74–83. ISBN 978-963-7326-61-5 [Consulta: 19 setembre 2017].
# Ferenc Deák (futbolista)

* Aquest article tracta sobre el futbolista. Si cerqueu el polític hongarès, vegeu «Ferenc Deák».
Ferenc Deák (Budapest, 16 de gener de 1922 - Budapest, 18 d'abril de 1998) fou un futbolista hongarès de la dècada de 1940.
Destacà com a jugador dels clubs Szentlőrinci AC, Ferencvárosi TC i Budapesti Dózsa. Amb més de 576 gols en la seva carrera, és un dels millors golejadors de la història del futbol. Fou internacional amb la selecció d'Hongria entre 1946 i 1949.

## Palmarès

* Jugador hongarès de l'any: 1946

## Referències

* ↑ «Prolific Scorers Data». [Consulta: 18 agost 2017].
* ↑ Ferenc Deák (futbolista) a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Hungarian football players of the Year». [Consulta: 24 setembre 2015].
# Barreda

«Barreda» té aquests significats:
* Mas de Barreda, masia del poble de Sapeira, al municipi de Tremp
* Joan Barreda Bort (Torreblanca, Plana Alta, 1983), pilot de motociclisme valencià
* José María Barreda Fontes (Ciudad Real, 1953), polític
* Pere-Enric Barreda i Edo (Benassal, 1964 - Barcelona, 2014), historiador i llatinista valencià
# Mornay

«Mornay» té aquests significats:
* Mornay (Saona i Loira), municipi al departament de Saona i Loira (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Mornay-sur-Allier, municipi al departament de Cher (regió de Centre – Vall del Loira, França)
* Mornay-Berry, municipi al departament de Cher (Centre – Vall del Loira)
* Lapeyrouse-Mornay, municipi al departament de la Droma (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Montigny-Mornay-Villeneuve-sur-Vingeanne, municipi al departament de la Costa d'Or (Borgonya - Franc Comtat)
* Rebecca De Mornay (Santa Rosa, Califòrnia, 1959), actriu estatunidenca de cinema i televisió
# Banc Popular de la Xina

* No s'ha de confondre amb Banc de la Xina.
El Banc Popular de la Xina (中国人民银行: Zhōngguó Rénmín Yínháng) (en anglès utilitza les sigles PBC o PBOC) és el banc central de la República Popular de la Xina, encarregat de dur a terme la política monetària i regular les institucions financeres a la Xina continental. Des de juliol de 2017 el Banc Popular de la Xina és el banc central amb més volum d'actius del món.
Fundat l'any 1948, el governador actual n'és Zhou XiaoChuang. La seu principal se situa a Pequín (capital de la Xina continental).

## Departaments

El Banc Popular de la Xina té 18 departaments funcionals:
* Departament d'Administració General
* Departament d'Afers Legals
* Departament de Política Monetària
* Departament de Mercats Financers
* Oficina d'Estabilitat Financera
* Enquestes Financeres i Departament d'Estadística
* Comptabilitat i Tresoreria
* Departament de Sistemes de Pagaments
* Departament de Tecnologia
* Oficina de divises, or i plata
* Oficina del Tresor Públic
* Departament Internacional
* Departament d'Auditoria Interna
* Departament de personal
* Oficina d'Investigació
* Oficina del Sistema d'Informació de Crèdit
* Departament Anti-Rentat de Diners (Oficina de Seguretat)
* Departament de Formació

## Tipus d'interès

Antigament, els tipus d'interès fixats pel banc eren sempre divisibles per 9, en comptes de 25 com és habitual a la resta del món. No obstant això, el banc central va començar a augmentar les taxes en 0,25 punts percentuals el 19 d'octubre de 2010 i actualment ja no és així.
Darrers canvis en el tipus d'interès del Banc Popular de la Xina:
| Data canvi | Tipus d'interès |
| 25 agost 2015 | 4,600% |
| 27 juny 2015 | 4,850% |
| 10 maig 2015 | 5,100% |
| 28 febrer 2015 | 5,350% |
| 21 novembre 2014 | 5,600% |
| 6 juliol 2012 | 6,000% |
| 8 juny 2012 | 6,310% |
| 7 juliol 2011 | 6,560% |
| 6 abril 2011 | 6,310% |
| 9 febrer 2011 | 6,060% |
| 26 desembre 2010 | 5,810% |

## Referències

* ↑ «Noticias de Banco Popular de China». elEconomista.es. Arxivat de l'original el 20 de setembre 2020. [Consulta: 10 setembre 2020].
* ↑ «¿Qué es el Banco Popular de China?». EFXTO. Investoo Group. [Consulta: 10 setembre 2020].
* ↑ «Calendar, Abacus Help Determine Size of Chinese Rate Increases». Bloomberg, 18-05-2007.
* ↑ «Viewpoint: The "divisible by nine" rule». [Consulta: 4 desembre 2017].
* ↑ "PBC base interest rate – Chinese central bank's interest rate" Arxivat 2020-05-21 a Wayback Machine., Global-rates.com. Retrieved 2015-11-23.

## Enllaços externs

* Banc Popular de la Xina web oficial (anglès)
# El Quer (Susqueda)

El Quer és una masia de Susqueda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Quer és un antic mas en runes situat a la vora d'una penya (també anomenada El Quer). Està format per dos cossos diferenciats, una antiga era de batre, diverses fileres de feixes i una bassa i una font als voltants.
Els elements més interessants són els que reflecteixen l'antiga vida agrícola, com ara les feixes de blat, molt estretes degut al gran desnivell del terreny i ara plantades de pins (que tenen uns 50 anys), els dipòsits de blat de fusta i el gran bucoi de vi datat del segle xviii (1779).
Els materials de construcció són la pedra calcària, la rajola i la pedra desbastada per als emmarcaments.
Actualment està enrunat, però és una construcció interessant per observar un exemple d'organització agrícola rural en un indret de difícil accés.

## Història

Els orígens del mas poden ser més antics, però l'edifici actual se situa entre els segles XVII-XVIII segons la data de 1779 inscrita en el bucoi o gran bóta de vi situada dins la casa.
El mas fou abandonat a principis del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «El Quer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Bandera de Santa Helena

La bandera de Santa Helena va ser adoptada el 4 d'octubre del 1984. Aquesta bandera és una ensenya blava britànica, en la qual figura la Union Jack en el cantó i incorpora l'Escut de Santa Helena en la part més allunyada del masteler. L'ensenya blava és la bandera utilitzada amb més freqüència per les dependències britàniques i algunes institucions britàniques de caràcter governamental. Alguns països que són antigues colònies del Regne Unit, com Austràlia o Nova Zelanda, utilitzen el disseny de l'ensenya blava en les seues banderes nacionals.
El governador britànic de Santa Helena compta amb una bandera pròpia que, sent igual que la bandera del Regne Unit, incorpora l'escut de l'illa en la seua part central, envoltat per dues branques de llorer.
Aquesta bandera és a més utilitzada com a bandera del Territori Britànic d'Ultramar de Santa Helena, Ascensión i Tristán de Acuña, en la qual es troba l'illa, encara que la bandera no s'utilitza per a totes les illes de Santa Helena. Tristan da Cunha està utilitzant la seua pròpia bandera des d'octubre de 2002 i l'illa d'Ascensión, utilitza la bandera del Regne Unit.

## Referències

* ↑ (en anglés) Santa Elena by Flags of the World. URL Consultat el 8 de febrer de 2010.
# Francesc Porret i Gay

Francesc Porret i Gay (Sant Andreu de Palomar, 1929) és un dirigent veïnal català. Casat i pare de cinc fills, treballà en la banca, on va exercir funcions sindicals que va compaginar amb el seu compromís cívic pel barri.
El 1971, junt amb uns companys, fundà l'Associació de Veïns de Sant Andreu de Palomar per reivindicar la construcció de noves escoles i places davant el creixement de la població de Sant Andreu. Va presidir l'associació durant dotze anys i actualment n'és el president d'honor. Durant aquells anys va participar en la Comissió de Festes i va contribuir a fer sortir la festa al carrer, ja que fins al moment la majoria dels actes se celebraven dins les entitats.
De 1989 a 1992 fou un dels impulsors del I Congrés de la Gent de Sant Andreu de Palomar, organisme que va dur a terme un estudi exhaustiu del barri en col·laboració amb la Fundació Jaume Bofill. Gràcies a aquest treball conjunt sorgí un Llibre Blanc amb les necessitats sanitàries i socials del territori. També va ser un dels impulsors, juntament amb altres membres de l'Associació de Veïns de Sant Andreu, del Casal d'Avis Bascònia, del qual va ser vicepresident durant vuit anys. Va participar en la Comissió Cívica del Mil·lenari del Poble de Sant Andreu i el 2001 fundà el Grup de Pintors de Sant Andreu, que cada primer dissabte de mes exposa les seves obres a la rambla Onze de Setembre i periòdicament organitza exposicions al Centre Cívic de Sant Andreu. Actualment és membre del Consell de la Gent Gran del Districte i n'és el representant al Consell Assessor de la Gent Gran de Barcelona. A més, forma part de la Junta Directiva de l'Aula d'Extensió Universitària per a la Gent Gran i està vinculat al Consell Parroquial de la parròquia de Sant Andreu de Palomar. El 2005 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* «Medalles d'Honor de Barcelona 2005». Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 16 gener 2014].

## Enllaços externs

* «Francesc Porret i Gay, L'home de consens per presidir l'Associació de Veïns de Sant Andreu de Palomar». RETRATS PER A LA MEMÒRIA Persones i lluita antifranquista al districte de Sant Andreu (1939-1982). [Consulta: 16 gener 2014]. (Entrevista)
# Becquerelita

La becquerelita és un mineral de la classe dels minerals òxids. Va ser descoberta l'any 1922 a les mines de Katanga (República Democràtica del Congo), sent nomenada així en honor de Henri Becquerel, físic francès que va descobrir la radioactivitat.
Un sinònim poc usat és beckerelita.

## Característiques químiques

És un òxid-hidròxid d'urani amb cations addicionals de calci, amb estructura molecular de poliedres pentagonals de UO2(O,OH)5. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impuresa plom.

## Formació i jaciments

Es forma com a producte de l'alteració a la intempèrie de la uraninita a les zones d'oxidació de dipòsits d'urani sedimentaris i, més rarament, en roques pegmatites.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: uraninita, schoepita, soddyita, curita, fourmarierita, dewindtita, iantinita, wölsendorfita, rutherfordina, masuyita, kasolita, johannita, uranopilita o zippeíta.

## Referències

* ↑ Schoep, A. «Sur la becquerélite, nouveau minéral radioactif» (en francès). Comptes Rendus Hebdomadaires des Séances de l'Académie des Sciences, 174, 1922, pàg. 1240-1242.
* ↑ Piret-Meunier, J. «Nouvelle détermination de la structure cristalline de la bequerelite» (en francès). Bulletin de Minéralogie, 105, 1982, pàg. 606-610.

## Enllaços externs

* Becquerelita, mindat.org.
* Becquerelita, webmineral.com.
* Manual de becquerelita, Mineral Data Publishing.
# Diognet

Diognet és el nom dels següents personatges:
* Diognet, almirall d'Antíoc III el gran
* Diognet, general grec d'Erètria
* Diognet, escriptor grec