OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Suzuki

David Takayoshi Suzuki, (Vancouver, Canadà, 24 de març de 1936), és un divulgador científic i activista mediambiental canadenc, membre de l'Acadèmia del Canadà. Suzuki va obtenir un doctorat en zoologia a la Universitat de Chicago el 1961. Va ser professor al departament de genètica de la Universitat de la Columbia Britànica des del 1963 fins a la seva jubilació el 2001.
Des de mitjans de la dècada dels 70, Suzuki ha estat conegut per la seva sèrie de televisió i de ràdio i llibres sobre la naturalesa i el medi ambient. Ell és conegut com a presentador del programa de divulgació científica de la cadena de televisó CBC, que va tindre una llarga, "The Nature of Things", vist en més de quaranta nacions. També és ben conegut per criticar als governs per la seva falta d'acció per protegir el medi ambient.
Després de molts anys d'activisme per revertir el canvi climàtic mundial, Suzuki va ser cofundador de la Fundació David Suzuki (1990), que té l'objectiu principal de "trobar formes perquè la societat visca en equilibri amb el món natural que ens sustenta." Les prioritats de la Fundació són: els oceans i la pesca sostenible, canvi climàtic i energia neta, la sostenibilitat i el repte de David Suzuki Natura. També es va exercir com a director de la Canadian Civil Liberties Association de 1982-1987.
# Stanisław Dygat

Stanisław Dygat (Varsòvia, 5 de desembre de 1914- 29 de gener de 1978) fou un escriptor polonès, d'origen francès. Va estar casat amb les actrius Władysława Nawrocka i Kalina Jędrusik, i va escriure sis novel·les i nombrosos contes i columnes periodístiques. Escrivia narracions surrealistes, influïdes per W. Gombrowicz. La seva prosa registra amb intel·ligència i humor diversos aspectes de la societat polonesa contemporània.

## Biografia

Dygat va estudiar arquitectura a la Universitat Politècnica de Varsòvia i filosofia a la Universitat de Varsòvia. El 1939, va treballar estar pres al camp de concentració del Llac de Constança. Aquesta experiència li va servir per escriure la seva obra més famosa, "Jezioro Bodeńskie" ("El llac de Constança"), el 1946, on hi exposa la seva estada al camp de concentració de forma deliberadament neutra.

## Obres

Totes les seves obres són parcialment autobiogràfiques. Va publicar, entre d'altres:
* 1946 – Jezioro Bodeńskie (El llac de Constança)
* 1948 – Pożegnania (El comiat)
* 1958 – Podróż ("El viatge"),
* 1965 – Disneyland,
* 1973 – Dworzec w Monachium ("L'estació de ferrocarril de Múnic").

## Enllaços externs

* «Stanisław Dygat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Resolució 2139 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2139 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 22 de febrer de 2014. El Consell va exigir a les parts en conflicte a Síria que permetessin l'assistència d'emergència a la població necessitada, i que abandonessin la violència contra la població.

## Observacions

La violència a Síria ja havia provocat centenars de milers de morts, entre ells deu mil nens, centenars de milers de civils atrapats a la zona assetjada i altres tres milions en àrees de difícil accés. La seva situació humanitària es deteriorava ràpidament.
El Consell també mostrà preocupació pel gran nombre de refugiats. Es va agrair a Líban, Jordània, Turquia, Iraq i Egipte per acollir-ne més de 2,4 milions. També va agrair als Estats membres que comprometessin 1.800 milions d'euros a la Conferència de Síria a Kuwait el 15 de gener de 2014.
Es va cridar a les partits a detenir immediatament la violència que causava tant patiment i protegir els llocs Patrimoni de la Humanitat de Síria. Els atacs terroristes de grups i persones vinculades a Al-Qaeda també van ser durament condemnats.

## Actes

Les violacions generalitzades dels drets humans van ser fortament condemnades: l'assassinat, la mutilació, la violació, els atacs contra escoles i hospitals, les detencions arbitràries, la tortura i l'ús d'escuts humans. Es va exigir a totes les parts que aturessin la violència des d'on venia i que deixessin d'utilitzar armes pesants en zones poblades.
Es va instar a les parts a aplicar les disposicions contingudes en el comunicat del President del Consell de Seguretat de 2 d'octubre de 2013, facilitant l'accés a l'ajuda d'emergència. També es va instar al govern sirià a abandonar el setge de la ciutat vella d'Homs, Nubl i Zahra (Alep), Madamiyet Elsham prop de Damasc, Yarmouk (Damasc), Ghouta de l'Est, a prop de Damasc, Darayya prop de Damasc i altres llocs, la prestació de socors, permetre atenció mèdica i protegir la població. Les escoles i els hospitals havien de ser desmilitaritzats i alliberar immediatament als detinguts arbitràriament, començant per les dones, els nens, els malalts, ferits i gent gran.
Finalment, es va destacar la necessitat d'una solució política, que era objecte de negociacions el 22 de gener de 2014 a Montreux (Suïssa).

## Referències

* ↑ "Unanimously approved, Security Council resolution demands aid access in Syria", United Nations News Centre.
* ↑ Nacions Unides. «SC unanimously adopts resolution 2139 to ease aid delivery to Syrians, provide relief from "chilling darkness"», 22-02-2014.
* ↑ "U.N. Orders Both Sides in Syria to Allow Humanitarian Aid" by Somini Sengupta, New York Times Feb. 22, 2014.
* ↑ Syria Geneva II peace talks witness bitter exchanges, BBC News, 22 de gener de 2014

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Bacalhau à Zé do Pipo

El Bacalhau à Zé do Pipo (literalment Bacallà a la Zé do Pipo) és un plat típic de la gastronomia portuguesa i una de les formes més populars de preparar bacallà.
El plat deu el seu nom al malnom de José Valentim, "Zé do Pipo", amo d'un restaurant de cuina tradicional portuguesa a Porto i autor de la recepta. Va ser creat en la dècada de 1960 i es va popularitzar per haver guanyat el concurs "a melhor refeição ao melhor preço" (el millor àpat al millor preu), organitzat pel govern portuguès durant l'Estat Nou.
Tot i que existeixen diverses variacions, la recepta és bàsicament un empadão (una espècie de panada gran dins d'una cassola per servir en porcions) amb puré de patata, ceba i bacallà.
A més dels ingredients bàsics, s'acostuma a afegir maionesa, llet, oli, mantega, pebrot vermell, llorer i olives, entre altres ingredients.

## Referències

* ↑ «Bacalhau à Zé do Pipo». www.gastronomias.com. [Consulta: 31 gener 2020].
* ↑ «Bacalhau à Zé do Pipo - DN». www.dn.pt. [Consulta: 19 agost 2020].
* ↑ «Receita Bacalhau a Zé do Pipo».
# Miar Chhish

El Miar Peak (en urdú میار چوٹی) és una muntanya de les muntanyes Rakaposhi-Haramosh que s'alça fins als 6.824 msnm i forma part d'una carena que connecta el Diran (7.257 msnm), a l'oest, amb el Malubiting (7.428 msnm), a l'est. Es troba a les valls d'Hispar, Nagar i Bagrot, al territori de Gilgit-Baltistan, Pakistan. Té una prominència de 725 metres. El cim té els cims secundaris del Miar Chish II (6.785 msnm) i Miar Chish III (6.574 msnm) més a l'est. La glacera Bualtar es troba al vessant nord del cim principal i la glacera Miar al vessant oriental.

## Ascensions

El 1981 una expedició italiana intentà el cim del Miar Chhish per la glacera de Miar. No ha estat escalat.

## Referències

* ↑ The Mountain Encyclopedia, p. 245.
* ↑ «World's highest mountains». [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ Renato Moro. «Asia, Pakistan, Miar Peak Attempt». American Alpine Journal, 1982, vol. 24.
* ↑ Alpine Club Library - Himalayan Index
# El Vernet (Perpinyà)

El Vernet és un antic poble i terme pertanyent actualment al terme comunal de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situat a l'esquerra de la Tet, davant i al nord de l'antiga vila de Perpinyà, i constitueix en l'actualitat, i des de l'edat moderna, la meitat nord de la ciutat cap del Rosselló.
Estava centrat en el desaparegut castell de Vernet, a 2 quilòmetres al nord de la Tet, ran del lloc on es bifurquen les carreteres de Perpinyà a Narbona i a Foix. En aquest indret sorgí un nucli urbà que prengué el nom de l'Alt Vernet, davant del Baix Vernet, que havia crescut a darreries del segle xix ran de la riba esquerra de la Tet, davant mateix de Perpinyà. Enmig es trobava una terra de molt bon rendiment agrícola, a causa del reg del canal del Vernet i de Pià, que rega també les veïnes terres de Sant Genís de Tanyeres. En aquest espai es començaren a situar alguns establiments religiosos (les clarisses, el Bon Pastor, Sant Cristòfor), en uns amples espais encara no urbanitzats: la seva urbanització, formant el Vernet Mitjà, s'ha donat a darreries del segle xx.
L'Alt Vernet veié també la construcció del modern Hospital de Sant Joan, i ha vist com s'hi establia un important nombre de pieds-noirs (especialment a la zona coneguda amb el nom de Ciutat del Milió), així com de gitanos i nord-africans, sovint en bidonvilles (barris de barraques).
A El Vernet s'hi situa una escola bressola, escola d'immersió lingüística en català.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113-Perpinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ El Vernet en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* El Vernet a la Gran Enciclopèdia Catalana
# El costo de la vida

El costo de la vida és una pel·lícula mexicana dirigida per Rafael Montero com la seva primera producció industrial l'any de 1988. Produïda en col·laboració pel Fondo de Fomento a la Calidad Cinematográfica, Museo Nacional de las Culturas Populares, Producciones Volcán i Cooperativa Bertolt Brecht. Descriu la situació de desocupació que troba un passant d'arquitectura i la descomposició de la vida en parella afectats per una profunda crisi econòmica nacional. Després que ell és estafat i davant la situació cada vegada més difícil que els porta a la desesperació i al desinterès. Decideixen provar sort i s'animen a assaltar uns locals comercials, però en un d'ells la situació pren un gir tràgic. Durant la cinta es reflecteixen els problemes socials i econòmics que Mèxic presenta en aquests moments.

## Sinopsi

Miguel (Rafael Sánchez Navarro), de vint-i-cinc anys, i Patricia (Alma Delfina), de vint, són una jove parella. Junts rentan un petit departament situat prop de l'aeroport de la ciutat de Mèxic. La crisi econòmica nacional fa ressò davant el tancament de l'empresa constructora que l'havia contractat com a dibuixant. Conjuminat al creixent desinterès i cansament d'ella.
Ell havia abandonat els seus estudis d'arquitectura i ella no havia conclòs la preparatòria i treballava com a caixera. La situació es complica, ella perd l'interès en el seu treball. Conjuminat a la falta d'oportunitats se li suma la pèrdua dels estalvis quan ell és estafat en buscar obtenir les plaques d'un taxi. Sense deixar d'esmentar el creixent endeutament de la parella.
Miguel fracassa i cau en la desesperança. El descoratjament es fa present al no obtenir una font d'ocupació. Com a alternativa per a cobrir les seves despeses busquen obtenir els diners necessaris per altres mitjans. Al principi dels assalts tot surt bé, compleixen vells anhels i decideixen continuar provant sort amb un segon i tercer intent que resulta fatal.
Fins i tot amb els assalts realitzats no paguen els seus deutes i prefereixen la gran vida fins que se'ls acaba els diners.
En aquest procés i amb la por a coll s'aventuren a complir un somni de Patricia, i es coneixeran la mar. Al seu retorn i davant la necessitat de pagar la renda, Miguel perd la vida en un assalt. Patricia prenia consciència de la seva realitat com a dona, ja sola, buscarà el seu propi camí cap a la mar.
Per a alguns dels seus crítics és un cas de nota vermella.

## Festivals

1989 XIII Festival Internacional de Cinema del Caire, Egipte.

## Referències

* ↑ «El costo de la vida». Centro de documentación e información. Ficha de filmes nacionales. Expediente N° A-02605, 1988.
* ↑ El costo de la vida a Fotogramas
* ↑ Cortes Tabares, Jesús «"El costo de la vida"... o de la crisis del cien mexicano». , 28-11-1989, p. 4.
* ↑ León, Lorenzo «El costo de la vida». , 29-10-1991.
* ↑ Barriga Chávez, Ezequiel «El costo de la vida». , 1988, p. 2.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a Vimeo
# Jeremy van Horebeek

Jeremy van Horebeek (Braine-l'Alleud, 28 de novembre de 1989) és un pilot de motocròs belga. Al llarg de la seva carrera, ha aconseguit un subcampionat del món, dues victòries en Grans Premis, quatre Campionats de Bèlgica, dos d'Itàlia i un de França, a més d'haver integrat la selecció belga que va guanyar el Motocross des Nations el 2013.

## Trajectòria esportiva

Anomenat familiarment The Jerre, Van Horebeek va debutar al mundial de MX2 el 2007, l'any en què guanyà el seu primer campionat de Bèlgica en aquesta categoria. El 2009 va guanyar el seu primer i únic Gran Premi de MX2, el de Catalunya, celebrat al circuit de Bellpuig. Jeremy van Horebeek va competir a la classe MX2 per a KTM fins al 2013, tret del 2010 en què va pilotar per a Kawasaki. El seu millor resultat a la categoria menor del mundial fou el tercer lloc final el 2012, per darrere del seu company d'equip Jeffrey Herlings i de Tommy Searle.
El 2013, Van Horebeek va passar a la classe MX1 (anomenada MXGP d'ençà del 2014), la "classe reina" del motocròs. Aquell any va competir amb el Kawasaki Racing Team i, després d'aconseguir alguns podis, va acabar en setena posició final al mundial. El 2014 va passar al Yamaha Factory Racing Team i va acabar la temporada com a Subcampió del món (per darrere d'Antonio Cairoli) després d'haver fet algun podi i haver guanyat el seu primer Gran Premi de la categoria, el de la República Txeca, a Loket.
El 2018, Jeremy van Horebeek va deixar l'equip de fàbrica de Yamaha i, de cara al 2019, va entrar a l'equip francès SR Honda Motoblouz.

## Palmarès al mundial de motocròs

    A 9 de novembre de 2020
Font:
| Any | Motocicleta | MX1 | MX2 |
| 2007 | KTM | - | 16è |
| 2008 | KTM | - | 8è |
| 2009 | KTM | - | 11è |
| 2010 | Kawasaki | - | 9è |
| 2011 | KTM | - | 17è |
| 2012 | KTM | - | 3r |
| 2013 | Kawasaki | 7è | - |
| | | MXGP | MX2 |
| 2014 | Yamaha | 2n | - |
| 2015 | Yamaha | 5è | - |
| 2016 | Yamaha | 6è | - |
| 2017 | Yamaha | 7è | - |
| 2018 | Yamaha | 9è | - |
| 2019 | Honda | 8è | - |
| 2020 | Honda | 9è | - |

## Referències

* ↑ «Jeremy Van Horebeek» (PDF) (en francès). memotocross.fr. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2020. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Jeremy Van Horebeek career profile» (en anglès). bestsports.com. [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ «Palmares du Mondial Mx 1» (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Palmares du Mondial Mx 2» (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 6 gener 2020].

## Enllaços externs

* Jeremy van Horebeek - Lloc web oficial (anglès)
* Perfil de Jeremy van Horebeek al Web de Yamaha (francès)
# Sultanzâde Pîr Ahmed Bey

Sultanzâde Pîr Ahmed Bey fou amir o beg (bey) de la dinastia dels Karaman-oğhlu o Karamanoğulları, sovint anomenada també karamànida o dels karamànides. Era fill de Damad II İbrahim Bey i d'una princesa otomana filla de Mehmet I Çelebi.
Poc abans de la mort del seu pare, aprofitant que aquest estava greument malalt, Sultanzâde Pîr Ahmed Bey va donar un cop d'estat amb suport de molts amirs de la zona de Konya, i va agafar el poder. L'hereu designat Sultanzâde İshak Bey i el seu pare van fugir a la fortalesa de Geveli, propera a Konya, però Ibrahim va morir abans d'arribar-hi.
Pir Ahmed va fer un pacte amb Ishak i es van repartir l'estat: Pir Ahmed rebia la major part amb Konya de capital, i Ishak tindria el Iç-Il amb Silifke de capital. Ishak però no estava satisfet i amb l'ajut d'Uzun Hasan dels aq qoyunlu, va expulsar de Konya al seu germanastre amb l'ajuda otomana derrotant-lo la batalla de Dağpazarı (avançat 1464 o principis de 1465); Pir Ahmed es va refugiar amb l'otomà Mehmet II que li va cedir un contingent militar amb el qual va derrotar Ishak i va recuperar el poder (1465) incloent Silifke. Ishak es va refugiar amb Uzun Hasan i va morir poc després. El 1468 els otomans van fer una campanya a Karaman i Pîr Ahmed va fugir a l'est i el radical Rum Mehmed Pasha (després gran visir) que era d'origen grec, fou encarregat de les deportacions dels habitants d'alguns pobles de l'emirat de Karaman (Laranda i Konya), generalment artesans i professionals i va actuar durament, sent acusat d'actuar com un grec contra els musulmans, però el sultà va recompensar el seu zel nomenant-lo gran visir. La seva duresa amb la població de Karaman va provocar l'aixecament dirigit pels prínceps locals Sultanzâde Pîr Ahmed Bey i Kasım Bey que es van apoderar de Laranda. Rum Mehmed va fer una ràpida contraofensiva, va destruir Laranda i Eregli (1469) i totes les propietats privades i wakfs foren confiscats i passaren a ser dominis de l'estat (miri) amb els quals es van crear timars pels servidors del sultà. Va atacar Alanya però no la va ocupar, sembla que perquè era casada amb una germana de Kilidj Arslan, darrer bey d'Alanya. Llavors va perseguir a la tribu dels varsaks però aquests li van causar una greu derrota a les muntanyes del Taure que finalment li va costar el càrrec.
Mehmet II va decidir el final de l'existència política de l'estat i el 1475 el beilicat fou integrat a l'Imperi Otomà, tot i que les terres restaven en feu al príncep karamànida. Pir Ahmed va morir el mateix any i el va succeir el seu germà o germanastre Kasım Bey.

## Referències

* ↑ Yüce, Yaşar; Sevim, Ali. Türkiye tarihi. I. İstanbul: Akdtyttk Yayınları, 1991, p. 256–258. ISBN 975-16-0258-0.

## Bibliografia

* Claude Cahen, Pre-Ottoman Turkey: a general survey of the material and spiritual culture and history c. 1071-1330, traducció de J. Jones-Williams (Nova York: Taplinger, 1968), 281-2.
Beilicats d'Anatòlia :
# Resolució 2137 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2137 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 13 de febrer de 2014. EL Consell va ampliar el mandat de l'Oficina de les Nacions Unides a Burundi (BNUB) fins al 31 de desembre de 2014, després de la qual cosa seria desplaçada per un equip de les Nacions Unides.

## Observacions

El Consell va acollir amb satisfacció els progressos realitzats per Burundi, però continuava preocupat per la llibertat d'expressió, la llibertat d'expressió, la llibertat d'associació i la llibertat de reunió dels partits de l'oposició a les eleccions de 2015. El respecte pels drets humans continuava sent un problema a pesar dels esforços del govern.
Burundi havia demanat que l'oficina de l'ONU al país fos substituïda per un equip al país i que també s'enviessin observadors per a les properes eleccions.

## Actes

El mandat de la BNUB es va ampliar fins al 31 de desembre de 2014. Es va demanar al secretari general que preparés una missió de vigilància que seria enviada després del final de la BNUB.
Es va demanar al govern de Burundi que adoptés altres mesures per aturar les violacions dels drets humans i cooperés, entre altres coses, en un comitè de veritat i reconciliació.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC maintains UN office in Burundi until year's end ahead of transition to UN country team», 13-02-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# BVG

BVG té els següents significats:
* Tribunal Constitucional d'Alemanya (del seu nom en alemany Bundesverfassungsgericht), tribunal constitucional federal d'Alemanya
* Tribunal Administratiu Federal d'Alemanya (del seu nom en alemany Bundesverwaltungsgericht), màxima instància de dret administratiu d'Alemanya
* Constitució Federal d'Àustria (del seu nom en alemany Bundes-Verfassungsgesetz), constitució de l'estat d'Àustria
* Biblioteca Virtual Gallega, biblioteca digital sobre cultura de Galícia creada a la Universitat de la Corunya
* Empresa de Transports de Berlín (del seu nom en alemany Berliner Verkehrsbetriebe GmbH), empresa gestora del transport públic de Berlín (Alemanya)
* Buena Vista Games, empresa de videojocs dels Estats Units
# Província d'Esteban Arze

La província d'Esteban Arze és una de les 16 províncies del Departament de Cochabamba, a Bolívia. La seva capital és Tarata.
# Retrat de Jerónimo de Cevallos

El Retrat de Jerónimo de Cevallos és una obra d'El Greco, que consta amb en número 133 en el catàleg raonat d'obres d'aquest pintor, realitzat pel seu especialista, Harold Wethey.

## Tema de l'obra

Jerónimo de Cevallos (Escalona del Alberche, 1560-Toledo, 22 de juliol de 1641) fou un jurista espanyol. Va estudiar a la Universitat de Salamanca i a la Universitat de Valladolid. Es va establir a Toledo, on va exercir com a advocat i on fou regidor de l'Ajuntament. Va publicar varis tractats, en castellà i en llatí. Tot i que no hi ha testimonis documentals, hi hi força motius per creure que El Greco el va conèixer bé. Sí que hi ha proves de la protecció dispensada per Cevallos a Jorge Manuel Theotocópuli.
En aquest sentit, Gregorio Marañón comenta que Jerónimo de Ceballos (sic) era un assistent a les reunions del conde de Mora. Cevallos era un orador de gran facúndia i fama, tot i que abstrús i petulant. Potser va ser un protector eficaç del pintor en les seves diferències amb l'Ajuntament.

## Anàlisi de l'obra

Oli sobre llenç; 64 x 54 x 2 cm.; 1610 circa ; No està signat; Museu del Prado, Madrid.
És un dels millors retrats de la darrera etapa d'El Greco. Els detalls de la barba i de la fisonomía es van realitzar de forma un tant sumària, i la emprimació rojenca apareix a través de la cara i del coll. A la part superior esquerra apareix el número 368, corresponent a una numeració antiga. Una anàlisi realitzada amb radiació X ha indicat que l'estat de conservació d'aquesta obra és excel·lent.
Tot i que El Greco tenia gairebé setanta anys, en aquesta obra demostra una gran força i soltura, i una insuperable aptitud per al realisme. De fet, tant en el seu camp realista del retrat pictòric com en la seva trajectòria més "expressionista" d'obres com el Laocoonte, s'hi pot veure la culminació de les seves etapes precedents.

## Còpies

Existeix una còpia de dubtosa qualitat:
* Oli sobre llenç; 84 x 64 cm.; data incerta; Abans ? col·lecció privada a Lleida. Segons Harold Wethey, és una còpia pobríssima. Segons August L. Mayer, es tractaria d'una obra molt mal conservada, però potser rèplica autèntica d'El Greco de l'original del Museu del Prado.

## Referències

* ↑ Álvarez Lopera, José. op. cit., p. 264.
* ↑ Marañón, Gregorio. op. cit., p. 111.
* ↑ Wethey, Harold E. op. cit., p. 102.
* ↑ Gudiol, José. op. cit., p. 283.
* ↑ Wethey, Harold E. op. cit., p. 217.

## Bibliografía i enllaços externs

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Marañón, Gregorio; El Greco y Toledo ; RBA-Libros; Barcelona-2014; ISBN 978-84-9056-112-6
* Álvarez Lopera, José; El Greco, La obra esencial ; Editorial Sílex; Madrid-2014; ISBN 978 84 7737 8600
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
* https://www.museodelprado.es/coleccion/obra-de-arte/jeronimo-de-cevallos/e3c594b5-e334-45f7-9550-ea0665be3f30