OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Graells Montull

David Graells Montull (Sabadell, 9 de març de 1910 - 28 de gener de 1992) fou un pintor i activista cultural sabadellenc.

## Biografia

Administratiu de professió, es formà, segurament des d'abans del 1937, a l'Escola d'Arts i Oficis de Sabadell amb els professors Josep Vives Bracons, Homs i Joan Vila Puig. La seva obra, inicialment romàntica i impressionista, evolucionà cap a un expressionisme que és on millor es manifesta el seu sentit tràgic de l'existència.
Als anys quaranta i cinquanta va participar en diferents exposicions col·lectives a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell.
Participà des de 1953 en les Biennals de Belles Arts de Sabadell, obtenint un accèssit amb l'obra Fira en la segona (1955); el segon premi, amb l'obra Obrador de ceràmica en la tercera (1957); i també un segon premi amb l'obra Concert en la cinquena (1965).
El 1969 feu la seva única exposició individual en vida, a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell. El 1993 la mateixa Acadèmia organitzà una exposició antològica de la seva obra.
El 2000 La Fundació Bosch i Cardellach, l'Acadèmia de Belles Arts i els Museus Municipals de Sabadell van muntar una gran exposició, amb 190 obres entre olis, ceres i dibuixos, la majoria de les quals mai s'havien vist en públic. Té obra al Museu d'Art de Sabadell.

## L'activista cultural

L'any 1956, juntament amb Andreu Castells, fundà la revista Riutort que perdurà fins al 1965 i que és un referent en les publicacions d'art catalanes de rebel·lió cultural contra el franquisme.
Des d'aquesta època també i fins al final de la seva vida, col·laborà amb l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell, com a membre de diverses juntes o com a soci.

## Referències

* ↑ AA.VV. David Graells, com qui no diu res. 1910-1992. Sabadell: 2010. Ajuntament de Sabadell. ISBN 978-84-87221-92-7
* ↑ Entre la continuïtat i el trencament. Art a Sabadell. 1939-1959. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell, 2000, p. 141 i ss..
* ↑ Manuel Costa Fernández. Exposición David Graells. Sabadell: 1969. Sabadell, pàgina 10.
* ↑ Joan David et al. Exposició antològica d'homenatge a David Graells Montull. Sabadell: 1993. Editorial Ausa.
* ↑ AA.VV. Entre la continuïtat i el trencament. Sabadell: 2000. Museu d'Art de Sabadell. Pàgines 58 i 123. ISBN 84-87221-40-8
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 setembre 2016].
* ↑ Andreu Castells Peig. L'art sabadellenc. Sabadell: a partir de 1961. Edicions Riutort. Pàgines 655 i 727-728.

## Bibliografia

* Rossend Lozano Moya. La irrupció de les avantguardes a Sabadell. 1939-1959. Barcelona: 2002. www.tesisenxarxa.net Arxivat 2008-05-13 a Wayback Machine.. Capítol 4, pàgines 118 i 123. Capítol 5, pàgines 67, 78, 85, 86, 97, 98, 100, 105, 141, 143, 144, 151, 164, 167 i 186. Capítol 6, pàgines 26, 50, 106-107.(La numeració és la interna de cada un dels arxius pdf en què es divideix la tesi).
* Manuel Costa Fernández. L'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell i el renaixement de la cultura els anys 60 i 70 del segle xx (dins AA.VV. Sala Tres 1972-1979. En la ruta de l'art alternatiu a Catalunya. Sabadell:2007. Ajuntament de Sabadell. Pàgines 84, 90 i 91. ISBN 978-84-87221-57-6.
# Stefano Checchin

Stefano Checchin (Camposampiero, Vèneto, 14 de gener de 1967) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1993 i 1998.

## Palmarès

* 1988
** 1r al Gran Premi de la Indústria i el Comerç de San Vendemiano
* 1990
** 1r a La Popolarissima
* 1992
** 1r a l'Astico-Brenta
* 1993
** 1r al Giro del Casentino
** 1r al Trofeu Gianfranco Bianchin

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1994. 76è de la classificació general
* 1996. 41è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Arrenga de Sri Lanka

La arrenga de Sri Lanka (Myophonus blighi) és una espècie d'ocell paseriforme de la família dels muscicàpids endèmica de l'illa de Sri Lanka. Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera vulnerable

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «arrenga de Sri Lanka». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 24 juny 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 706. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Sri Lanka Whistling-thrush. Myophonus blighi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 24 juny 2022].
# El llop ferotge

El llop ferotge (Bad Wolf en l'original anglès) és el dotze i penúltim episodi de la primera sèrie de la sèrie de televisió de ciència-ficció britànica Doctor Who. Va ser emès per primer cop l'11 de juny de 2005 al Regne Unit i el 15 d'abril de 2008 a Catalunya. És la primera part d'una duologia; el desenllaç, El comiat, va ser emès el 18 de juny del mateix any. La tripulació de la TARDIS es veu atrapada a la Gamestation, també coneguda com a Satèl·lit 5, en la que es veuen avocats a jugar als concursos televisius que han degenerat per salvar la pell. Tanmateix, quan s'emporten la Rose, el Doctor s'adona que els dàleks han tornat en massa.

## Sinopsi

El Doctor, la Rose i el capità Jack s'han de debatre entre vida i mort a bord de la Game Station, però una amenaça encara més perillosa que encara no es veu els sotja... El Doctor s'adona que la raça humana al complet ha quedat ben encegada mentre l'Armageddon s'aproxima a gran velocitat.
# Ediciones Trea

Ediciones Trea és una empresa editorial asturiana amb seu a Cenero, Gijón, fundada el 1991.
Compta amb un fons editorial de més de mil títols sobre temes diversos de biblioteconomia, documentació, arxivística, museologia, història, art, gastronomia, literatura i temes asturians. Segons el 'ranking Publishers Scholar Metrics', elaborat pel Grup d'Avaluació de la Ciència i la Comunicació Científica (EC3) de la Universitat de Granada l'editorial Trea és l'editorial més citada pels investigadors espanyols en l'àmbit de les Ciències i Tècniques Historiogràfiques (Ciències Humanes) i la segona més citada en el de Documentació (Ciències Socials). I segons el 'ranking SPI' (Scholarly Publishers Indicators), elaborat pel Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) i dedicat a l'avaluació científica de l'àrea d'Humanitats i Ciències Socials, Trea ocupa el primer lloc pel que fa a la disciplina de Biblioteconomia i Documentació.
Juntament amb el diari La Voz de Asturias, publica a partir del 2011 la revista cultural El Cuaderno. Una marca subsidiària, 'Edicions Nigra Trea', publica llibres sobre temes gallecs. L'Editorial Trea va ser reconeguda amb el Premi a la Millor Obra Editorial Cultural 2014, Premi Nacional de Cultura d'Espanya. Des de la seva creació el 1990, el seu director és Álvaro Díaz Huici.

## Referències

* 1 2 «La editorial asturiana Trea recibe el Premio Nacional de Cultura». La Voz de Asturias, 01-06-2016 [Consulta: 24 abril 2021].
* ↑ «Ediciones TREA, el placer de editar"». Biblioasturias: revista de las bibliotecas públicas del Principado de Asturias, 2010, pàgs.46–48. ISSN: 1886-3485 [Consulta: 24 abril 2021].
* ↑ Azancot, Nuria «Cartas a un joven poeta». El Cultural, 24-10-2014 [Consulta: 24 abril 2021].
* ↑ Martínez Rus, Ana «Semblanza de Álvaro Díaz Huici (Gijón, 1958-)». Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes - Portal Editores y Editoriales Iberoamericanos (siglos XIX-XXI) - EDI-RED [Alacant], 2019 [Consulta: 24 abril 2021].

## Bibliografia

* Marcos, Mari Carmen «Entrevista a Álvaro Díaz Huici, director de la editorial Trea». El Profesional de la Información, Vol. 13, Núm. 1, 2014, pàgs. 76-78. Arxivat de l'original el 24 d’abril 2021. ISSN: 1699-2407 [Consulta: 24 abril 2021].

## Enllaços externs

* Ediciones Trea
# David Rudisha

David Lekuta Rudisha (Kilgoris, 17 de desembre de 1988) és un atleta kenyà d'ètnia massai, especialista dels 800 metres llisos. És l'actual campió olímpic i mundial d'aquesta disciplina, i va establir-ne el rècord mundial amb 1:40,91, durant els Jocs Olímpics de Londres, el 9 d'agost de 2012. El 2010 va ser triat com a "Atleta de l'any" per part de la IAAF.

## Referències

* ↑ Article de Vilaweb, el 10 d'agost de 2012
# Sonda de descens Galileo

La sonda de descens Galileo va ser una sonda d'entrada atmosfèrica transportada per la principal sonda espacial Galileo a Júpiter, on va entrar directament a una zona calenta i va enviar dades del planeta. La sonda de 339 kg va ser fabricada per Hughes Aircraft Company i la seva planta a El Segundo, Califòrnia, amb una mida d'aproximadament 1,3 m. A l'interior de l'escut tèrmic de la sonda, els instruments científics estaven protegits de la calor i la pressió extrema durant el seu viatge d'alta velocitat cap a l'atmosfera joviana, entrant a 47,8 quilòmetres per segon. Va entrar a Júpiter el 7 de desembre de 1995, 22:04 UTC i va deixar de funcionar a les 23:01 UTC, 57,6 minuts més tard.

## Referències

* ↑ «Galileo Probe Science Results». JPL, 22-01-1996. [Consulta: 4 març 2016].
* ↑ «Hughes Science/Scope Press Release and Advertisement, retrieved from Flight Global Archives May 23, 2010». flightglobal.com. [Consulta: 15 maig 2011].

## Fonts

* Galileo Probe NASA Space Science Data Coordinated Archive

## Enllaços externs

* Early probe results report
# Retorn de Tamerlà a l'Iraq Ajamita

El retorn de Tamerlà a l'Iraq Ajamita es va produir després de la conquesta de Pèrsia (Fars) sota els muzaffàrides i va consolidar el domini timúrida a la regió (1393).
El 18 de maig de 1393 Timur abandonava Xiraz cap a l'Iraq Ajamita (algun historiador l'esmenta com Hircània) en direcció a Isfahan. Pel camí es va dedicar a la cacera fent repetides matances d'animals salvatges. Després de 12 dies va acampar a Kumcha on el 30 de maig va emetre el decret que ordenava la mort de tots els prínceps muzaffàrides (vegeu Extermini dels Muzaffàrides (1393)). Segons Yazdi va arribar a Isfahan el 26 de maig i fou rebut allí pel príncep Muhammad Sultan que havia arribat abans i que li va donar un banquet.
Va restar a la ciutat durant cinc dies al palau de Nashidgean sortint vers el 10 de juny (las dates de Yazdi o del traductor de la Croix són a vegades confoses). Va enviar a Xah Rukh per endavant per anar a trobar la reina Sarai Mulk Khanum, i va anar camí de la població de Dehi Alawi. Timur pel seu costat va anar en dos dies cap a Jerbadekan i un dia després era a la població d'Ankhoyan els habitants de la qual eren d'una secta d'ateus i s'havien fet forts als buits de les roques; Timur va mobilitzar totes les seves forces per repartir-se per tota la regió i a una hora convinguda trencar tots els dics de manera que les aigües vinguessin cap a les zones rocoses on s'amagaven els sectaris; així es va fer i la major part dels sectaris van morir ofegats als seus caus. Les seves propietats foren saquejades per les tropes.
Va passar la nit a la població i al dia següent 19 de juny en va sortir, acampant a la plana de Parahan, on va ordenar una cacera general en que es van matar milers de gaseles i ases salvatges. Las reines Sarai Mulk Khanum i Tuman Agha i les altres esposes de Timur i la princesa Khan Zade i altres van arribar a temps de participar de la festa i la celebració. El 22 de juny Timur va desacampar i es va dirigir a la plana de Pul Karkara on va romandre tres dies. Després va avançar dos dies i el 27 de juny va acampar a la plana d'Hamadan. Allà el va anar a rebre el príncep Miran Shah. Jahan Shah Bahadur, Shams al-Din Abas, Hajji Mahmud Shah i Utx Kara Bahadur van agafar l'equipatge amb el qual es van dirigir a Sultaniya. A Hamadan també va acudir Muhammad Sultan que s'havia quedat uns dies mes a Isfahan. A la plana d'Hamadan es va celebrar un banquet ofert per les dues reines.

## Bibliografia

* Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 27
# Arrens e Marçós

Arrens e Marçós (oficial Arrens-Marsous) és un municipi francès del department dels Alts Pirineus, a la regió d'Occitània. Limita amb Herrèra al nord, Aucun al nord-est, Arbiost al nord-oest, Biost, Aigas Bonas i Laruntz a l'oest, Sallent de Gállego (Aragó) al sud i Estanh a l'est.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 637 | 782 | 726 | 711 | 721 | 697 | 806 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| -1995 | Marcel Fabre | PS |
| 1995-2004 | Jean-Paul Trapes | UDF |
| 2004- | Marcel Fabre | PS |

## Personatges il·lustres

* Miquèu Camelat, poeta gascó.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# El llop i el lleó

El llop i el lleó (originalment en francès: Le loup et le lion) és una pel·lícula familiar del 2021 dirigida per Gilles de Maistre que també va escriure el guió amb Prune de Maistre. La pel·lícula és protagonitzada per Molly Kunz com a Alma, que torna a la cabana del seu difunt avi i es troba tenint cura d'un cadell de llop i un de lleó que creixen junts com a germans. La pel·lícula es va estrenar el 25 de setembre de 2021 al Festival de Cinema de Zuric on va guanyar el premi a la millor pel·lícula infantil. Es va estrenar en diferents països el 13 d'octubre de 2021. La pel·lícula va rebre valoracions generalment negatives de la crítica. S'ha doblat al català.

## Repartiment

* Molly Kunz com a Alma
* Graham Greene com a Joe
* Charlie Carrick com a Eli

## Referències

* ↑ Loustalot, Ghislain «Le loup et le lion, une fraternité à croquer» (en francès). Paris Match, 16-10-2021.
* ↑ «Le loup et le lion – Zurich Film Festival» (en alemany). Arxivat de l'original el 2021-10-28. [Consulta: 2 febrer 2022].
* ↑ «Le loup et le lion : La critique» (en francès), 09-10-2021.
* ↑ Minow, Nell. «The Wolf and the Lion movie review (2022) | Roger Ebert» (en anglès). [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ Kojder, Robert. «The Wolf and the Lion (2021) - Movie Review» (en anglès americà), 18-04-2022. [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ «Review: 'The Wolf and the Lion' drags out 'unlikely animal friends' concept to 100 minutes» (en anglès), 04-02-2022. [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ «El llop i el lleó». ésAdir. [Consulta: 28 juliol 2022].
# Resolució 2135 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2135 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de gener de 2014. Després de reafirmar totes les resolucions sobre el conflicte de Xipre el Consell va ampliar el mandat de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) durant sis mesos més fins al 31 de juliol de 2014.

## Detalls

La força de pau a Xipre era necessària. Malgrat els esforços, les negociacions formals entre les dues parts de l'illa per tal de portar a un país amb dos estats federals bizonals no s'havien reprès. A més, calia implementar mesures per enfortir la confiança entre els dos grups de població. No obstant això, ambdues parts encara bloquegen el desminatge a la Línia Verda.
El Consell va exigir la represa de les negociacions per arribar a un acord final sobre els principals problemes i millorar la vida quotidiana de la població. També va demanar a les dues parts que treballessin amb la UNFICYP sobre la demarcació de la Línia Verda i l'aide-memoire de 1989. També es va demanar als turcoxipriotes que restauressin l'statu quo a Strovilia.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC adopts resolution 2135, extending mandate of UNFICYP until 31 july», 30-01-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Aydilge Sarp

Aydilge Sarp, també coneguda com a Aydilge (Kütahya, 25 de juny de 1979), és una cantautora de rock i escriptora turca.

## Àlbums

* Küçük Şarkı Evreni (L'univers petit de la cançó, 2006)
* Sobe (Pillat!, 2009)
* Kilit (Pany, 2011)
* Yalnızlıkla Yaptım (Fet a la soledat, 2013)

## Llibres

* Kalemimin Ucundaki Düşler (Els somnis al punt del meu càlam, contes, 1998)
* Bulimia Sokağı (Carrer de bulímia, novel·la, 2002)
* Altın Aşk Vuruşu (Èxit d'or de l'amor, novel·la, 2004)

## Referències

* ↑ http://www.kitapyurdu.com/kitap/kalemimin-ucundaki-dusler/293079.html
* ↑ http://www.kitapyurdu.com/kitap/bulimia-sokagi/49271.html
* ↑ http://www.kitapyurdu.com/kitap/altin-ask-vurusu/59602.html

## Enllaços externs

* Entrevista amb Aydilge sobre el seu llibre Bulimia Sokağı (turc)
# Miao Yintang

Miao Yintang (xinès simplificat: 缪印堂, pinyin: Miào Yìntáng; Nanjing, gener de 1935 - 31 de juliol de 2017) fou un il·lustrador i ninotaire xinés, conegut pel seu treball amb contes il·lustrats per a xiquets.
De formació autodidacta, Miao comença a publicar a la dècada del 1950, en una publicació socialista anomenada Manhua, realitzant dibuixos donant suport a l'Exèrcit Popular Voluntari durant la Guerra de Corea. Durant la revolució cultural, va passar 10 anys treballant al camp. A partir del 1979, amb la tornada a la normalitat, crea el personatge Keke a la revista de divulgació científica Shi jiushi liliang. A la dècada del 1980, va encunyar el terme manhua científic per a definir el treball d'artistes, com ell, que realitzaven manhua educatiu i de divulgació. En el camp teòric, realitzà assajos sobre el manhua i la seua història, i també era un gran col·leccionista de còmics, i consultor de publicacions com Manhua Dawang o Manhua Yuekang.

## Referències

* ↑ «Miao Yintang» (en anglès). Lambiek. [Consulta: 17 maig 2022].
* 1 2 3 «“科普漫画第一人”缪印堂去世 享年82岁-中国新闻网». [Consulta: 17 maig 2022].
* ↑ Altehenger, Jennifer «A Socialist Satire: Manhua Magazine and Political Cartoon Production in the PRC, 1950–1960» (en anglès). Frontiers of History in China, 8, 1, 01-01-2013, pàg. 78–103. DOI: 10.3868/s020-002-013-0005-3. ISSN: 1673-3401.
* ↑ 缪印堂. 我的漫画生活: 缪印堂 (en xinès). 五洲传播出版社, 2004, p. 2. ISBN 978-7-5085-0657-9.
* ↑ Lent, John A.; Ying, Xu. Comics Art in China (en anglès). Univ. Press of Mississippi, 2017-07-20. ISBN 978-1-4968-1177-6.
* 1 2 3 Li, Hua. Chinese Science Fiction (en anglès). University of Toronto Press, 2021-06-22, p. 138. ISBN 978-1-4875-0823-4.
* ↑ Murphy, Patrick. Handbook of Chinese Popular Culture (en anglès). Greenwood Publishing Group, 1994. ISBN 978-0-313-27808-2.
* 1 2 «忆缪印堂：他希望科普漫画后继有人» (en anglès). [Consulta: 17 maig 2022].
# Rhodiola

Rhodiola és un gènere de plantes que pertany a la família de les Crassulaceae. Comprèn 135 espècies descrites i d'aquestes només 61 acceptades.

## Descripció

Són herbes perennes carnoses, rizoma prim o gruixut, erecte-rastrer, amb escames o fullatge en fulles radicals. Fulles radicals escamoses triangulars o suborbiculars, membranoses, marró. Les tiges florals que sorgeix de les axil·les de les fulles escamoses, simples, anuals, de fulles caduques o marcescent. Les fulles caulinàries alternes, normalment sèssils, simple, carnós, sovint glauca. Inflorescència terminal, en general cimosa rarament racemosa, en cim simple o composta, de vegades reduït a una flor solitària, majoritàriament bracteada. Flors pedicel·lades o sèssils, bisexuals o unisexuals, planta dioica. Calze amb lòbuls carnosos, units a la base. Corol·la, més llarg que el calze, de color vermell o vermell porpra, blanc, groc, groc-verdós. Estams el doble que els pètals, en dos verticils; estams absent en les flors femenines. Els fol·licles amb unes moltes llavors, marró, longitudinalment amb estries.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Carl Linné i publicat a Species Plantarum 2: 1035. 1753. L'espècie tipus és: Rhodiola rosea

## Espècies seleccionades

* Rhodiola alaskana
* Rhodiola algida
* Rhodiola alsia
* Rhodiola alterna
* Rhodiola amabilis
* Rhodiola angusta
* Rhodiola aporontica
* Rhodiola arctica
* Rhodiola rosea

## Referències

* ↑ Rhodiola a PlantList
* 1 2 «Rhodiola». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 14 gener 2014].
# El crepuscle del samurai

El crepuscle del samurai (títol original: The Twilight Samurai o Tasogare Seibei (たそがれ清兵衛) és una pel·lícula japonesa dirigida per Yoji Yamada, estrenada l'any 2002. Ha estat doblada al català.

## Argument

Japó, mitjans del segle xix. Seibei Iguchi és un samurai de baix rang que treballa com a buròcrata. Vidu, la seva dona va morir d'una terrible malaltia, Seibei educa amb pocs mitjans les seves dues filles, a les quals adora i s'ocupa com pot de la seva mare, una vella que ha perdut el cap, per la qual cosa es veu obligat a fer altres treballs per poder tirar endavant. Una nova oportunitat es presenta a la seva vida quan s'assabenta que Tomoe, el seu amor de sempre, s'ha divorciat del seu cruel marit. No obstant això, el rígid codi d'honor dels samurais el lligarà de peus i mans.

## Repartiment

* Hiroyuki Sanada: Seibei Iguchi
* Rigui Miyazawa: Tomoe Iinuma
* Nenji Kobayashi: Choubei Kusaka
* Ren Osugi: Toyotarou Kouda
* Mitsuru Fukikoshi: Michinojo Iinuma
* Hiroshi Kanbe: Naota
* Miki Itō: Kayana Iguchi
* Erina Hashiguchi: Ito Iguchi
* Reiko Kusamura: la mare d'Iguchi
* Min Tanaka: Zenemon Yogo
* Keiko Kishi: Ito Iguchi, de vella
* Tetsurō Tamba: Tozaemon Iguchi

## Al voltant de la pel·lícula

* El film està inspirat en tres novel·les, Tasogare Seibei (たそがれ清兵衛), Takemitsu Shimatsu (竹光始末) i Hoito Sukehachi (祝い人助八) de Shūhei Fujisawa.
* "D'una gran bellesa plàstica, il·lustrativa d'una tristesa entre desoladora i enternidora"

## Premis i nominacions

* Premi Nikkan Esports Film 2002: millor film
* Premi Mainichi a la millor pel·lícula 2002
* Premi a la millor pel·lícula de la Japanese Academy 2002
* Premi a la millor pel·lícula asiàtica en els Hong Kong Film Awards 2004
* Nominació a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa l'any 2004

## Referències

* ↑ «El crepuscle del samurai». Esadir.
* ↑ «The Twilight Samurai». The New York Times.
* ↑ Ocaña, Javier «El crepusculo del samurai». El Pais.
# El llop i el gos

El llop i el gos és una faula recollida per diversos autors, entre ells Isop i Jean de La Fontaine, que tracta del preu de la llibertat.

## Argument

Un llop passa pel costat d'un gos gras i amb el pèl lluent i li pregunta com s'ho fa, car ell sempre passa fam. El gos lloa la seva vida domèstica, explicant que sempre té menjar disponible i convida l'altre a anar a casa seva. El llop llavors pregunta per la marca que té al coll i el gos explica que és el collar que el lliga. Aleshores el llop fuig dient que s'estima més una vida lliure, encara que amb menys menjar, que no pas viure lligat.

## Anàlisi

El dilema entre llibertat i vida còmoda que es desprèn d'aquesta faula va esdevenir un motiu popular durant l'edat mitjana, amb diverses variants de la història, com la que fa dialogar un ase i un onagre. El llop apareix com l'animal salvatge per excel·lència, ja que pertany al bosc, mentre que una espècie propera com és el gos actua com a representant del món domèstic o social, amb obligacions i esclavatges.

## Referències

* ↑ Aesop's Fables. A new translation by Laura Gibbs. Oxford University Press (World's Classics): Oxford, 2002