OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Oriol Canals i Farriols

Josep Oriol Canals Farriols (Barcelona, 10 d'octubre de 1914 — La Borbolla, Astúries, 5 d'agost de 1937) va ser un esquiador i excursionista català.
Membre del Centre Excursionista de Catalunya, va destacar en la pràctica de l'esquí de fons durant la dècada del 1930. Va ser el primer català a participar a uns Jocs Olímpics d'Hivern, els celebrats a Garmisch-Partenkirchen l'any 1936. Va competir a la prova de 18 km finalitzant en la 65a posició. Va morir combatent al front d'Astúries durant la Guerra Civil Espanyola.

## Referències

* ↑ «Josep Oriol Canals i Farriols». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fina, Juan. «Erick Lardson (Suecia) y Hagen Oddbjörn (Noruega) triunfadores, respectivamente, en las pruebas de fondo de 18 kilómetros y combinación». Mundo Deportivo, 13-02-1936. [Consulta: 27 novembre 2020].
# Platja de Cap de Bol

La platja de Cap de Bol és una platja del municipi del Port de la Selva (Alt Empordà), situada en una zona urbanitzada, entre la platja d'en Robert, al nord, i la platja de Vaquers, al sud, al costat de l'illa de Cap de Bol. Té una longitud de 26 m i una amplada mitjana de 7 m, formada per graves i còdols. S'hi accedeix des del camí de ronda.
Davant de la platja, a 25 m de fondària, hi ha les restes del vaixell Cap de Vol, una embarcació romana, construïda amb la tècnica íbera, de 15 m d'eslora, que va naufragar al segle I, carregat amb 400 àmfores de vi, probablement procedent de Baetulo (actual Badalona) i amb destinació a Narbona.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Platja de Cap de Bol». Visita Costa Brava.
* ↑ «Cap del Vol». Patrimoni. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Un naufragio revelador». National Geographic, 16-03-2019.
# Farnucos Nasibè

Farnucos o Farnuques (en llatí: Pharnuchus, en grec antic: Φαρνοὺχος) va ser un historiador grec de data incerta.
Era nadiu d'Antioquia de Mesopotàmia, ciutat que portava el nom nadiu d'Asibe o Nasibe i d'això derivava el seu malnom d'Asibè o Nasibè. Va escriure una història de Pèrsia que és esmentada per Esteve de Bizanci. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pharnuchus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 28 juliol 2024].
# Pseudo-Dionís l'Areopagita

Pseudo-Dionís l'Areopagita, o simplement Pseudo-Dionís, va ser un autor anònim Grec, teòleg cristià i filòsof neoplatònic de finals del segle V a principis del VI, que va escriure com pseudo-epígraf un conjunt d'obres conegudes com a Corpus Areopagiticum o Corpus Dionysiacum.
La seva obra va ser atribuïda a Dionís l'Areopagita, el convers atenenc de Sant Pau mencionat a Fets 17:34. El Pseudo-Dionís s’identifica a les seves obres amb l'Areopagita perquè afirma haver estat deixeble de Sant Pau. Aquesta atribució li va donar una gran autoritat a les primeres dècades del cristianisme i la seva obra va ser molt influent en els escrits teològics posteriors, tant a Orient com a Occident.
Al Corpus Areopagiticum s'hi troben obres molt influents a la filosofia medieval, com ara Noms Divins, Jerarquia Celestial, Teologia Mística, i diverses epístoles. Altres obres seves, com Guies Teològiques, s'han perdut. Els seus textos són de caràcter místic i mostren una forta influència neoplatònica.
Els Escrits Dionisíacs (Corpus Dionysiacum) i el seu ensenyament místic van ser universalment acceptats a tot l'Orient, tant entre els calcedonis com els no calcedonis, i també van tenir un fort impacte en el misticisme occidental medieval posterior, sobretot en el Mestre Eckhart. La seva influència va disminuir a Occident amb la demostració al segle xv que els seus escrits eren posteriors al que s’havia cregut fins llavors, però a les últimes dècades l'interès acadèmic pel Corpus Areopagiticum ha tornat a augmentar.

## Autoria

Durant l'edat mitjana es considerava a Dionís l'Areopagita i a Sant Dionís de París la mateixa persona, creient que després de la conversió per Sant Pau, l'Areopagita havia viatjat a França on predicà i fou martiritzat. La confusió entre aquestes dues figures històriques es va complicar encara més amb la identificació de l'Areopagita com a autor de les obres de Pseudo-Dionís.
Als voltants de l'any 1121, Pere Abelard, un monjo benedictí de l'Abadia de Sant Dionís (al nord de París) va estudiar amb detall la vida del seu sant patró i va esclarir les tres identitats diferents. La resta de monjos no van rebre bé l'aparent rebaixa de l'estatus de Sant Dionís, i Abelard no romangué gaire temps més a l'abadia.
L'humanista florentí Lorenzo Valla (mort 1457), en els seus comentaris al Nou Testament, va contribuir significativament a establir que l'autor del Corpus Areopagiticum no podia ser el convers de Pau, tot i que no va ser capaç d'identificar l'autor real de les obres.
La visió de Valla sobre l'autoria va ser acceptada i publicada per Erasme a partir del 1504, fet pel qual fou criticat per alguns teòlegs catòlics. Durant el segle xix també l'Església va acceptar que el Corpus no havia pogut ser escrit per un contemporani de Pau i que l'afirmació era una tan sols una llicència de l'autor.

## Referències

* ↑ Brock, Sebastian. «Pseudo-Dionysius the Areopagite — Gorgias Encyclopedic Dictionary», 2011.
# Pseudo-Opían

Pseudo-Opían és el nom convencional que rep l'autor de les Cinegètiques (en grec antic: Κυνηγετικά, Kynēgetikà), una obra en grec escrita cap a l'any 200 dC i tradicionalment atribuïda a Opían de Cilícia. Modernament, es considera que Opían no és l'autor de les Cinegètiques, el qual també rep el nom d'Opían d'Apamea, perquè en el mateix text l'autor afirma que va néixer en aquesta ciutat.
Les Cinegètiques són un poema didàctic d'uns 2.100 hexàmetres dividit en quatre llibres, que tracta sobre l'art de la caça i que s'ha conservat fins als nostres dies. Malgrat que la tradició manuscrita presenta les Cinegètiques juntament amb les Halièutiques, una obra semblant sobre pesca, sota l'autoria d'Opían de Cilícia, els filòlegs moderns consideren que els dos texts no poden ser obra d'un mateix autor: malgrat que les Cinegètiques daten del regnat de Marc Aureli (161-180) i les Halièutiques del de Septimi Sever (198-211), les Cinegètiques presenten una llengua, un estil i una qualitat literària molt més acurades que no pas les Halièutiques. Com que sembla improbable que dos escriptors gairebé contemporanis autors de poemes de temàtica tan semblant compartissin un nom tan poc habitual, hom considera que les Halièutiques són obra d'un autor desconegut, i que varen ser atribuïdes a Opían per confusió.
Els manuscrits esmenten una tercera obra, les Ixèutiques (sobre falconeria), que no s'ha conservat però se'n preserva un resum, que també s'atribueix a Opían, i que podria ser obra del mateix Pseudo-Opían o, més raonablement, d'un tercer autor (potser Dionisi, autor d'un tractat sobre pedres: Lithiaca).

## Referències

* 1 2 Kneebone, Emily «Pseudo-Oppian». Oxford Classical Dictionary, 07-03-2016. DOI: https://doi.org/10.1093/acrefore/9780199381135.013.8026.
* ↑ Smith, William (ed.). «Oppianus». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown and Co., 1867, p. 36.
* 1 2 «Oppian». A: Encyclopædia Britannica, 1911.
# The Big Bus

The Big Bus és una pel·lícula estatunidenca dirigida per James Frawley, estrenada el 1976.

## Argument

El primer autobús nuclear; una monstruositat de 75 tones amb 32 rodes enormes, realitza el seu viatge inaugural des de Nova York fins a Denver. Portant l'autobús més gran del món està, per descomptat, el conductor més gran del món. El seu copilot és propens a tenir desmais sobtats i té especial predilecció per conduir a la vora del camí. A més, un parell de malfactors pretenen destruir l'autobús.

## Repartiment

* Joseph Bologna: Dan Torrance
* Stockard Channing: Kitty Baxter
* John Beck: Shoulders O'Brien
* Rene Auberjonois: Father Kudos
* Ned Beatty: Curty Scotty
* Bob Dishy: Dr. Kurtz
* José Ferrer: Ironman
* Ruth Gordon: Old Woman
* Harold Gould: Professor Baxter
* Larry Hagman: Doctor al pàrquing
* Sally Kellerman: Sybil Crane
* Richard Mulligan: Claude Crane
* Lynn Redgrave: Camille Levy
* Richard B. Shull: Emery Bush
* Stuart Margolin: Alex

## Premis

* Premi fantàstic al Festival internacional de cinema fantàstic d'Avoriaz 1977.

## Crítica

* Paròdia de les pel·lícules de catàstrofes dissenyada a partir d'un concepte de gag que basa la seva efectivitat en l'acumulació i l'absurd. Pel·lícula de posada en escena grollera i esfilagarsada que va ser, això no obstant, inspiradora dels exitosos i lamentables Airplane!
* Les comèdies d'avui dia són com grans avions dissenyats amb moltes prestacions, excepte l'aerodinàmica. Rugen al voltant de les pistes fent el soroll correcte, els motors de reacció funcionen com un somni, els cinturons de seguretat i cendrers són impecables. Però no s'aixeca ni un mil·límetre de terra. Ja durant els primers minuts, "The Big Bus" dona tots els senyals de ser una broma.

## Referències

* ↑ Calderon, pàg.45
* ↑ EDER, RICHARD. «The Big Bus» (en anglès). The New York Times, 24-06-1976. [Consulta: 16 febrer 2012].

## Bibliografia

* Calderón, Teo. Calderón & Villamandos. Movie Movie (en castellà). ISBN 84-605-6130-5.
# The Big Ear

The Big Ear va ser un radiotelescopi tipus Kraus de la Universitat Estatal d'Ohio. L'observatori formava part del projecte SETI de Cerca d'intel·ligència extraterrestre. La construcció de l'observatori va començar el 1956 i es va acabar el 1961. Va ser inaugurat el 1963, i el 1977 va rebre el senyal Wow!. Va ser desmantellat el 1998.

## Bibliografia

* Kraus, John D. Big Ear Two: Listening for Other-Worlds. 2. Cygnus-Quasar Books, 1995. ISBN 1-882484-12-6.

## Referències

* ↑ «Radio Astronomy and SETI - Big Ear Radio Observatory Memorial Website». [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ «Big Ear Radio Observatory - Big Ear Radio Telescope». [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ «John D. Kraus - ETHW». [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ «Big Ear Radio Observatory - Big Ear Entered in Guinness Book of Records». [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ «Big Ear Radio Observatory - Last remains of Big Ear removed». [Consulta: 15 agost 2018].

## Vegeu també

* Radioastronomia
# Província marítima de la Corunya

La província marítima de la Corunya és una de les trenta províncies marítimes en les quals es divideix el litoral espanyol. Comprèn des de la línia amb rumb 300° de punta Carboeira fins al paral·lel de la punta Riu Sieira de latitud 42º 39´N. Limita al nord amb la província marítima de Ferrol i al sud amb la província marítima de Vilagarcía.
La capitania d'aquesta província marítima es troba al port de la Corunya, que també és el port més important.
De nord a sud consta dels següents districtes marítims:
* Sada (CO-1): des de la punta Carboeira fins a la punta de la Torrella.
* La Corunya (CO-2): des de la punta de la Torrella fins a la punta Saldoira.
* Corme (CO-3): des de la punta Saldoira fins a la punta Morelo.
* Camariñas (CO-4): des de la punta Morelo fins a la punta de la Vela.
* Corcubión (CO-5): des de la punta de la Vela fins a la punta Remedios.
* Muros (CO-6): des de la punta Remedios fins a l'illa Creba.
* Noia (CO-7): des de l'illa Creba fins a la punta Riu Sieira.

## Enllaços externs

* REAL DECRETO 638/2007, de 18 de mayo, por el que se regulan las Capitanías Marítimas y los Distritos Marítimos
# Pseudomonacanthus macrurus

Pseudomonacanthus macrurus és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 18 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 3-7 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia, Papua Nova Guinea, les Filipines i Tailàndia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1865-1869. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. V. Baudroies, Ostracions, Gymnodontes, Balistes. Atlas Ichthyol. v. 5 . 1-152.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1857. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van het eiland Nias. Natuurkundig Tijdschrift voor Nederlands Indië v. 12: 211-228.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Pseudomonacanthus macrurus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
* ↑ Kuiter, R.H., 1992. Tropical reef-fishes of the western Pacific Indonesia and adjacent waters. Gramedia Pustaka Utama, Jakarta, Indonèsia. 314 p.
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Poppó de Metz

Poppó o Popó fou bisbe de metz de 1090 a 1103.
Seria el net de Frederic de Luxemburg i el germà d'Enric del Llac, comte palatí del Rin. Però l'existència de Thierry fill de Frederic de Luxemburg i pare d'Enric i Poppó resta molt incerta, i certs autors fan per exemple d'Enric del Llac, el fill d'Enric el Furiós mort el 1061
Va entrar jove al clergat de la catedral de Trèveris. de la que va esdevenir ardiaca.
En el context de la lluita de les Investidures el seu nomenament a Metz fou l'ocasió d'un conflicte amb Enric IV del Sacre Imperi. Segons certs autors Poppó i Burcard, grans prebosts de Trèveris, serien una sola i mateixa persona. Per a altres es tracta de dos personatges diferents i Poppó no accedirà al tron episcopal fins al 1093, després que Burcard, que havia estat anomenat bisbe per Enric IV a la mort d'Hermann el 1090, hagués fracassat a imposar-se al càrrec.
En la primera hipòtesi el competidor de Poppó, designat per Enric IV el 1090, no seria altre que Adalberó IV de Metz, que hauria succeït a Poppó sobre el tron episcopal el 1104. El clergat messí que havia escollit Poppó, es va oposar a les pretensions de l'emperador i va aconseguir mantenir a aquest al seu front. El papa va acceptar la seva elecció però va amenaçar de reordenar-lo diaca si es demostrava que havia estat ordenat per simonia d'Egilbert, arquebisbe cismàtic de Trêveris.
Fou consagrat el 27 de març de 1093 pel bisbe Gebhard de Constança.
El 1094 va reformar l'abadia d'Épinal. Va consagrar igualment la parròquia de Saint-Gorgon.
El 1095 va assistir al concili de Clermont.
La seva autoritat era molt feble fora de la ciutat i el seu competidor Adalberó, sostingut per l'emperador germànic, va poder conservar el seu títol de bisbe de Metz i controlar una gran part del bisbat. Durant el seu episcopat el bisbat fou amputat de les seves possessions al país de Lieja per Enric IV.
Va morir el 1103., després d'haver estat probablement fet fora de la seva seu per Enric IV.

## Références

* 1 2 3 4 5 Dictionnaire général et complet des persécutions souffertes par l'Église…, Paul Belouino 1855
* ↑ L'art de vérifier les dates… p341 ed. Moreau et Yalade, 1819
* 1 2 Bonizo de Sutri, Urbain II et la comtesse Mathilde, d'après le Liber de vita christiana de Bonizo p285 Paul Fournier, Bibliothèque de l'école des chartes 1915 n°76
* ↑ La Chronique de Saint-Hubert, dite Cantatorium p166 Lambertus minor, Karl Hanquet editeur Librairie Kiessling et Cie, P. Imbreghts, successeur, 1906
* ↑ Dictionnaire de statistique religieuse pàg. 419-422, Jacques Paul Migne, 1851
* 1 2 3 Mémoires de l'Académie nationale de Metz p31 1832
* 1 2 3 Dictionnaire du département de la Moselle p315 Claude Philippe de Viville 1817
* ↑ Biographie du clergé contemporaine p423 Hippolyte Barbier, 1847
# Prorivulus auriferus

Prorivulus auriferus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W. J. E. M. 2004. A new killifish genus and species from the coastal plains of northeastern Brazil (Teleostei: Cyprinodontiformes: Rivulidae). Zootaxa No. 642: 1-10.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# The Last Goodbye

«The Last Goodbye» té aquests significats:
* The Last Goodbye (àlbum), àlbum de l'any 2004 d'Edison
* The Last Goodbye (Atomic Kitten), 2002
* The Last Goodbye (David Cook), 2011
* The Last Goodbye (Steve Harley), 2006
* Last Goodbye (Jeff Buckley), 1994
* Last Goodbye (Da Buzz), 2006, també títol de l'àlbum
* "El Ultimo Adios (The Last Goodbye)", single de l'any 2001
* "The Last Goodbye", 1968 single by Chris Farlowe
* "Last Goodbye", de Union J song, de l'àlbum Union J
* "The Last Goodbye", de Haste the Day, de l'àlbum Burning Bridges
* "The Last Goodbye", de James Morrison, de l'àlbum Undiscovered
* "The Last Goodbye", de Paulina Rubio, de l'àlbum Border Girl
* "The Last Goodbye", de Lara Fabian, de l'àlbum A Wonderful Life
* "The Last Goodbye", de Black Label Society from Shot to Hell
* "The Last Goodbye (Billy Boyd)", cançó que forma part de la banda sonora del Hòbbit: La Batalla dels Cinc Exèrcits
* "Last Goodbye", de Logan de l'àlbum First Leaf Fallen
* "Last Goodbye", de Miley Cyrus, de l'àlbum Bangerz
# Pseudomureïna

La pseudomureïna o pseudopeptidoglicà és un polímer que forma la paret cel·lular de certes arqueus i que té una semblança notable amb el peptidoglicà dels bacteris (anomenat antigament mureïna).
L'esquelet de la pseudomureïna està format per unitats repetitives que s'alternen de N-acetilglucosamina i àcid N-acetiltalosaminurònic. Es diferencia del peptidoglicà bacterià en què els enllaços glicosídics entre els monosacàrids són β-1,3 en lloc de β-1,4, i els aminoàcids són tots estereoisòtops L. Algunes espècies d'arqueus no tenen pseudomureïna.
Es creu que el peptidoglicà i la pseudomureïna van sorgir convergentment després que divergissin els bacteris i els arqueus.

## Referències

* ↑ Brock biología de los microorganismos. 14a.. Pearson Educación. ISBN 978-84-9035-279-3.
# Tinamú pissarrós

El tinamú pissarrós (Crypturellus boucardi) és una espècie d'ocell de la família dels tinàmids (Tinamidae) que viu a la selva humida i altres zones boscoses del sud de Mèxic i Amèrica central fins a Costa Rica.
# Tinamú ventreblanc

El tinamú ventreblanc (Nothura boraquira) és una espècie d'ocell de la família dels tinàmids (Tinamidae) que viu en zones de praderies i matoll del nord-est del Brasil, est de Bolívia i oest del Paraguai.
# Torre del Prat

La Torre del Prat és un mas situat al municipi d'Artesa de Lleida a la comarca catalana del Segrià.
# The Northman

The Northman (L'home del nord) és una pel·lícula de suspens i drama històric èpic nord-americà-britànica dirigida per Robert Eggers, amb un guió coescrit pel poeta i novel·lista islandès Sjón. Ambientada a principis del segle X a Islàndia, és protagonitzada per Alexander Skarsgård com el príncep víking Amleth, juntament amb Nicole Kidman, Anya Taylor-Joy, Björk, Ralph Ineson, Ethan Hawke i Willem Dafoe. La trama segueix el personatge d'Amleth, que emprèn una missió venjativa després de l'assassinat del seu pare.
L'estrena de la pel·lícula va ser el 28 de març de 2022, de la mà de la productora cinematogràfica independent Focus Features. Ha estat subtitulada al català.

## Repartiment

* Alexander Skarsgård com a Amleth
* Nicole Kidman com la reina Gudrun
* Claes Bang com a Fjölnir
* Anya Taylor-Joy com a Olga
* Ethan Hawke com el rey Horvendill
* Willem Dafoe com a Heimir
* Murray McArthur com a Hakon
* Ian Gerard Whyte com a Thórvaldr
* Ingvar Eggert Sigurðsson com el bruixot
* Hafþór Júlíus Björnsson com a Thorfinnr
* Björk com la bruixa eslava
* Kate Dickie com a Halldora, una dona originaria del poble medieval dels pictes
* Ralph Ineson com a Capità Volodymyr

## Producció

L'octubre del 2019, es va anunciar que Robert Eggers dirigiria una franquícia de venjança víking èpica, que també coescriuria amb Sjón. Nicole Kidman, Alexander Skarsgård, Anya Taylor-Joy, Bill Skarsgård i Willem Dafoe es van nombra per interpretar papers a la pel·lícula. Al desembre d'aquell any es va confirmar la participació dels actors juntament amb la incorporació de l'actor danès Claes Bang a l'elenc. La pel·lícula estava oficialment en preparació el desembre de 2019 i va començar a filmar-se a Belfast el 2020.

## Referències

* 1 2 «The Northman, de Robert Eggers con Björk, se estrenará en abril de 2022» (en castellà), 18-05-2021. [Consulta: 19 novembre 2021].
* 1 2 «‘The Northman,’ Robert Eggers’ Viking Revenge Film, Has Been Delayed» (en anglès americà), 28-10-2021. [Consulta: 19 novembre 2021].
* ↑ «The Northman». Goita què fan, ara!. [Consulta: 2 gener 2023].
* ↑ N'Duka. «Nicole Kidman, Alexander Skarsgård, Anja Taylor-Joy, Bill Skarsgård, Willem Dafoe In Talks To Lead 'The Northman' From Robert Eggers», 16-10-2019. Arxivat de l'original el 2020-09-17. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ N'Duka. «'The Square's Claes Bang Joins Alexander Skarsgård & Nicole Kidman In New Regency's 'The Northman'», 18-12-2019. Arxivat de l'original el 2020-10-30. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ Cook. «UK Greenlit: Get Cast in Robert Eggers' Epic Viking Saga», 02-12-2019. Arxivat de l'original el 2020-11-04. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «The Northman - Production List | Film & Television Industry Alliance». Arxivat de l'original el 2020-03-01. [Consulta: 10 octubre 2020].
# Puerto Escondido

Puerto Escondido (literalment, en català, Port Amagat), és un port i centre turístic del municipi de San Pedro Mixtepec a l'estat mexicà d'Oaxaca. El 2005 tenia 20.178 habitants. Fou fundat el 1928 com a poble de pescadors i com a petit port per a l'exportació de cafè. Després que la carretera federal 200 fos construïda al llarg de la costa del Pacífic, la ciutat es convertí en una destinació turística popular, les atraccions més importants de la qual són les platges obertes i els campionats de surf, en què participen milers de persones a l'any.
# Puerto Alegría

Puerto Alegría és un corregiment departamental colombià al departament de l'Amazones. Té 1513 habitants i està situat a 120 msnm d'altitud. El departament es va fundar el 1981. Els principals atractius turístics de Puerto Alegría són les quebradas de Sunicocha i San Martín i la comunitat Sekoyas. L'economia del corregiment està basada en les activitats primàries: Hi ha cultius de mandioca, banana, blat de moro, alvocat i arbres fruiters. També hi ha aviram i ramaderia porcina.

## Referències

* 1 2 3 «Puerto Alegría». amazonas.gov.co. [Consulta: 2 abril 2016].
# Théophraste Renaudot

Théophraste Renaudot (Loudun, 1586-París, 25 d'octubre de 1653) va ser un periodista, metge i filantrop francès. Fou qui va originar la publicitat i la premsa francesa gràcies a dues creacions seves: el Bureau d'adresse (1629) i la Gazette, un diari hebdomadari (el 30 de maig del 1631). Fou a més metge ordinari del rei de França i va ser designat com a "comissari per als pobres del regne".

## Biografia

Théophraste Renaudot nasqué el 1586 a Loudun en una família modesta de la burgesia protestant de Loudun. Es quedà orfe d'hora, però pogué fer a desgrat d'això estudis de medicina. Va aprendre l'ofici amb els cirurgians més prestigiosos de París i de la Universitat de Montpeller, que en aquell temps era de les poques que acceptaven els protestants. Als 20 anys quan ja exercia com a metge viatjà per Itàlia, Alemanya i probablement Anglaterra.

## El Premi Renaudot

El 1925 es creà el Premi Renaudot, una mena de guardó que es lliura paral·lelament al Premi Goncourt, que porta el seu nom com a homenatge a la seva tasca important per a la premsa i la literatura.