OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El primer beso

El primer beso és una pel·lícula filmada en color de l'Argentina dirigida per Enrique Carreras sobre el guió de Julio Porter que es va estrenar el 16 de maig de 1958 i que va tenir com a protagonistes a Adrianita, Carlos Borsani, Francisco Álvarez i María Luisa Santés.

## Sinopsi

El romanç entre una jove que atén un quiosc de venda de periòdics i el fill d'un taxista.

## Repartiment

* Adrianita
* Carlos Borsani
* Francisco Álvarez
* María Luisa Santés
* Olga Gatti
* Alberto Barrié
* Mercedes Carreras
* Eber Lobato
* Roberto Guthié
* Perla Laske
* Libertad Leblanc
* Gloria Lopresti
* Rafael Diserio
* Carlos Bianquet

## Comentarios

La Prensa va opinar:
| « | ”Només pot concebre's com realitzada per principiants mediocres….un excel·lent color destaca l'encertada tasca de la càmera que va presentant –amb el fons monocorde del relat- als protagonistes de la història..” | » |
Per la seva part Clarín va dir:
| « | ”Color, pantalla ampla i una mica d'autenticitat….El millor treball del seu director. Recursos elementals, ben utilitzats.” | » |

## Referències

* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995) pág. 475. Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre El primer beso a cinenacional.com
* El primer beso a YouTube
# Museu Nacional de Mauritània

El Museu nacional de Mauritània (àrab: المتحف الوطني الموريتاني, al-Matḥaf al-waṭanī al-mūrītānī) és un museu nacional a Nouakchott, la capital del país africà de Mauritània. El museu compta amb notables col·leccions arqueològiques i etnogràfiques.

## Edifici

El Museu Nacional de Mauritània es troba en un edifici de dues plantes construït en 1972 pels xinesos. L'edifici alberga també l'Institut Maurità de Recerca Científica, el Centre de Conservació de Manuscrits Mauritans i la Biblioteca Nacional de Mauritània. El museu consta de dues sales d'exposicions permanents i una sala d'exposicions temporals.

## Col·leccions

* Les col·leccions arqueològiques de la planta baixa mostren artefactes mosterians, aterians i neolítics, així com fons procedents d'excavacions realitzades en diverses ciutats històriques mauritanes com Koumbi Saleh, Awdaghost, Tichit, Ouadane i Azougui.
* Les col·leccions etnogràfiques de la primera planta contenen objectes pertanyents a diferents cultures de la societat mauritana.

## Galeria

* Eines polides de pissarra de la cultura neolítica Tichitt
* Placa epigràfica d'esquist de Koumbi Saleh
* Petites estàtues de tova
* Balança àrab del Sahel, segle X

## Referències

* ↑ Bergeijk, Jeroen van. My Mercedes is not for sale: from Amsterdam to Ouagadougou : an auto-misadventure across the Sahara. Random House Digital, Inc., 15 juliol 2008, p. 104–. ISBN 978-0-7679-2869-4 [Consulta: 11 març 2011].
* ↑ Colecciones del Museo Nacional de Nouakchott Arxivat 2018-12-11 a Wayback Machine. [Consulta: 20 gener 2020].
# Piet Hein (científic)

* No s'ha de confondre amb Piet Hein.
Piet Hein (Copenhaguen, Dinamarca, 16 de desembre de 1905 – Funen, 17 d'abril de 1996) va ser un científic, inventor, matemàtic, escriptor i poeta danès. Escrivia sovint amb el pseudònim "Kumbel" que en escandinau antic significava "tomba". Els seus poemes breus, que es coneixen amb el nom de gruks, aparegueren per primera vegada al diari Politiken poc temps després de l'ocupació de Dinamarca per l'Alemanya Nazi a l'abril de 1940 amb el pseudònim "Kumbel Kumbell". Fou el creador de diversos jocs i trencaclosques com Hex (el 1942), el cub Soma (1958) i TacTix entre d'altres.

## Biografia

Piet Hein, un descendent directe de l'heroi naval neerlandès del segle xvii Piet Pieterszoon Hein, nasqué a Copenhaguen el 1905. Va estudiar a l'Institut de Física Teòrica de la Universitat de Copenhaguen (que esdevingué més tard l'Institut Niels Bohr) i a la Universitat Tècnica de Dinamarca. Va ser un amic d'Albert Einstein i col·laborà amb diversos intel·lectuals prestigiosos com Niels Bohr o Norbert Wiener. Va popularitzar la super-el·lipse que desembocà en la creació del super-ou. Durant els anys 1950 i 60, va contribuir a l'elaboració de mobles que afaiçonaren l'estil que rebria després el nom de "disseny escandinau". Fou el creador del disseny de la Sinus lamp el 1967, que havia d'esdevenir més tard un model clàssic. La Universitat Yale el guardonà amb un doctorat honorari el 1972. Va morir a casa seva a Funen, Dinamarca a l'abril de 1996.

## Referències

* ↑ piethein.com Arxivat 2010-08-04 a Wayback Machine. "Durant molt de temps van aparèixer amb la signatura Kumbel Kumbell. Vet aquí per quin motiu: Piet és la forma neerlandesa del nom Pere o Petrus, que significava pedra, roca, i el cognom Hein és una variant de ‘hen', la paraula que en danès antic es referia a una pedra d'esmolar. ‘Kumbel', o ‘kumbl' com s'hauria d'escriure de manera estricta, també significa pedra, tot i que designa més aviat una tomba. Així doncs, Piet Hein, o Pedra Pedra es pot traduir per Kumbel Kumbel. Escrivia inicialment el segon nom amb dues Ls, però després simplificà la signatura en Kumbel."
* ↑ Popular Science, Jan. 70, p. 69
* ↑ Gardner, Martin. «18. La superelipse de Piet Hein». A: Carnaval matemático (en castellà). Alianza Editorial, p. 333. ISBN 9788491811503 [Consulta: 27 gener 2022]. «Piet Hein llama “superelipses” a todas las curvas con exponente superior a 2 [en la expresión general $\left|{x \over a}\right|^{n}+\left|{y \over b}\right|^{n}=1$].»
* ↑ The universal book of mathematics: from Abracadabra to Zeno's paradoxes, p. 147

## Enllaços externs

* Pàgina web de Piet Hein
* Notes sobre Piet Hein, inclosos diversos gruks.
* Super-el·lipse (MathWorld)
* Gruks de Piet Hein Arxivat 2006-02-09 a Wayback Machine.
# Jean Fievez

Jean Fievez (30 de novembre de 1910 - 18 de març de 1997) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1938.

## Referències

* ↑ «Player page». weltfussball.de. [Consulta: 3 març 2010].
* ↑ «Player caps at the page of the URBSFA». footbel.be. Arxivat de l'original el 2009-09-24. [Consulta: 3 març 2010].
# Kitanemuk

El Kitanemuk era una llengua de les llengües takic de la família lingüística uto-asteca parlada pels kitanemuks, un poble d'amerindis dels Estats Units que vivia al Sud de Califòrnia. La llengua és força relacionada amb el tongva i el serrano, de la que en podria ser un dialecte. Era parlat a les Muntanyes San Gabriel i els contraforts dels voltants al Sud de Califòrnia. Els darrers parlants van viure en la dècada del 1940, encara que l'últim treball de camp es va dur a terme el 1937. J. P. Harrington va prendre abundants notes en 1916 i 1917, tanmateix, el que ha permès un coneixement bastant detallat de la llengua.

## Morfologia

El kitanemuk és una llengua aglutinant, on les paraules utilitzen sufixos complexos per a una varietat de propòsits amb diversos morfemes enfilats.

## Fonologia
### Consonants

Els fonemes consonàntics del kitanemuk, reconstruïts per Anderton (1988) basant-se en les notes de camp de Harrington, eren (amb algun estàndard notació fonètica americanista en <angles>:
| | Labial | Alveolar | Palatal | Velar | Velar | Glotal |
| | Labial | Alveolar | Palatal | plana | labialitzada velar | Glotal |
| Nasal | /m/ | /n/ | | /ŋ/ | | |
| Oclusiva | /p/ | /t/ | | /k/ | /kʷ/ | /ʔ/ |
| Africada | | /ts/ <c> | /tʃ/ <č> | | | |
| Fricativa | /v/ | /s/ | /ʃ/ <š> | | | /h/ |
| Rhòtica | | /r/ | | | | |
| Aproximant | | /l | /j/ <y> | | /w/ | |
A final de paraula /h/ esdevé [r], i totes les consonants sonores es tornen sordes després d'altres consonants sordes o a final de paraula.

### Vocals

| | Anterior | Central | Posterior |
| Tancada | i | ɨ | u |
| Mitjana | e | | o |
| Oberta | | a | |

## Bibliografia

* Anderton, Alice J. (1988). The Language of the Kitanemuks of California. PhD. diss., University of California, Los Angeles.
* Mithun, Marianne (1999). The Languages of Native North America. Cambridge: Cambridge University Press.

## Enllaços externs

* Four Directions Institute: Kitanemuk Arxivat 2013-11-02 a Wayback Machine.
* Native Languages: Kitanemuk
* Kitanemuk language al Survey of California and Other Indian Languages
* Papers de John P. Harrington, Part 3, Southern California/Basin Arxivat 2019-07-09 a Wayback Machine., OLAC Open Language Archive
# El primer bes

El primer bes és el nom més conegut de la pintura original titulada realment L'Amour et Psyché, enfants (en francès Cupido i Psique, infants) obra del pintor academicista francès, William-Adolphe Bouguereau.
Fou realitzada el 1890, a l'oli, amb unes dimensions de 119 cm per 71 cm, i pertany a una col·lecció particular.
El tema representa el primer petó entre Cupido i Psique, tal com fou narrat per Luci Apuleu a Les Metamorfosis, al segle ii.

## Error en el nom

Una de les primeres galeries virtuals a Internet va ser el Web Museum. Aquest lloc va catalogar la pintura erròniament amb el nom de Le Premier Baiser (1873), un error repetit posteriorment, i que va fer que l'obra sigui més coneguda actualment com a El primer bes.
A la imatge es pot observar, a baix a la dreta la data 1890 prop del nom de l'autor.

## Obres relacionades

William-Adolphe Bouguereau fou molt inspirat pel tema entre Cupido i Psique, i va realitzar diverses obres destacades sobre el tema:
* Psyché et l'Amour (Psique i Cupido, Saló de París de 1889, Núm. 260; Exposició Universal de 1900, Núm. 242)
* Psyché (1892)
* Le ravissement de Psyché (L'abducció de Psique o el rapte de Psique, Saló de París de 1895, Núm. 258)
* Psique i Cupido (1889)
* Psique (1892)
* El rapte de Psique (1895)

## Referències

* ↑ bouguereau.org. «L'Amour et Psyche, enfants (Cupid and Psyche as Children) - William-Adolphe Bouguereau» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-08-28. [Consulta: 15 agost 2011].

## Enllaços externs

* «William-Adolphe Bouguereau al Web Museum» (en anglès).
# Músculs isquiotibials

Els músculs isquiotibials són un grup muscular amb inserció proximal a la pelvis i inserció distal a la tíbia (també en el fèmur i al peroné) que tenen un paper important en l'extensió de la cuixa sobre el maluc i en la flexió de la cama sobre la cuixa quan el cos es troba en posició de bipedestació (dempeus).
Es coneixen com a músculs isquiotibials veritables: el semitendinós, el semimembranós i el cap llarg del bíceps femoral; el seu cap curt no es considera un múscul isquiotibial veritable, ja que proximalment s'insereix en la cara posterior del fèmur, al llarg de la línia aspra i no en l'os coxal.
Es coneixen com a músculs isquiotibials medials el semitendinós i el semimembranós, els quals s'insereixen, proximalment, en la tuberositat isquiàtica i, distalment, al costat medial de la tíbia immediatament per sota del genoll. El múscul isquiotibial lateral correspon al bíceps femoral, ja que els dos caps s'insereixen per sota del genoll en les cares lateral i posterior del peroné.

## Innervació

Estan innervats pel nervi ciàtic, a excepció del cap curt del múscul bíceps femoral, que és innervat per la part peroneal d'aquest nervi.

## Funció

Entre les seves funcions principals hi ha la de frenar la tendència a la flexió del maluc que produeix el cos durant la fase de suport de la marxa. Són essencials en l'acció de córrer, saltar, ballar i flexionar el tronc. Actuen primordialment com extensors del maluc i flexors del genoll. El cap curt del múscul bíceps femoral actua únicament sobre el genoll, i és principalment flexor. Amb el genoll flexionat, el semitendinós i el semimembranós ajuden també a la rotació interna del genoll, mentre que els dos caps del bíceps femoral contribueixen a la rotació externa.

## Notes

* ↑ En el Diccionari enciclopèdic de medicina, no apareix el llistat dels músculs; tan sols una indicació. Tampoc apareix en el TermCat, tot i que sí es troba informació a El blog del Termcat: És adequat dir “els isquiotibials”? Arxivat 2015-03-23 a Wayback Machine.. Es diu: grup muscular situat a la part posterior de la cuixa, estès entre la pelvis i el genoll, que comprèn el bíceps femoral, el semitendinós i el semimembranós.

## Referències

* ↑ «isquiotibial». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 14 març 2015].
* 1 2 3 4 Travell, Janet G. y Simons, David G.. «Capítulo 16: Músculos isquiotibiales». A: Dolor y disfunción miofascial. El manual de los puntos gatillo. Volumen 2. Extremidades inferiores. 2a edició. Editorial Médica Panamericana, 2010, p. 389-390. ISBN 978-84-7903-576-4 [Consulta: 28 octubre 2012].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Enllaços externs

* Hamstring al Diccionari d'eMedicine
* «Leg Exercises». Elite Men's Guide Health. Arxivat de l'original el 2015-03-15. [Consulta: 14 març 2015].
# Pesanta

En la cultura popular catalana, la Pesanta és un animal mitològic, amb forma de gossot enorme (rarament un gat) que s'escola a les nits dins de les cases i es posa a sobre del pit de la gent dificultant-los la respiració i creant-los les més horribles angoixes i malsons.
El seu aspecte és pelut negre, amb les potes d'acer, però foradades de manera que no pot collir res del terra sense que li caigui. Això, però, és difícil de dir, ja que -tot i les seves dimensions- així que algú es desperta, surt corrents pel forat més petit de la finestra o pel forat del pany i només s'és a temps de veure'n una petita ombra que fuig.
La figura de la Pesanta està relacionada amb una parasomnia anomenada paràlisi del son. Qui la pateix, desperta del somni però no pot moure's. En aquest estat hi ha hiperacusia i s'experimenten percepcions similars a les de les al·lucinacions. Diverses cultures donen explicacions similars per a aquest fenomen; per exemple, a Colòmbia la causa no és la Pesanta sinó una bruixa que s'asseu a sobre el pit.

## Vegeu també

* Paràlisi del son
* Lietuvēns

## Referències

* ↑ «La pesanta» (paper). Sàpiens. Sàpiens Publicacions [Barcelona], núm.128, 01-04-2013, p.16. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Casanova Coll, Joan; Creus Saumell, Joan. Més ràpids que el llamp, més vius que el foc. Petits éssers fantàstics en l'àmbit lingüístic català. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 164-165; 180. ISBN 8484151824.
# Jesús Galván Carrillo

Jesús Galván (Sevilla, 4 d'octubre de 1974) és un futbolista andalús, que juga de lateral dret.

## Carrera

Es va formar a les categories inferiors del Sevilla FC. En 1994 passa al filial, que juga a la Segona Divisió B, i el 1995 debuta amb el primer equip, tot i que només apareix en sis partits. A la campanya següent, el Sevilla baixa a Segona Divisió, però Galván compleix una bona temporada, amb 22 partits disputats.
Després de passar pel Córdoba i el Recreativo de Huelva, torna a la màxima categoria amb el Vila-real. Amb els groguets romandria de 1999 a 2003, tot i que la seua aportació seria de més a menys, passant a la suplència en el seu darrer any.
Continuaria jugant en Segona amb l'Alavés i el Recreativo de Huelva. El 2006, fitxa per la UE Lleida. Es retira l'any 2008 dedicant-se a entrenar per la zona d'Andalusia.
# Joan Elias

«Joan Elias» té aquests significats:
* Joan Elias i Llobet, tenor català actiu a principis del segle xx.
* Joan Elias Garcia, matemàtic català.
# Arc de meridià

En geodèsia, el mesurament d'un arc meridià és una determinació molt precisa de la distància entre dos punts amb la mateixa longitud. Cal fer dos o més determinacions d'aquest tipus en diferents llocs per, a continuació poder especificar la forma de l'el·lipsoide de referència que millor s'aproxima a la forma del geoide. Aquest procés es denomina determinació de la forma de la Terra. Les primeres determinacions de la mida d'una terra esfèrica requerien un sol arc. Les determinacions més recents fan servir mesuraments astre-geodèsics i mètodes de geodèsia per satèl·lit per determinar l'el·lipsoide de referència.

## Aproximacions

La distància polar es pot aproximar per la fórmula de Thomas Muir:
    $m_{p}=\int _{0}^{\pi /2}\!M(\varphi )\,d\varphi \;\approx {\frac {\pi }{2}}\left[{\frac {a^{3/2}+b^{3/2}}{2}}\right]^{2/3}\,\!.$

## Vegeu també

* Terra esfèrica
* Radi de la Terra
* Erdmessung, el·lipsoide de referència
* Missió Geodèsica Francesa
* Arc geodèsic de Struve
* Vall del Torne

## Referències

* ↑ Delambre, J. B. J. (1799): Méthodes Analytiques pour la Détermination d'un Arc du Méridien; précédées d'un mémoire sur le même sujet par A. M. Legendre, De L'Imprimerie de Crapelet, Paris, 72–73
* ↑ Sir Isaac Newton. Isaac Newton: The mathematical principles of natural philosophy- Principia Book III, Proposition XIX Problem III. printed for Benjamin Motte, 1729, p. 239– [Consulta: 12 agost 2012].
* ↑ Isaac Newton: Principia Book III Proposition XIX Problem III, p. 407, on line - archive.org Principia Book III Proposition XIX Problem III
# Nick Carter

Nickolas Gene Carter (Jamestown, Nova York, 28 de gener de 1980) és un cantant nord-americà i membre del grup vocal Backstreet Boys. Fins al 2015, Carter ha publicat tres àlbums en solitari, Now or Never, I'm Taking Off i All American, durant els descansos entre els horaris dels Backstreet Boys, i una col·laboració amb Jordan Knight titulada Nick &amp; Knight. Ha fet aparicions ocasionals en televisió i ha protagonitzat els seus propis reality shows, House of Carters i I (Heart) Nick Carter.

## Primers anys

Nickolas Gene Carter va néixer a Jamestown, Nova York, on els seus pares, Jane Elizabeth (de soltera Spaulding, abans Carter) i Robert Carter (1952-2017), tenien un bar anomenat Yankee Rebel a Westfield, Nova York. Té ascendència anglesa, gal·lesa, irlandesa i alemanya; segons una prova d'ADN, Carter és predominantment (seixanta-dos per cent) europeu del nord i de l'oest, onze per cent escandinau i nou per cent italià, i la resta de la seva composició genètica és de l'Orient Mitjà, ibèrica i balcànica. Diversos anys més tard, quan Carter tenia quatre anys, la família es va traslladar a Ruskin, Florida, i va dirigir la residència de gent gran Garden Villa, on va augmentar la família. Els germans de Carter són Leslie Carter (1986-2012) i Aaron Carter (1987-2022).

## Referències

* ↑ «Backstreet Bahama Boys». CBS News, May 16, 2000. Arxivat de l'original el July 10, 2015. [Consulta: February 12, 2012].
* ↑ Rubin, Rebecca. «Bob Carter, Father of Aaron and Nick Carter, Dies at 65». Variety, 17-05-2017. [Consulta: 18 gener 2020].
* ↑ Laudadio, Marisa People, 71, February 16, 2009 [Consulta: December 19, 2016].
* ↑ «Which Backstreet Boy is Jewish? - World News - Jerusalem Post». www.jpost.com.
* ↑ September 1, Diane Jameson. «The Backstreet Boys' MyHeritage DNA Results Are Back!». MyHeritage Blog, 28-08-2019.
* ↑ Netter, Matt. Backstreet Boys * Aaron Charles Carter. New York: Pocket Books, January 1999, p. 8. ISBN 0-671-03539-8.
* ↑ Barnes, Corey. Backstreet Brother: Aaron Carter. New York: Random House, January 1999, p. 4. ISBN 0-375-80193-6.
# El primer dia de la meva vida

El primer dia de la meva vida (títol original en italià, Il primo giorno della mia vita) és una pel·lícula de 2023 dirigida per Paolo Genovese. S'ha doblat i subtitulat al català.
És l'adaptació cinematogràfica de la novel·la homònima del 2018 escrita pel mateix director Genovese.

## Sinopsi

Un home sobremotivat; un oficial de policia; una antiga gimnasta que va perdre la mobilitat de les cames; un nen amb sobrepès. En una nit plujosa, tots es troben "convidats" per un misteriós individu que els ha recuperat just abans de prendre l'última decisió de les seves vides.

## Promoció

El primer tràiler de la pel·lícula es va estrenar el 28 de desembre de 2022.

## Distribució

La pel·lícula es va estrenar als cinemes italians a partir del 26 de gener de 2023.

## Premis i reconeixements

* 2023 - Nastro d'argento
** Nominació al millor argument per a Paolo Genovese
** Nominació a la millor actriu no protagonista per a Sara Serraiocco
** Nominació al millor so en directe per a Umberto Montesanti

## Referències

* ↑ «El primer dia de la meva vida». FilminCAT. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ Il primo giorno della mia vita a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «El primer dia de la meva vida». Desdelsofà.cat. [Consulta: 31 octubre 2023].
* ↑ «Il primo giorno della mia vita».
* ↑ «Il primo giorno della mia vita, Paolo Genovese. Giulio Einaudi editore - Stile libero Big» (en italià).
* ↑ El primer dia de la meva vida a YouTube
* ↑ Cristiano Bolla. «Nastri d’Argento 2023, Rapito di Marco Bellocchio fa il pieno di premi: tutti i vincitori della 78ª edizione», 20 giugno 2023.
# Músculs rotatoris

El músculs rotatoris (musculi rotatores), o músculs rotatoris del dors, és un conjunt de músculs petits i una certa forma de quadrilàter. Hi ha onze parells a cada costat de la columna vertebral. Aquests músculs es troben per sota del múscul multífid i està present en totes les regions de la columna vertebral, tot i que són més prominents a la regió toràcica.
Sorgeixen de la part superior i posterior de l'apòfisi transversa, i s'insereixen en la vora inferior i la superfície lateral de la làmina de la vèrtebra per sobre de les fibres que s'estenen fins a l'arrel de l'apòfisi espinosa.
El primer múscul rotatori es troba entre la primera i segona vèrtebra dorsal, i l'últim, entre l'onzena i dotzena vèrtebra dorsal. De vegades, el nombre d'aquests músculs es veu disminuïda per l'absència d'un o més des de l'extrem superior o inferior. Els músculs rotatoris tenen una alta densitat de propioceptors i estan implicats en el control postural.

## Notes

* ↑ Al Diccionari enciclopèdic de medicina apareix la denominació múscul rotatori del dors en la llista de músculs. El TERMCAT, d'acord amb el llistat de la Terminologia Anatomica, inclou múscul rotatori però no músculs rotatoris del dors. Vegeu el Diccionari enciclopèdic de medicina Arxivat 2012-10-02 a Wayback Machine. i el TERMCAT, Centre de Terminologia. Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993. 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 6 febrer 2014].
* ↑ McGill, Stuart. Ultimate Back Fitness and Performance. Ontario, Canadà: Wabuno, 2004, p. 325. ISBN 978-0-9735018-0-3.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Enllaços externs

* LUC rota
* rotatores+%28muscles%29 al Diccionari d'eMedicine
* PT - llarg Arxivat 1999-10-22 a Wayback Machine.
* PT - curt Arxivat 1999-10-22 a Wayback Machine.
# Pere Cuatrecasas Sabata

Pere Cuatrecases Sabata (Barcelona, 1929-2001) fou dirigent esportiu d'entitats relacionades amb el golf.
Practicà el golf al Club de Golf Sant Cugat i al Club de Golf Llavaneres i el 1971 va ser un dels impulsors del Club de Golf Vallromanes, i en fou president del 1975 al 1985. Va ser elegit president de la Federació Catalana de Golf el 25 de març de 1985. Durant el seu mandat va promocionar la pràctica del golf en les categories infantil i juvenil, i la federació va viure un augment de llicències i de camps, entre ells el Golf Can Sant Joan, dissenyat per Severiano Ballesteros i el primer de titularitat pública que el 1994 es va construir a Catalunya entre els termes municipals de Sant Cugat del Vallès i Rubí. El Campionat de Catalunya interclubs boys-girls porta el seu nom, així com un torneig social del CG Vallromanes.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.