OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Districtes de l'Índia

Un districte (Hindi: ज़िला Zilā) és una divisió administrativa d'un estat o territori de l'Índia. Els districtes es divideixen en alguns casos en Sub-Divisions i en altres casos directament en tehsils o talukas.
Els funcionaris del districte són:
* el Subsecretari o Magistrat del Districte, un funcionari del Servei Administratiu de l'Índia, a càrrec de l'Administració pública i la recaptació d'impostos.
* el Superintendent de Policia, un funcionari que pertany al Servei de Policia de l'Índia, responsable del manteniment de la llei i l'ordre.
* el Subdelegat Forestal, un funcionari que pertany al Servei Forestal de l'Índia, s'encarrega de la gestió dels boscos, el medi ambient i la vida salvatge del districte.
Cadascun d'aquests funcionaris és ajudat pels funcionaris de les corresponents branques del govern estatal.
La majoria de districtes tenen una seu pròpia. Mumbai és un exemple de ciutat en la qual, malgrat trobar-se sota un districte, no té un seu del districte, encara que si té recaptador.

## Informació general

Nombre de districtes en cada Estat o Territori de la Unió (UT) :
| Nombre de districtes en cada Estat o Territori de la Unió (UT) Estats # Estat Dist. # Estat Dist. 1 Andhra Pradesh2315Maharashtra35 2 Arunachal Pradesh1616Manipur 9 3 Assam2717Meghalaya 7 4 Bihar3818Mizoram 8 5 Chhattisgarh1819Nagaland11 6 Goa 220Orissa30 7 Gujarat2621Punjab20 8 Haryana2122Rajasthan33 9 Himachal Pradesh1223Sikkim 4 10 Jammu i Caixmir2224Tamil Nadu30 11 Jharkhand2425Tripura 4 12 Karnataka3026Uttar Pradesh71 13 Kerala1427Uttarakhand13 14 Madhya Pradesh5028Bengala Occidental19 Territoris de la Unió # Territori Dist. # Territori Dist. AIlles Andaman i Nicobar 3ELakshadweep 1 BChandigarh 1FDelhi 4 CDadra i Nagar Haveli 1GPuducherry 9 DDaman i Diu 2 Total: 626 | Estats i territoris de l'Índia, numerades segons la taula |

## Nomenament

La majoria de districtes deuen el seu nom als seu centre administratiu. Algunes s'anomenen de dues maneres, per una banda amb el nom tradicional i per altra banda amb el nom de ciutat que és la seu. Atès que la majoria de districtes deuen el seu nom a una ciutat, s'afegeix la paraula "districte" o "Districte" per distingir entre ciutat i districte. En aquest context, les webs oficials sovint fan servir Districte amb D.

## Districtes urbans

* Districte d'Ahmedabad
* Districte de Calcuta
* Chandigarh
* Districte de Mumbai
* Kanpur (ciutat)
* Districte de Pondicherry
* Districte d'Hyderabad
Tingue en compte que Chandigarh és la capital del dos Estats i Territori de la Unió.

## Vegeu també

* Llista de districtes de l'Índia

## Referències

* ↑ «NIC India website». [Consulta: 3 octubre 2009].

## Enllaços externs

* (anglès) 2001 maps; provides maps of social, economic and demographic data of India in 2001
# Districtes de l'illa de la Reunió

El departament i regió francesa de la la Reunió es divideix administrativament en quatre districtes:
* Districte de Saint-Benoît amb capital a Saint-Benoît)
* Districte de Saint-Denis amb capital a Saint-Denis
* Districte de Saint-Paul amb capital a Saint-Paul
* Districte de Saint-Pierre amb capital a Saint-Pierre.

## Història

* 1946: L'illa de la Reunió esdevé departament d'ultramar amb quatre districtes: Saint-Benoît, Saint-Denis, Saint-Paul, Saint-Pierre
* 2006: Els límits dels districtes són redefinits a fi que corresponguin millor a les estructures intercomunals que es formaran posteriorment. El districte de Saint-Paul en serà afectat particularment.
# Donjimeno

Donjimeno és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 13 agost 2021].
# Drimac

Drimac (Drimacos, Δρίμακος) va ser el mític cap dels esclaus revoltats de Quios.
Els habitants de Quios, segons la tradició, foren els primers a comprar esclaus, cosa que va provocar la ira dels déus, i els déus els van castigar; molts esclaus van fugir cap a les muntanyes des d'on van fer incursions a les hisendes dels seus antics amos. Després d'anys de lluita inútil, els habitants de Quios van fer un tractat amb Drimac, el seu dirigent.
Després de molts enfrontaments els habitants van pactar una treva amb Drimac. Ell es va comprometre a posar fi als saquejos mitjançant el pagament d'un tribut, i només va acollir en endavant els esclaus que fugien després de rebre maltractaments.
Més tard les autoritats de Quios van posar preu al seu cap. Quan se'n va assabentar, i com que ja era vell i cansat de viure, es va fer matar pel seu lloctinent, que era jove, perquè pogués cobrar la recompensa i se'n beneficiessin els esclaus.
Després de la mort de Drimac els esclaus van tornar als saquejos i les devastacions. Llavors el govern de Quios es va adonar del seu error i va construir un heròon (anomenat ἥρως εὐμενής), al qual els esclaus van aportar també part del seu botí. Ateneu diu que Drimac es va aparèixer en un somni al cap dels esclaus per a advertir-lo de no fer més saquejos.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 143. ISBN 9788496061972.
# Dryopteris oligodonta

Dryopteris oligodonta és una espècie de falguera de la família Dryopteridaceae, endèmica de les Illes Canàries. Allà l'anomenen "helecho macho" o "penco".
Viu a les illes occidentals de l'arxipèlag canari: Gran Canària, Tenerife, El Hierro, La Gomera i La Palma.

## Hàbitat

Viu al sotabosc fresc i humit dels boscos de laurisilva, podent prosperar tant en condicions d'ombra intensa com de mitja ombra amb alguns rajos de llum solar filtrada per les branques dels arbres.

## Enllaços externs

* Clau de la Família Aspidiaceae i del Gènere Dryopteris
* Fitxa amb fotos de la Dryopteris oligodonta.
# Dràcula (Mario Salieri)

Dràcula és una pel·lícula pornogràfica amb ambientació d'època produïda per Mario Salieri l'any 1994. És considerada com una de les seues obres més notables. Suposa una adaptació lliure de la novel·la homònima de Bram Stoker i es va comercialitzar amb diversos noms alternatius, com Vlad Tepes - The Legend of Dracula, Das Böse, Dracula XXX, Vlad Tepes - La leggenda di Dracula i Mario Salieri's Dracula. La pel·lícula va ser doblada al valencià per la productora d'Almassora Negro y Azul, que la va distribuir en 1995, amb motiu dels IV premis de la cartelera Turia.

## La pel·lícula

La pel·lícula inicia amb una ambientació en la Romania del segle xv, concretament l'any 1495 mentre esdevenien les guerres d'expansió dels Otomans en l'Europa Oriental. Després de la mort del noble, el nou senyor que ostenta el castell (Roberto Malone) decideix posseir a la dona de Vlad Dracul (Selen, protagonista del film) sobre la tomba d'este per a reafirmar la seua legitimitat. Quatre segles després, l'any 1887 en Bedford (Londres) comença la nova trama de la pel·lícula on unes hereves britàniques es desplacen en carruatge per heretar unes propietats a Romania. Tot i el títol, el personatge de Dràcula no apareix quasi en la trama.
A la pel·lícula es veuen alguns dels recursos cinematogràfics del director, com l'ús d'interiors de vehicles com a escenari per a alguna de les escenes. Entre els protagonistes hi ha Ron Jeremy, Selen i Draghixa, que fan una actuació destacada al film. Destaca per la seua ambientació, una posada en escena correcta i per l'ús de recursos cinematogràfics pocs comuns al cinema pornogràfic en general i del director en particular, com l'aparició de vísceres o escenes més gore.

## Escenes

La pel·lícula presenta un total de deu escenes sexuals els participants de les quals que es detallen a continuació:
* Escena 1. Deborah Wells, Selen, Tania Larivière, Roberto Malone
* Escena 2. Deborah Wells, Tania Larivière, Roberto Malone
* Escena 3. Draghixa, Jean-Yves Li Castel, Ron Jeremy
* Escena 4. Selen, Ron Jeremy
* Escena 5. Dalila, Jean-Yves Li Castel, Richard Langin
* Escena 6. Maeva, Ron Jeremy
* Escena 7. Simona Valli, Jean-Yves Li Castel, Ron Jeremy
* Escena 8. Draghixa, Joy Karin, don Fernando, Eric Weiss
* Escena 9. Valentina Velasquez, John Walton
* Escena 10. Joy Karin, John Walton

## Referències

* ↑ «16th Annual NINFA Awards Names Winners», 26-06-2008. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 25 abril 2014].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Mario Salieri y la ingenieria del pecado». Jot Down.
* ↑ «“El porno no ha notat massa la crisi” - Entrevista a Paco Gisbert». Nonada, 18-05-2012. Arxivat de l'original el 2015-09-25. [Consulta: 24 setembre 2015].
* ↑ «La fábrica de sexo». El País, 21-01-2002.
* ↑ Argument a Internet Movie Database

## Enllaços externs

* Dràcula a IAFD
# Dryoscopus

Dryoscopus és un gènere d'ocells de la família dels malaconòtids (Malaconotidae ).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, 2023) aquest gènere està format per 6 espècies:
* cublà de Sabine (Dryoscopus sabini).
* cublà de cames roses (Dryoscopus angolensis).
* cublà ullvermell (Dryoscopus senegalensis).
* cublà dorsinegre (Dryoscopus cubla).
* cublà de Gàmbia (Dryoscopus gambensis).
* cublà de Pringle (Dryoscopus pringlii).

## Referències

* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). Batises, woodshrikes, bushshrikes & vangas. doi : 10.14344/IOC.ML.13.1
# Divinas palabras (pel·lícula de 1978)

Divinas palabras és una pel·lícula mexicana dirigida per Juan Ibáñez, basada en el drama homònim de Ramón del Valle-Inclán. Va ser estrenada en 1978, protagonitzada per Silvia Pinal i Mario Almada.

## Argument

Mari Gaila (Silvia Pinal), és una adúltera entre esparracats, lladres, prostitutes, nans i altres éssers deformis, en un rar quadre situat en un país i un temps imprecisos. El seu marit és un pobre sagristà que acorda amb altres parents fer negoci amb l'exhibició del seu nebot orfe, un nan retardat mental. Sorpresa en ple adulteri amb el seu amant, Mari Gaila és engabiada nua i portada davant el seu marit, que creu salvar la seva esposa recitant això de Qui estigui lliure de culpes....

## Repartiment

* Silvia Pinal com a Mari Gaila
* Mario Almada com a Séptimo Miau
* Rita Macedo com a Benita la costurera
* Guillermo Orea com a Pedro Galio
* Martha Zavaleta com a Tatula
* Martha Verduzco com a Marica
* Carmen Flores com a Simoniña
* Xavier Estrada com a Laureano

## Comentaris

Aquesta trama de Valle-Inclán, ja havia donat al jove director mexicà Juan Ibáñez un gran èxit quan la va portar al teatre abans d'iniciar-se com a director amb Los caifanes (1966), cinta cridanera i renovadora. L'actriu Silvia Pinal va revelar: "Aquesta pel·lícula jo l'anava a fer amb Luis Buñuel a Espanya, però va tenir problemes de drets d'autor. Els hereus, sobretot un germà que era professor als Estats Units, no van voler vendre-la-hi, encara que Buñuel havia estat amic de Vall-Inclán. Ja ens havíem resignat a no fer-la, quan Ibáñez va aparèixer amb els drets comprats. I la va filmar a Mèxic, però després va tenir problemes amb l'exhibició internacional."

## Premis

Als XX edició dels Premis Ariel va rebre el premi Ariel a la millor fotografia.

## Referències

* ↑ Divinas palabras y el cine mexicano. La adaptación cinematográfica de Juan Ibáñez.
* ↑ García Riera, Emilio. El cine de Silvia Pinal. IMCINE Festival de Cine de Guadalajara, 1996, p. 137-138. ISBN 968-895-714-3.
* ↑ XX Premis Ariel a Filmaffinity
# Ducat d'Urbino

El Ducat d'Urbino (1443 - 1631) va ser un antic estat italià situat a la part septentrional de la regió de les Marques.

## Creació

El naixement del Ducat d'Urbino va tenir lloc el 1443, quan el papa Eugeni IV va nomenar Oddantonio II de Montefeltro. El nomenament papal va convertir al Ducat d'Urbino, constituït el 1213, en ducat. Urbino, ciutat que va esdevenir capital del nou estat i que va arribar a ser un dels centres focals del Renaixement italià. El seu declivi es va iniciar amb el trasllat de la capital a Pesaro el 1523.
L'estat va passar posteriorment als Della Rovere i finalment l'any 1631 annexionat als Estats Pontificis pel papa Urbà VIII (1623 - 1644), que va instaurar la Legació d'Urbino.
El ducat fou retornat als Estats Pontificis el 1631, després de la mort de l'últim Della Rovere, i les col·leccions artístiques dels Della Rovere van passar a l'última descendent, Victòria della Rovere, esposa de Ferran II de Médici, traspassats per aquesta a Florència.

## Fronteres

En l'època de la seva constitució, el Ducat d'Urbino feia frontera a l'est amb el mar Adriàtic, a l'oest amb la República de Florència i en la resta amb províncies dels Estats Pontificis.

## Línia dinàstica dels comtes i ducs d'Urbino
### Montefeltro, Comtes d'Urbino

* 1234 - 1242: Bonconte I de Montefeltro
* 1242 - 1255: Montefeltrano II de Montefeltro
* 1255 - 1285: Guido de Montefeltro (! 1298) protagonista en el cant XXII de la Divina Comèdia;
** 1285 - 1304: control papal
* 1296 - 1322: Federico I da Montefeltro
* 1322 - 1360: Guido II, Galasso i Nolfo de Montefeltro
** 1322 - 1324: control papal
* 1360 - 1363: Frederic II de Montefeltro (! 1370 ca.)
* 1363 - 1404: Antonio II de Montefeltro
** 1369 - 1375: control papal
* 1404 - 1443: Guidantonio de Montefeltro

### Montefeltro, Ducs d'Urbino

* 1443 - 1444: Oddantonio II de Montefeltro, primer duc d'Urbino
* 1444 - 1482: Frederic III de Montefeltro conegut com a Federico da Montefeltro;
* 1482 - 1508: Guidobaldo de Montefeltro
** 1502 - 1504: Domini de Cèsar Borja

### Della Rovere, ducs d'Urbino

* 1508 - 1516: Francesco Maria I della Rovere
* 1516 - 1519: Lorenzo II de Médici (durant part de 1517 amb Francesco Maria I della Rovere)
* 1508 - 1538: Francesco Maria I della Rovere
* 1539 - 1574: Guidobaldo II della Rovere
* 1574 - 1621: Francesc Maria II della Rovere (! 1631)
* 1621 - 1623: Frederic Ubald della Rovere
* 1623 - 1631: Francesc Maria II della Rovere (després de la mort del seu fill va tornar al poder)
** Des de 1625: devolució als Estats Pontificis, oficialment el 1631, després de la mort de l'últim Della Rovere
# Jeri comú

El jeri comú (Neomixis tenella) és una espècie d'ocell de la família Cisticòlidae.
És endèmic a Madagascar.
Els seus hàbitats naturals són el bosc sec subtropical o tropical i el bosc de terra baixa humida subtropical o tropical.
Va ser descrit per primera vegada el 1866 per Gustav Hartlaub.

## Referències

* ↑ «Jeri comú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 21/12/2022(català)
* ↑ «Common Jery (Neomixis tenella)» (en anglès). BirdLife International. 2016. Neomixis tenella. Llista Vermella de la UICN 2016:e.T22716148A94482550. doi 10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T22716148A94482550.en. [Consulta: 21 desembre 2022].
# Suslic cendrós

El suslic cendrós (Urocitellus canus) és una espècie de rosegador esciüromorf de la família dels esciúrids. Es troba als estats d'Idaho, Nevada i Oregon.

## Descripció

El suslic cendrós és un petit suslic gris, amb una aparença relativament anodina. Els adults van des de 18,8 cm fins als 21,8, considerant la longitud del cap-cos, amb una cua d'entre 3,1 i 5 cm. Encara que el seu pes varia al llarg de l'any, en funció de la nutrició, els pesos típics dels adults van d'entre 144 i 210 g per a les femelles i d'ente 146 i 300 g en els mascles.

## Referències

* ↑ Yensen, E. i NatureServe (Hammerson, G.). «Spermophilus canus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN). [Consulta: 10 novembre 2015].
* ↑ Cole, F.R. i Wilson, D.E. «Urocitellus canus (Rodentia: Sciuridae)». Mammalian Species, vol. 834, 2009, pàg. 1-8. DOI: 10.1644/834.1.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Santa Cruz de la Salceda

Santa Cruz de la Salceda és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Ribera del Duero.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 183 | 209 | 203 | 178 |
# Partit de Convergència Democràtica (Guinea Bissau)

El Partit de Convergència Democràtica (portuguès: Partido da Convergência Democrática, PCD) és un partit polític de Guinea Bissau.

## Història

l partit va ser format el 2 agost 1991 de per Víctor Mandinga. A les eleccions generals de 1994 es va presentar Carlos Gomes Júnior com a candidat, ja que Mandinga no era elegible a causa de no tenir tots dos pares nascuts a Guinea Bissau. A les eleccions a l'Assemblea Nacional Popular el partit va rebre el 5,3% dels vots, però no va poder obtenir cap escó.
Abans de les eleccions de 2004 el partit es va unir a l'aliança Plataforma Unida, que no va obtenir cap escó. Es va presentar a les eleccions de 2008 com a part de l'Aliança Democràtica, que va obtenir un sol escó. El partit es va presentar sol a les eleccions parlamentàries de 2014, obtenint dos escons.

## Referències

* ↑ Peter Karibe Mendy (2013) Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau, Scarecrow Press, pix
* ↑ Elections in Guinea-Bissau African Elections Database
* ↑ Seats by party Arxivat 2014-04-19 a Wayback Machine. CNE
# Juan Eduardo Azzini

Juan Eduardo Azzini (Montevideo, 1917―2 de desembre de 2015) va ser un comptable públic, funcionari, escriptor i polític uruguaià, pertanyent al Partit Nacional.

## Carrera

Egressat de la Facultat de Ciències Econòmiques de la Universitat de la República el 1940, amb el títol de Comptable Públic. Es va sumar aviat a la docència universitària, com a professor titular de Finances Públiques.
Des de llavors es va exercir en la funció pública, en Inspecció d'Hisenda. Així, quan en 1958 gana les eleccions el Partit Nacional, el nou govern li va oferir el Ministeri d'Hisenda, amb l'aquiescència de Luis Alberto d'Herrera. Va ocupar llavors aquesta butaca ministerial durant tot el primer Consell Nacional de Govern de majoria blanca entre l'1 de març de 1959 i el 28 de febrer de 1963.
De la seva autoria va ser la implementació d'una ambiciosa Reforma Monetària i Canviària, per la qual es va acabar amb un complex sistema de múltiples cotitzacions del dòlar nord-americà i es va passar a un sistema més simple. També es va implantar un Impost sobre la renda, que fet i fet resultaria derogat.
Casat amb Matilde Dosil, és pare de Daniel Eduardo, també Comptador.
El 7 d'octubre de 2008 es va presentar un llibre biogràfic escrit pel periodista Graziano Pascale, titulat "Azzini, una història uruguaiana".

## Llibres

* Azzini, Juan I.. Ingressos municipals. Tallers L.I.G.O. (Montevideo), 1946.
* Azzini, Juan I.. La reforma canviària: monstre o màrtir?. Amalio M. Fernández (Montevideo), 1970.
* Azzini, Juan I.. Nobel, el seu testament i l'economia. 75 anys d'un discutit premio. [s.n.] (Montevideo), 1976.
* Azzini, Juan I.. Diagnòstic i perspectives de l'economia uruguaiana. Cròniques Econòmiques (Montevideo), 1982.
* Azzini, Juan I.. Gestió dels governs blancs. CELADU-Agropecuari (Montevideo), 1989.
* Azzini, Juan I.. La historia noia d'un ministeri. [s.n.] (Montevideo), 1983.
* Azzini, Juan I.. Nobel. Històries d'un premi.. Edicions De la Plaça (Montevideo), 1999.
* Azzini, Juan I.. Fullejant La Historia. Edicions De la Plaça (Montevideo), 2005.

## Referències

* ↑ «Va morir l'exministre d'Hisenda i referent en economia Juan Azzini». , 02-12-2015 [Consulta: 2 desembre 2015].
* ↑ El País. «Què hagués passat?». [Consulta: 2 desembre 2015].
# Pere Vicens i Rahola

* Per a altres significats, vegeu «Pere Vicens (desambiguació)».
Pere Vicens i Rahola (Barcelona, 1939), II baró de Perpinyà, és un editor català, fill de Jaume Vicens i Vives i Roser Rahola.

## Biografia

Es llicencià en ciències econòmiques per la Universitat de Barcelona. El 1961 fundà l'Editorial Vicens Vives, inicialment una editorial de caràcter familiar i que finalment ha assolit un lloc important en l'edició de llibres de text. És president de la Unió Internacional d'Editors i membre del Consell de Publicacions de la UNESCO i artífex que la Unesco reconegués el 23 d'abril com el dia mundial del llibre.
A les eleccions generals espanyoles de 1977 fou candidat al Congrés dels Diputats per la Unió del Centre i la Democràcia Cristiana de Catalunya (UCDCC), però no fou escollit. És membre de la Federació Espanyola de Vela. El 2003 va rebre la Creu de Sant Jordi. El 2004 fou nomenat cònsol de l'Uzbekistan a Barcelona. Fou el Primer president del Cercle de Cultura.

## Referències

* ↑ Editor amb ambició internacional Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. a El Periódico
* ↑ Cartell de la Candidatura
* ↑ Web de la RFEV
* ↑ Uzbekistan en Barcelona
* ↑ «Neix el Cercle de Cultura». [Consulta: 19 juliol 2023].
# Pellworm

Pellworm (frisó septentrional Pälweerm) és una de les Illes Frisones que forma un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Pellworm, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein.

## Situació

En l'època medieval Pellworm va formar part de la gran illa de Strand, que es va trencar en trossos després d'una tempesta el 1634. Altres restes de Strand són les illes de Nordstrand i Halligen.
Pellworm és accessible per un ferri sortint de la península veïna de Nordstrand (que al seu torn està connectada amb el continent per una carretera). Una de les plantes més grans d'energia híbrida renovable d'Europa es troba a Pellworm. Combina l'energia fotovoltaica i energia eòlica per subministrar més de 700MWh/any d'electricitat.
Segons el cens de 31 de desembre de 2020 comptava amb una població de 1,203 habitants i una densitat de 32 habitants per quilòmetre quadrat.
Amenaçada per la pujada del nivell del mar conseqüència de l'emergència climàtica, la població d'aquesta illa ha pres part d'iniciatives rellevant de conservació del medi ambient, com ara la demanda reeixida al Tribunal Constitucional d'Alemanya per a accelerar cinc anys els objectius del Govern federal alemany de reducció d'emissions o la instal·lació dels primers aerogeneradors a la dècada de 1990, quan encara no hi havia cap normativa que els regulés ni gaire preocupació climàtica a la societat.

## Idioma

Avui Pellworm, com en les zones més rurals de Slesvig-Holstein, en general, es parla baix alemany. Die nordfriesische Sprache wurde auf der Insel vermutlich im späteren 18. El frisó septentrional ha estat parlat a l'illa probablement fins a finals del segle xviii, quan fou abandonat alhora que s'hi instal·laren molts pobladors procedents d'Alemanya i dels Països Baixos. Només hi ha alguns rastres del frisó conservats en el dialecte baix alemany de l'illa.

## Galeria d'imatges

* Molí de Norderkoog
* Torre l'església vella
* Òrgan de l'església
* Central híbrida
* Far de Pellworm

## Referències

* ↑ «Hybrid photovoltaic systems». Denis Lenardic. Arxivat de l'original el 2010-11-28.
* ↑ «Statistikamt Nord – Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 4. Quartal 2020» (xlsx) (en alemany). Statistisches Amt für Hamburg und Schleswig-Holstein. [Consulta: 15 novembre 2021].
* ↑ «Pellworm, l'illa que no vol desaparèixer». CCMA.cat, 14-11-2021. [Consulta: 15 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Oficina de turisme de Pellworm (alemany)
# Schirrhoffen

Schirrhoffen (en alsacià Schirroft) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 630 habitants.
Forma part del cantó de Bischwiller, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat d'aglomeració de Haguenau.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 557 | 552 | 513 | 508 | 516 | 630 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1953-1971 | Aloïse Haaser |
| 1971-1991 | Albert Gottri |
| 1991- | Albert Schmitter |