OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lignòfits

Els lignòfits (Lignophyta) són un clade de plantes vascular. El grup el formen les progimnospermes i les plantes amb llavors (espermatòfits).
Progymnospermophyta és un terme en desús per a referir-se a lignòfits fòssils que no són espermatofitins. El gènere Archaeopteris pertany a aquest grup.
Normalment en la classificació taxonòmica es fan servir un nom preexistent en cas que aquest existeixi però en el cas de Lignophytia es fa una excepció adoptant el nom de Lignophyta en lloc d'utilitzar el de Lignophytia que ja existia però era poc usat.

## Referències

* http://www.biodiversityexplorer.org/plants/ Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Ligonier (Indiana)

Ligonier és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 4.357 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ligonier tenia 4.357 habitants, 1.390 habitatges, i 1.021 famílies. La densitat de població era de 747,7 habitants/km².
Dels 1.390 habitatges en un 39,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,7% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 26,5% no eren unitats familiars. En el 21,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,52.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,4% tenia menys de 18 anys, un 13% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 17,2% de 45 a 60 i un 10,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.546$ i la renda mediana per família de 42.757$. Els homes tenien una renda mediana de 31.596$ mentre que les dones 23.938$. La renda per capita de la població era de 14.448$. Entorn del 7,5% de les famílies i el 14,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ligonier». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ligonier». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ligorio López

Ligorio López (18 d'agost de 1928) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1958.

## Referències

* ↑ 1958 FIFA World Cup Sweden Arxivat 2011-10-13 a Wayback Machine.
* ↑ Ligorio López Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Leigh Howard

Leigh Howard (Geelong, Victòria, 18 d'octubre de 1989) és un ciclista australià, professional des del 2008 i que actualment corre a l'Aqua Blue Sport.
Especialista en pista, és triple campió del món junior i professional. En carretera destaca la victòria al Campionat de Flandes de 2010.

## Palmarès en pista

* 2006
** Campió del món júnior en Persecució per equips (amb Jack Bobridge, Cameron Meyer i Travis Meyer)
** Medalla d'or als Jocs d'Oceania júnior en la cursa de puntuació
** Campió d'Austràlia júnior de scratch
* 2007
** Campió del món júnior en Persecució per equips (amb Jack Bobridge, Glenn O'Shea i Travis Meyer)
** Campió d'Austràlia júnior de persecució individual
** Campió d'Austràlia júnior del Quilòmetre contrarellotge
** Campió d'Austràlia júnior de madison
* 2008
** Campió d'Austràlia de persecució per equips
** Campió d'Austràlia de scratch
** 1r a l'UIV Cup Amsterdam sub-23 (amb Glenn O'Shea)
** 1r a l'UIV Cup Munich sub-23 (amb Glenn O'Shea)
* 2009
** Campió del món d'Òmnium
** Medalla de plata al Campionat del món de Madison (amb Cameron Meyer)
** Medalla de plata al Campionat del món de persecució per equips (amb Jack Bobridge, Rohan Dennis i Cameron Meyer)
* 2010
** Campió del món de madison (amb Cameron Meyer)
** Campió d'Oceania en Persecució per equips (amb Jack Bobridge, Michael Hepburn i Cameron Meyer)
** Campió d'Oceania en madison (amb Cameron Meyer)
** Campió d'Oceania en scratch
** Medalla de plata al Campionat del món d'Òmnium
* 2011
** Campió del món de Madison (amb Cameron Meyer)
** Campió d'Austràlia de madison (amb Cameron Meyer)
* 2012
** Campió d'Austràlia de madison (amb Kenny de Ketele)
** Medalla de bronze al Campionat del món de madison (amb Cameron Meyer)
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Cameron Meyer)
* 2017
** Campió d'Oceania en Persecució per equips (amb Jordan Kerby, Nicholas Yallouris i Kelland O'Brien)

### Resultats a la Copa del Món

* 2008-2009
** 1r a Pequín, en Madison
** 1r a Pequín, en Persecució per equips
* 2009-2010
** 1r a Pequín, en Persecució per equips
* 2010-2011
** 1r a Melbourne, en Madison
** 1r a Melbourne, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2008
** 1r a la Coppa Colli Briantei Internazionale
** Vencedor d'una etapa del Tour de Berlín
* 2009
** 1r a la Volta a Eslovàquia
** 1r a la Milà-Rapallo
** 1r a l'Astico-Brenta
** Vencedor de 3 etapes de la Volta al Japó
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Turíngia
* 2010
** 1r al Campionat de Flandes
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Oman
* 2011
** Vencedor d'una etapa de la Ster ZLM Toer
* 2012
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Gran Bretanya
* 2013
** 1r al Trofeu Migjorn
** 1r al Trofeu Platja de Muro
** 1r al Gran Premi Stad Sint-Niklaas
* 2016
** 1r a la Clàssica d'Almeria
** Vencedor d'una etapa del Tour dels Fiords

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2011. 152è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. No surt (7a etapa)
* 2016. No surt (15a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2016. 172è de la classificació general

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2013-05-22 a Wayback Machine. (anglès)
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Llaus

«Llaus o Les Llaus» té aquests significats:
Viccionari
# Llavi

* Per a altres significats, vegeu «Llavi (desambiguació)».
Els llavis (del llatí labrum o labium) són un òrgan visible situat a la boca dels humans i molts altres animals. Els llavis són tous, sobresurten i són mòbils, i formen l'obertura per la qual entren els aliments. També tenen una funció erògena en actes com ara els petons o altres gests íntims; una funció tàctil; i tenen un paper en l'articulació de la parla.

## Vegeu també

* Quilitis.
Viccionari
# Lannoy

Lannoy és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.672 habitants. És un dels municipis més petits de França i és envoltat pels de Lys-lez-Lannoy i Hem.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.105 | 1.189 | 1.362 | 1.262 | 1.674 | 1.726 | 1.672 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1965-1993 | Henri Echevin | |
| 1993-1995 | Albert Bourgois | |
| 1995- | Michel Colin | Divers droite |
# Lannilis

Lannilis (en bretó Lanniliz) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 4.984 habitants. El 27 de juny de 2008 el consell municipal va aprovar la carta Ya d'ar brezhoneg. A l'inici del curs 2007 el 34,2% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 3.612 | 3.556 | 3.686 | 3.939 | 4.272 | 4.473 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-2008 | Jean-Louis Kerboull | Divers droite, |
| 2008- | Claude Guiavarc'h | PS |

## Personatges il·lustres

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
# Lepidosauromorfs

Els lepidosauromorfs (Lepidosauromorpha) són un grup de sauròpsids que inclou aquells diàpsids més propers als llangardaixos que als arcosaures (incloent els cocodrils i aus). L'únic subgrup actual són els lepidosaures: llangardaixos, serps i tuataras.

## Sistemàtica

* Infraclase Lepidosauromorpha
** Acerosodontosaurus †
** Superordre Sauropterygia †
** Lepidosauriformes
*** Ordre Eolacertilia †
**** Icarosaurus
**** Kuehneosaurus
*** Superordre Lepidosauria
**** Ordre Sphenodontia
**** Ordre Squamata
***** Subordre Lacertilia*
***** Família Mosasauridae †
**** Subordre Serpentes
**** Subordre Amphisbaenia
# Llibre de la cuina catalana

El Llibre de la cuina catalana és un receptari en català de cuina catalana escrit per Ferran Agulló i editat per primer cop l'any 1928. Considerat un clàssic, s'hi defineixen rigorosament les seves bases, amb la intenció de presentar-la com una cuina nacional per primer cop al segle xx, com reivindica explícitament ell mateix al prefaci afegit a la segona edició del llibre, l'any 1933: "Catalunya, com té una llengua, un dret, uns costums, una història pròpia i un ideal polític, té una cuina. Hi ha regions, nacionalitats, pobles que tenen un plat especial, característic, però no una cuina. Catalunya la té."
Ferran Agulló és periodista i gastrònom, no cuiner. No fa un recull de receptes de les que aprenen els "xefs" als cursos de cuina sinó que descriu el que ha vist fer a mestresses de casa, pescadors, mariners, pagesos i caçadors. Hi parla dels ingredients utilitzats, dels aliments, dels condiments, dels plats en conjunt, dels elements propis que els caracteritzen, que uneixen uns dels altres i que els diferencien de plats que es fan a altres llocs. Defensa la seva senzillesa, el seu baix cost i que és fàcil de fer.
També la relaciona amb la cultura i les circumstàncies històriques i socials pròpies dels Països Catalans. A més la relaciona amb la cuina occitana. No s'ha de confondre amb El gran llibre de la cuina catalana que va escriure Josep Lladonosa el 1991.

## Vegeu també

* Art de ben menjar (1923)
* De re cibaria (1923)
* La Teca (1924)

## Referències

* ↑ Catalan cuisine, de Colman Andrews. Harvard Common Press, 2006. ISBN 9781558323292 (anglès)
* 1 2 El gust d'un poble, de Jaume Fàbrega. Cossetània Edicions, 2002. ISBN 84-9568-491-8 (català)
* ↑ Cambio 16, Números 640-647, Información y Revistas, 1984 (castellà)
* 1 2 Llibre de la cuina catalana, de Ferran Agulló i Vidal. Editorial Alta Fulla, 1990. Facsímil de la segona edició d'aquest llibre, editat per la llibreria Puig i Alfonso, de Barcelona, l'any 1933. ISBN 9788485403028 (català)
# Llibre de la Vida

El Llibre de la vida és un llibre mític usat tant a l'Antic com en el Nou Testament.

## Origen

L'origen del Llibre de la Vida, s'ha de buscar a Babilònia. Sembla que fou adoptat pels jueus sota la influència de Babilònia en els temps de l'exili. Les llegendes de Babilònia parlen de les Taules del Destí, a més de les taules de les transgressions, pecats i malifetes, de les malediccions i insults, d'una persona que hauria de ser "llançat a l'aigua", és a dir, a ser esborrada.

## Antic Testament

En el text d'Èxode 32: 32, Moisès li demana a Jahvè que se'l tregui del llibre. Aquí es considera que en el llibre de la vida, s'inscriuen els que estan en vida, en contraposició als que moren o estan morts. Semblant podria ser el sentit del llibre de Salms 69:28, en què el salmista demana que els seus enemics siguin esborrats del llibre de la vida.
Diferent significat presenta el llibre de Daniel on es parla del llibre de la vida com el registre dels que es salvaran. En el Llibre d'Henoc presenta un simbolisme semblant.

## Nou Testament

En el nou testament novament trobem el llibre com un registre dels que han vençut al mal i se salven, concretament en l'Epístola als Filipencs.
Però sobretot en el llibre de l'Apocalipsi, on es diu que en aquest llibre hi figuren, des de la creació del món, el nom dels que s'han de salvar, i acaba afirmant:
* "Tots els que no es trobin escrits en el Llibre de la Vida foren llançats al llac de foc" (Apocalipsi 20, 15).
L'anyell és qui té el llibre, motiu pel qual en nombroses obres es representa Crist portant el llibre de la vida. És constant, per exemple, en les representacions del Pantocràtor o de la Maiestas Domini. També és una imatge molt usada per designar els noms que estan escrits en el cel.

## Referències

* ↑ Daniel 12: 1
* ↑ (Epístola als Filipencs 4: 3)
* ↑ Apocalipsi 3: 5; 13: 8; 17: 8; 20: 12-15; 21, 27
* ↑ Apocalipsi 13:8
* ↑ (Lluc 10: 20)

## Bibliografia

* J. MACKENZIE, Biblical dictionary, Bruce Publishing Company, Nueva York 1965.
* Enciclopedia de la Biblia, Ediciones Garriga 1963.
# Literatura uruguaiana

La literatura uruguaiana o literatura de l'Uruguai (castellà, Literatura de Uruguay) és la literatura feta a l'Uruguai en llengua castellana. Es considera a Bartolomé Hidalgo (1788-1822) com el precursor de l'art escrit a l'Uruguai amb la seva poesia gautxesca, de caràcter eminentment rural, basada en la vida en el camp i amb influències criolles i nacionalistes. Van destacar els seus cielitos.
Pel que fa als escriptors del Romanticisme, Adolfo Berro i Juan Zorrilla de San Martín van ser reconeguts amb les seves obres sobre la naturalesa i els camps de l'interior del país. L'obra de Zorrilla va tenir un caràcter patriòtic com es pot veure a les seves Notas de un himno (1877), La leyenda patria (1879), Tabaré (1888) i La epopeya de Artigas (1910). També va rebre la influència de l'espanyol Gustavo Adolfo Bécquer quan va escriure Rimas y leyendas.
El 1900 Julio Herrera y Reissig és el precursor de la poesia modernista hispanoamericana. Es destaquen en aquesta època les poetesses Juana de Ibarbourou i Delmira Agustini. Entre els lírics destaquen Emilio Frugoni i Emilio Oribe. Quant a la prosa, cap destacar a Horacio Quiroga. Entre els valors amb producció actual, sobresurten Juan Carlos Onetti, Carlos Martínez Moreno, Eduardo Galeano, Mario Benedetti i Jorge Majfud. En el teatre destaquen Florencio Sánchez i Jacobo Langsner.

## Escriptors principals

Altres escriptors significatius de les lletres uruguaianes són:
* Eduardo Acevedo Díaz
* Claudia Amengual Puceiro
* Enrique Amorim
* Esther de Cáceres
* Adolfo Castells Mendívil
* Carlos Alberto Clulow
* Ismael Cortinas
* Antonio Díaz
* Francisco Espínola
* Benjamín Fernández
* Alfredo Mario Ferreiro
* Felisberto Hernández
* Ernesto Herrera
* Circe Maia
* Isidoro de María
* Tomás de Mattos
* Raúl Montero Bustamante
* Jesús Moraes
* Ariel Muñiz
* Alberto Nin Frías
* Danilo Pallares Echeverría
* Manuel Pérez y Curis
* Cristina Peri Rossi
* Carmen Posadas
* Carlos Rehermann
* José Enrique Rodó
* Mauricio Rosencof
* Maximiliano Rodríguez Vecino
* Armonía Somers
* Constancio C. Vigil
* María Eugenia Vaz Ferreira
* Idea Vilariño
* Ida Vitale

### Escriptors uruguaians en altres llengües

* Álvaro García de Zúñiga, en francès i portuguès.
* Comte de Lautréamont, en francès.
* Jules Laforgue, en francès.
* Ricardo Paseyro, fonamentalment en francès però també en castellà.
* Jules Supervielle, en francès.

## Referències

* ↑ (castellà) Damisela.com: La Literatura Uruguaya - Introducció a la literatura uruguaiana i riuplantenca

## Vegeu també

* Acadèmia Nacional de Lletres de l'Uruguai
# Llau del Pas del Pi

La llau del Pas del Pi és una llau de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, actualment integrant del municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. És al vessant del poble d'Hortoneda, però més a prop del de Pessonada.
Es forma a 1.396,5 metres d'altitud, al vessant de ponent de l'extrem meridional de la Serra del Banyader, al nord del Serrat de Ramanitxo, al sud de la Solana del Pas del Pi. Des d'aquest lloc davalla cap al nord-oest, de forma paral·lela al serrat i a la solana esmentats i a l'Obaga del Pas del Pi, i s'aboca en el barranc de la Coma de l'Olla a llevant de les Costes de Cantellet.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Litiomarsturita

La litiomarsturita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom per la seva relació amb la marsturita.

## Característiques

La litiomarsturita és un silicat aprovat com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional que va ser publicat l'any 1990. La seva fórmula química va ser redefinida l'any 2022 a l'actual: LiCaMn₃Si₅O$_{14}$(OH). Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6. És l'anàleg amb liti de la marsturita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la litiomarsturita pertany a «09.DK - Inosilicats amb 5 cadenes senzilles periòdiques» juntament amb els següents minerals: babingtonita, manganbabingtonita, marsturita, nambulita, natronambulita, rodonita, escandiobabingtonita, fowlerita, santaclaraïta, saneroïta, hellandita-(Y), tadzhikita-(Ce), mottanaita-(Ce), ciprianiïta i hellandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la Mina Foote Lithium Co., al districte miner de Kings Mountain, situat al comtat de Cleveland (Carolina del Nord, Estats Units). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Lithiomarsturite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 gener 2020].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 65». European Journal of Mineralogy, 34, 1, 24-02-2022, pàg. 143–148. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-143-2022 [Consulta: 4 març 2022].
# Litiowodginita

La litiowodginita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la wodginita. Rep el seu nom en al·lusió al seu contingut en liti i a la seva relació amb la wodginita.

## Característiques

La litiowodginita és un òxid de fórmula química LiTa₃O₈. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Apareix en les parts central dels cristalls de wodginita. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6,5. És el dimorf de la litiotantita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la litiowodginita pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

La litiowodginita es forma en zones d'albita en pegmatites granítiques. Va ser descoberta al dipòsit de tàntal d'Ognevka (Província del Kazakhstan Oriental, Kazakhstan). També ha estat descrita en dos indrets més propers al seu lloc de descobriment, a la mina Manono (Katanga, República Democràtica del Congo) i la mina Tanco, al llac Bernic (Manitoba, Canadà).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: wodginita, ixiolita, irtyshita i simpsonita.

## Referències

* 1 2 3 4 «Lithiowodginite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Lithiowodginite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Llibres Turmeda

Llibres Turmeda és una editorial de Palma creada el 1972 per diferents artistes i persones vinculades al món cultural de l'illa, com Josep Albertí Morey, Miquel Barceló, Aina Muntaner, Antoni Serra i Bauçà i Guillem Frontera. L'editorial es va crear com a resultat d'una crítica envers un cert conservadorisme d'una altra editorial, l'Editorial Moll. És la responsable de les diferents col·leccions Turmeda de narrativa, poesia o assaig. També de la col·lecció Gavilans, exclusivament de narrativa. Pel que fa a la poesia, publiquen la col·lecció Tomir.

## Referències

* ↑ «Llibres Turmeda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ LÓPEZ CRESPÍ, Miquel La influència de l'obra de Francesc de Borja Moll en la generació d'escriptors mallorquins dels anys setanta Arxivat 2011-11-17 a Wayback Machine. Racocatala.cat
# Lliga Caixa Popular

La Lliga Caixa Popular és una competició de promoció d'escala i corda, modalitat professional de la pilota valenciana, per a jugadors semi-professionals o en formació.
Està patrocinada per la caixa d'estalvis valenciana Caixa Popular.

## Historial

| Temporada | Campió | Subcampió | Resultat | Trinquet |
| 2011 | Rodrigo i Carlos II | Carlos i Víctor II | 60-50 | Trinquet del Genovés |
| 2010 | Rodrigo, Ponce i José | Nacho, Quico i Javi | 60-45 | Trinquet d'Alcàsser |
| 2009 | Sergio, Monrabal II i Cristian | Santi II, Víctor II i José | 60-30 | Trinquet del Genovés |
| 2008 | Pasqual II, Monrabal II i José Ramón | Escoto, Tomàs II i Josep | 60-50 | Pelayo (València) |
| 2007 | Pasqual II, Aucejo i Hèctor II | Fran, Gerardo i Monrabal | 60-25 | Pelayo (València) |
| 2006 | Fran i Álvaro | Pasqual II, César i Jose | 60-50 | Pla de l'Arc (Llíria) |
| 2005 | Fran i Raül II | ?, ? i ? | | Pla de l'Arc (Llíria) |
| 2004 | Fran i Raül II | Boni i Santi | | |
| 2003 | Soro III i Javi | Fran, Raül II i Figuera | | |
| 2002 | Fonso i Jaume | Fonfria, Abraham i Alberto | 60-35 | (Manises) |
| 2001 | Genovés II i Edu | Martí, Toni i Jesús | 60-50 | (Llíria) |
| 2000 | Genovés II i Salva | Raül i Lotxeta II | 60-35 | Pelayo (València) |
| 1999 | Martí i Pedrito | Miguel i Fèlix | 60-55 | Pelayo (València) |
| 1998 | Pedro i Ximet | Miguel i Melchor | 60-50 | Pelayo (València) |

## Enllaços externs

* Cartell del 2006
* Cartell del 2007 Arxivat 2009-01-06 a Wayback Machine.
* Cartell del 2008 Arxivat 2009-01-06 a Wayback Machine.
# Llista d'agrupacions de cambra de Girona

Grups de Cambra originaries a Girona entre el 1889 al 1945 trobem:
| Nom de l'Agrupació | Any de Creació |
| Quintet Gerundense | 1889 |
| Octimino Musical | 1889 |
| Sextet Artistico Gerundense | 1900 |
| Quintet Artistic Gerundense | 1905 |
| Quintet Català | 1911 |
| Quartet de l'Academia Musical Gerundense | 1911 |
| Trio Gerió | 1914 |
| Quintet Epòrium | 1917 |
| Trio Canigó | 1920 |
| Quintet Girona | 1923 |
| Quintet Orpheo | 1926 |
| Trio Ràdio Girona | 1930 |
| Quartet Albéniz | 1930 |
| Trio Civil | 1932 |
| Quintet Vienès | 1945 |

## Referències

* ↑ Brugués i Agustí, Lluís. La Música a Girona. Història del Conservatori Isaac Albéniz. Girona: Col·lecció Isaac Albéniz, 2008, p. 461. ISBN 978-84-96747-34-0.