OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Physalaemus henselii

Physalaemus henselii és una espècie de granota que viu a l'Argentina, el Brasil i l'Uruguai.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Lavilla, E., Kwet, A., Langone, J. & Faivovich, J. 2004. Physalaemus henselii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Telecinesi

La telecinesi és el moviment o distorsió d'objectes amb el poder de la ment, un fet considerat un engany per la majoria de la comunitat científica però que és defensat pels estudiosos de la parapsicologia. La primera menció al terme data d'un escrit de 1890 d'Alexander N. Aksakof. Originàriament, feia menció a moviments causats per éssers sobrenaturals (àngels, dimonis o esperits) però més endavant va passar a significar la modificació conscient de cossos físics sense tocar-los, només amb l'energia sortida del cervell.
No hi ha cap experiment acceptat universalment que provi l'existència del fenomen, ja que les proves i observacions o bé no eren replicables o tenien mancances metodològiques que invalidaven les seves conclusions. Els psicòlegs expliquen la creença en la telecinesi per la tendència a buscar patrons explicatius de successos anormals (clustering illusion) o pel que envolta l'espectacle de la màgia, que causa una suspensió de la credulitat. La James Randi Educational Foundation ofereix un premi d'un milió de dòlars a qui pugui demostrar sense dubtes l'existència de la telecinesi o altres activitats similars, fins al moment sense atorgar.

## Telecinesi a la ficció

El poltergeist i altres successos semblants poden incloure's dins la telecinesi, àmpliament present a la ficció, incloent-hi per exemple:
* Carrie (1976), de Stephen King
* La força de la saga La Guerra de les Galàxies
* Yumi a Codi Lyoko
* Diversos Pokémon
* Mags mitològics, com Merlí, o moderns, com Lord Voldemort
* Akira
* Looper (2012), de Rian Johnson
* Matilda de Roald Dahl
* L'anell de The Crazy Haaks 2
* Jean Grey dels X-Men i Scarlet Witch dels Avengers als còmics Marvel

## Persones a qui s'atribueixen poders de telecinesi

* Uri Geller
* Swami Rama
* Miroslaw Magola

## Referències

* ↑ Myers, Frederic William Henry (December 1890). Proceedings. London, England: the journal of the Society for Psychical Research.
* ↑ Blackmore, Susan J. (1992). "Psychic Experiences: Psychic Illusions". Skeptical Inquirer 16: 367–376
# Miskhako

Miskhako - Мысхако (rus) - és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al vessant meridional del mont Koldun (447 m), a l'oest del cap de Miskhako a la costa de la península d'Abrau, a la vora nord-oriental de la mar Negra, a 6 km al sud de Novorossiïsk i a 105 km al sud-oest de Krasnodar, la capital.
Pertanyen a aquest municipi els pobles de Fedótovka i Xirókaia Balka.

## Història

La vila fou fundada el 1903. Durant la Segona Guerra Mundial fou ocupada el 1942. L'any següent fou alliberada durant la batalla de la cruïlla del Kuban, a la nit del 4 de febrer de 1943 una companya de 274 homes sota el comandament de Tsézar Kúnikov a l'oest, al cap de Miskhako, procedent de Guelendjik, capturà el camp d'operacions Màlaia Zémlia i el retingué sota els atacs enemics fins a l'alliberament definitiu de la ciutat el 16 de setembre de 1943 en l'operació Novorossiïsk-Taman.

## Galeria d'imatges

* Monument als soldats caiguts a la Segona Guerra Mundial.
* Vista del vessant del mont Koldun (447 m).
* Logotip de la bodega Miskhako.
* Monument a Lenin.
# Torre del Negro

La torre del Negro és una torre de guaita situada a la localitat los Urrutias, al municipi de Cartagena, a Múrcia. Inicialment s'anomenava torre d'Arraez, pel llegendari corsari Morato Arraez, el pirata que més vegades va assolar la costa de Múrcia, va acabar anomenant-se del Negro per un esclau negre alliberat de galeres i que hi va treballar. Declarada Bé d'Interès Cultural, està en mal estat de conservació.
En el moment de la construcció, el 1585, en temps de Felip II, la torre estava a 100 metres del Mar Menor. La seva alçada és de 14 metres, els murs tenen un gruix d'1,50 metres. Es compon de 2 plantes i té adossada una casa de pagès.

## Referències

* ↑ «Torre del Negro» (en castellà). Hispania Nostra, 19-09-2014.
* ↑ «Los peores días de la Torre del Negro». La Opinión de Murcia, 30-07-2017.
* ↑ «Torre del Negro» (en castellà). Región de Murcia digital.
# Tocro front-roig

El tocro front-roig (Odontophorus erythrops) és una espècie d'ocell de la família dels odontofòrids (Odontophoridae) que habita la selva humida de l'oest de Colòmbia i l'oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Tocro front-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Tour d'Algèria

El Tour d'Algèria és una competició ciclista per etapes que es disputa anualment a Algèria. La primera edició data del 1929. La segona edició no es va disputar fins al 1949 i es va fer anualment fins al 1953. Anys més tard la cursa es va reorganitzar però per a ciclistes amateurs. El 2011 la cursa, després d'anys de no disputar-se, va tornar ja per a professionals i formant part del calendari de l'UCI Àfrica Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1929 | Marcel Colleu | François Borg | Fernand Duc |
| 1949 | Hilaire Couvreur | Roger Dequenne | Edward Van Dyck |
| 1950 | Hilaire Couvreur | Angelo Menon | Alex Close |
| 1951 | André Rosseel | Maurice Quentin | Robert Varnajo |
| 1952 | Vincent Vitetta | Jean Dotto | Georges Meunier |
| 1953 | Germain Derycke | Raymond Impanis | Maurice Neyt |
| 1969 | Gösta Pettersson | Karl-Heinz Miersch | Bart Solaro |
| 1970 (1) | Zygmund Hanusik | Piet Legierse | Bernd Knispel |
| 1970 (2) | Axel Peschel | Doug Dailey | Johannes Knab |
| 1971 | Zbignien Krzeszowiec | Ivan Skosirev | Dmitri Trichin |
| 1972 | Frits Schur | Jiří Háva | Dusan Zeman |
| 1973 | Stanisław Szozda | Alexandre Yudin | Ryszard Szurkowski |
| 1975 | Sven-Åke Nilsson | Aavo Pikkuus | Alexandre Yudin |
| 1984 | Niedine Tchambaz | | |
| 1985 | Sebti Benzine | Malek Hamza | Gilles Figue |
| 1986 | Salim Belkir | Sebti Benzin | Miklos Somogy |
| 1987 | Abdelbechir Reguigui | | |
| 1988 | Steffen Rein | Miroslav Liptak | Falk Boden |
| 2001 | Mohamed Abdel-Fatah | Ahmed El Nady | Mohamed Khaled Ahmed |
| 2003 | Mohamed Er Regragui | | |
| 2011 | Azzedine Lagab | Adil Jelloul | Natnael Berhane |
| 2012 | Natnael Berhane | Adil Jelloul | Joaquín Sobrino |
| 2013 | Víctor de la Parte | Stefan Schumacher | Constantino Zaballa |
| 2014 | Mekseb Debesay | Devid Tintori | Ting Hon Yeung |
| 2018 | Azzedine Lagab | Abderrahmane Mansouri | Gabriel Reguero |
| 2019-2021 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 2022 | Hamza Mansouri | Islam Mansouri | Yacine Hamza |
| 2023 | Paul Hennequin | Edoardo Sandri | Aklilu Gebrehiwet |
| 2024 | Nassim Saidi | Lars Quaedvlieg | Christopher Lagane |
(en color: edicions amateurs)

## Referències

* ↑ «1920-1929 - Cheliff, pour mieux informer». [Consulta: 12 juny 2024].
* ↑ Le premier Tour d'Algérie est remporté par Marcel Colleu
* ↑ «La Presse libre : journal indépendant du soir», 20-05-1929. [Consulta: 20 juny 2023].
* 1 2 Mustafa Sayar en un principi segon, va ser suspès per positiu d'EPO. Stefan Schumacher i Constantino Zaballa van guanyar una posició

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Tour d'Antalya 2020

El Tour d'Antalya 2020 fou la tercera edició del Tour d'Antalya. La cursa es desenvolupà entre 20 i el 23 de febrer de 2020 amb un recorregut de 552,9 km dividts en quatre etapes. La cursa formava part del calendari UCI Europa Tour 2020 amb una categoria 2.1. El vencedor fou el britànic Max Stedman (Canyon DHB-Soreen), que fou acompanyat al podi per Kenneth Van Rooy (Sport Vlaanderen-Baloise) i Alessandro Fancellu (Kometa-Xstra Cycling Team), segon i tercer respecitvament.

## Equyips participants

L'organització va decidir convidar a 29 equips, un UCI WorldTeam, cinc UCI ProTeams, vint-i-un equips continentals i dues seleccions nacionals:

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 20 de feb | Antalya – Antalya | etapa de mitja muntanya | 149,2 | Mihkel Räim | Mihkel Räim |
| 2a etapa | 21 de feb | Kemer – Antalya | etapa accidentada | 165,3 | Giovanni Lonardi | Giovanni Lonardi |
| 3a etapa | 22 de feb | Aspendos – Termessos | etapa de muntanya | 101,6 | Riccardo Zoidl | Max Stedman |
| 4a etapa | 23 de feb | Side – Antalya | etapa plana | 136,8 | Tim Merlier | Max Stedman |

### Etapa 1

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 2

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 3

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 4

Font: ProCyclingStats :

## Classificacions
### Classificació general

Font: ProCyclingStats :

### Classificació per equips
## Referències

* ↑ «Maximilian Stedman se impone en el Tour de Antalya». biciciclismo.com, 23-02-2020 [Consulta: 1r març 2020].
* ↑ «Clasificaciones finales del Tour de Antalya 2020».
* ↑ 2020»3rd Tour of Antalya (2.1) a procyclingstats.com

## Enllaços externs

* Web oficial
# Tour d'Ankara

El Tour d'Ankara és una competició ciclista per etapes que es disputa a Turquia. La cursa forma part de l'UCI Europa Tour, amb una categoria 2.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2015 | Nazim Bakırcı | Fatih Keleş | Ahmet Örken |
| 2016 | Serkan Balkan | Georgi Petrov Georgiev | Mustafa Sayar |
| 2017 | Brayan Ramírez | Óscar Sevilla | Eduard Vorganov |

## Referències

* ↑ «Tour of Ankara (Tur) - Cat.2.2». [Consulta: 30 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cqranking.com
* Palmarès a cyclebase.nl
# Tour d'Annaba

El Tour d'Annaba és una competició ciclista per etapes que es disputa als voltants d'Annaba (Algèria). Es corre des del 2015, al mes de març. La cursa forma part de l'UCI Àfrica Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2015. | Abdelbaset Hannachi | Abderrahmane Bechlagheme | Azzedine Lagab |
| 2016 | Luca Wackermann | Adil Barbari | Abderrahmane Mansouri |

## Referències

* ↑ Hichem Chaabane, inicialment vencedor, va ser desqualificat, al juliol de 2015, per la federació algeriana de ciclisme

## Enllaços externs

* Palmarès a cqranking.com
* Palmarès a cyclebase.nl
# Tour d'Armòrica

El Tour d'Armòrica (en francès Tour d'Armorique) va ser una competició ciclista per etapes que es disputà a la Bretanya entre 1976 i 1994. Les tres primeres edicions fou una cursa reservada a ciclistes amateurs, però a partir de 1980 s'obrí als professionals. El 1979 no es disputà. El 1985 s'anomenà Tour de Bretanya. La darrera edició fou el 1994. El 1996 la Ruta Adélie de Vitré n'agafà el relleu.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1980 | Patrick Friou | Yves Hézard | André Chalmel |
| 1981 | Bernard Vallet | Hubert Mathis | Michel Larpe |
| 1982 | Bernard Hinault | André Chappuis | Régis Clère |
| 1983 | Jean-François Chaurin | Vincent Barteau | Christian Seznec |
| 1984 | Pascal Campion | Christian Levavasseur | Jean-Claude Bagot |
| 1985 | Bruno Wojtinek | Pierre Le Bigault | Ronan Pensec |
| 1986 | Jorg Muller | Philippe Leleu | Bruno Cornillet |
| 1987 | Thierry Marie | Dominique Gaigne | Joël Pelier |
| 1988 | Soren Lilholt | Gilbert Duclos-Lassalle | Thierry Marie |
| 1989 | Laurent Jalabert | Jean-Claude Colotti | Stefan van Leeuwe |
| 1990 | Roberto Torres | Franck Pineau | Éric Caritoux |
| 1991 | Jérôme Simon | Dimitri Vassiltxenko | Jean-Cyril Robin |
| 1992 | Peter de Clercq | Greg LeMond | Franck Pineau |
| 1993 | Jean-Cyril Robin | Hendrik Redant | Cezary Zamana |
| 1994 | Emmanuel Magnien | Peter de Clercq | Christophe Capelle |

## Referències

* ↑ «Tour d'Armorique (France) - Ex.». [Consulta: 2 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Tour d'Armorique a sitiodeciclismo.net
# Tici Flavi Ticià

Tici Flavi Titià (en llatí: Titius Flavius Titianus) va ser governador de la Tarraconense entre el 199 i el 202 o del 205 al 208.

## Referències

* ↑ (castellà) Isaías Arrayás Morales, Morfología histórica del territorio de Tarraco, ss. III-I a.C, p. 113
# The Tesseract

The Tesseract és una pel·lícula de thriller de 2003 dirigida per Oxide Pang i protagonitzada per Jonathan Rhys-Meyers.Està basada en la novel·la homònima de 1998 d'Alex Garland.
La pel·lícula examina quatre vides aparentment inconnexes reunides a través d'un robatori a l'habitació d'un hotel de Bangkok (a diferència de la novel·la que se situa a Manila). Les interaccions d'un anglès traficant de drogues, un psicòleg anglès, un tailandès assassí i un nen de 13 anys maltractat demostren que la vida és tan complexa que fins i tot els esdeveniments més petits poden tenir conseqüències enormes, fins i tot fatals (és a dir, l'efecte papallona).

## Argument

En Sean, un corredor d'una banda de narcotraficants, s'ha registrat a l'habitació 303 de l'hotel Heaven de Bangkok. Una altra convidada és la Rosa, psicòloga que investiga els nens dels barris marginals, a la planta inferior (habitació 202). A l'habitació del costat, 203, hi ha la Lita, una assassina que està esperant per interceptar el paquet que en Sean espera. Lligant-los a tots junts, hi ha el grum de 13 anys, Wit, un nen de carrer i de dits lleugers.

## Repartiment

* Jonathan Rhys Meyers com a Sean
* Saskia Reeves com a Rosa
* Alexander Rendell com a Wit
* Carlo Nanni com a Roy
* Lena Christenchen com a Lita

## Recepció

Va rebre el premi a la millor fotografia al XXXVI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.

## Referències

* ↑ Rooney, David «The Tesseract». Variety, 23-09-2003.
* ↑ The Tesseract by Oxide Pang (Review), opus.ing, 26 de setembre de 2003
* ↑ 'Zatoichi', de Takeshi Kitano, premio a la mejor película del Festival de Sitges, El País, 7 de diciembre de 2003

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Their Charming Mama

Their Charming Mama és un curtmetratge mut de la Vitagraph dirigit per Frederick A. Thomson i protagonitzat per Earle Williams i Lillian Walker. La pel·lícula es va estrenar el 15 de novembre de 1911.

## Argument

El senyor Brown no dubta a dir-li a la senyora Collins que és una vídua encantadora. La jove vídua té dues filles, Nell i Bess, demanen a la seva mare que celebri una recepció en la que puguin convidar a diversos amics. La nit de la festa, tots els joves, inclosos John i Harold, els respectius pretendents de Nell i Bess, queden captivats per l'encantadora vídua i li van al darrere. El senyor Brown se sent desconcertat per la dificultat d'arribar a la dona que admira, però, amb l'ajut de Nell i Bess, aconsegueix acostar-s'hi i li proposa el matrimoni. Obté el seu consentiment i aviat es casen. Al seu retorn, i en sortir a passejar pel parc, l'ara senyora Brown, es veu assetjada per tots els joves fins que es dispersen després que el senyor Brown els digui que aquella encantadora dama ara és la seva dona. Al vespre, Nell i Bess fan una recepció per mostrar els seus anells de compromís i anunciar que es casaran. Segueix l'enhorabona i tothom està convençut que la rebuda és un gran èxit, a causa de “Mama encantadora”.

## Repartiment

* Alec B. Francis (Mr. Brown)
* Ruth D. Blake (Mrs. Collins)
* Hazel Neason (Nell Collins)
* Lillian Walker (Bess Collins)
* Earle Williams (John)
* Leo Delaney (Harold)
* Bob Burns
* Mary Maurice

## Referències

* ↑ «Vitagraph». The Moving Picture World X, 7, 18-11-1911, pàg. 525.
* ↑ «Their Charming Mama (1911) - IMDb». [Consulta: 1r setembre 2020].
* ↑ «Complete records of current films». Motography VI, 5, 01-11-1911, pàg. 251.
# Tirano

Tirano (en llombard occidental Tiràn) és un municipi italià, situat a la regió de Llombardia i a la província de Sondrio. L'any 2009 tenia 9.168 habitants. Limita amb els municipis de Brusio (CH-GR), Corteno Golgi (BS), Sernio, Vervio i Villa di Tirano. Al seu terme hi ha una de les estacions del Ferrocarril Rètic.
Està situat a la frontera amb Suïssa, a una altitud de 450 msnm i envoltat de muntanyes: al sud els Alps Orobie valtellinesos, al nord el Massís de la Bernina i al nord-est el del Stelvio. Les localitats es troben a la rodalia a la confluència de les dues branques del riu Adda.
La importància de la seva posició geogràfica va portar Lluís Maria Sforza a fortificar la localitat, la qual cosa va garantir cert benestar, testimoniat en bells palaus senyorials erigits entre el segle xvi i el XVII. El principal edifici monumental de Tirano és el santuari de la Verge, construït a partir de 1505 sobre el lloc on se suposa que la Mare de Déu es va aparèixer a Mario Degli Omodei el 29 de setembre de 1504 i els va lliurar d'una epidèmia de pesta.
A la zona van haver assentaments prehistòrics, les traces de la qual es revelen en les incisions rupestres de punyals del segle XVIII aC i de les esteles de l'edat del coure actualment a l'Antiquarium Tellino.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1949-1951 | Balilla Pinchetti | |
| 1951-1956 | Ermenegildo Cattaneo | |
| 1956-1960 | Benedetto della Vedova | |
| 1960-1964 | Andrea Panizza | |
| 1964-1970 | Aldo Oberti | |
| 1970-1990 | Lorenzo Manganetti | |
| 1990-1999 | Flavio Poluzzi | |
| 1999-2004 | Giordano Rossi | |
| 2004- | Pietro Giovanni Del Simone | Llista Cívica |

## Galeria d'imatges

* Basílica
* Església de S.Perpetua
* Ferrocarril de Bernina
* Palazzo Quadrio

## Enllaços externs

* (italià) Web oficial Arxivat 2011-03-15 a Wayback Machine.
* (italià) Diari local dedicat a Tirano i voltants
* (italià) Tirano - informació turística i cultural Arxivat 2016-03-31 a Wayback Machine.
* (italià) Il Portale di Tirano
# Thermobia domestica

Thermobia domestica és un petit insecte zigentom de la família Lepismatidae similar al peixet d'argent (gènere Lepisma). Mesura aproximadament 1,5 cm de longitud.
T. domestica prefereix altes temperatures i requereix una mica d'humitat, i poden trobar-se en fleques i prop dels escalfadors d'aigua, calderes o forns. Muden de pell moltes vegades durant la seua vida podent recuperar una pota amb les mudes si l'havien perduda.
S'alimenten d'una àmplia varietat de carbohidrats i midons que també són fonts proteiques, com la farina i les cobertes dels llibres, i poden suportar fins a un any sense alimentar-se. Es distribueixen per la majoria dels llocs del món i poden trobar-se sovint en exteriors sota les roques, fullaraca, i similars, però també en interiors, on són considerats plagues. Són, abans de res, una molèstia dins de la llar o dels edificis, ja que, si bé no causen danys majors, poden contaminar el menjar, danyar articles de paper i tacar la roba. D'altra banda, són completament inofensius.
Amb 1½ a 4½ mesos d'edat, la femella de T. domestica comença a pondre ous si la temperatura és l'adequada (32–41 °C). Després del període d'incubació (12-13 dies), les nimfes desclouen. El cicle vital pot completar-se en 2 a 4 mesos; per tant, poden néixer diverses generacions cada any.

## Referències

* ↑ Burnie, David. Enciclopedia ilustrada del reino animal. Madrid: Susaeta, 2000, p. 48. ISBN 84-305-9931-2.
# Tord mosquiter de Fraser

El tord mosquiter de Fraser (Stizorhina fraseri) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes del sud de Camerun, l'illa de Bioko, Guinea Equatorial, el Gabon, República del Congo, República Centreafricana, nord, nord-est, sud i est de la República Democràtica del Congo, oest del Sudan del Sud i Uganda, nord i centre d'Angola, nord-oest de Zàmbia i l'extrem nord-oest de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Tord mosquiter de Fraser». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Tremel·lomicets

Els Tremellomycetes són una classe de fongs dimòrfics. Algunes espècies tenen un cos fructífer gelatinós o un parentesoma saculat. Hi ha 3 ordres, 11 famílies, 50 gèneres i 377 espècies dins els Tremellomycetes.

## Referències

* ↑ Hibbett, D.S., et al. «A higher level phylogenetic classification of the Fungi». Mycological Research, 111, 5, març 2007, pàg. 509–547. DOI: 10.1016/j.mycres.2007.03.004. PMID: 17572334.
* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA.. Dictionary of the Fungi. 10th ed. Wallingford: CABI, 2008, p. 697. ISBN 0-85199-826-7.
# Tres mils

Els tres mils és el nom que es dona a una coneguda excursió que discorre pels municipis de Bunyola i Escorca, a la Serra de Tramuntana, a l'illa de Mallorca. La ruta s'anomena així perquè corona tres cims pròxims entre si tots tres de més de mil metres d'alçada: el Puig de l'Ofre (o Lofra), amb els seus 1.093 metres, el de na Franquesa, de 1.067 metres, i el de sa Rateta, el més alt, amb 1.113 metres. El nom juga amb la semblança fonètica amb la paraula tresmil, que en muntanyisme fa referència a un cim de més de 3.000 metres: si se sumen les altures de l'Ofre, na Franquesa i sa Rateta sumen, efectivament, més de 3.000 metres. Tot i així, el desnivell acumulat no assoleix ni la mitat d'un tresmil.

## Recorregut

La ruta sol començar a la Font des Noguer, creuar l'embassament de Cúber fins al Coll de l'Ofre, i des d'allà puja els tres puigs: primer l'Ofre, després na Franquesa i després sa Rateta. Des d'aquest darrer es baixa pel camí de nevaters cap a la canal que du a l'embassament de Cúber de nou. Tot i així, la ruta admet variacions: començar des de Coma-sema pujant primer sa Rateta, fer-ho des d'Orient i pujar primer l'Ofre pel Pas de na Maria, partir des de Biniaraix i pujar el Barranc fins al Coll de l'Ofre, o seguir la ruta des de Fornalutx pel Portell de sa Costa. El tram que va de na Franquesa a sa Rateta segueix la carena que fa de partió entre els municipis d'Escorca i Bunyola.

## Toponímia

Els noms d'aquests tres cims, com tots els topònims en general, han anat canviant al llarg del temps. Concretament, el darrer canvi en la toponímia d'aquestes muntanyes és molt recent: es va produir a cavall del segle xix i el xx. Resulta que el cim més alt del massís, sa Rateta, era un temps conegut com a sa (o na) Franquesa. En canvi, el seu cim veïnat, l'actualment conegut amb el nom de na Franquesa, rebia el nom de la possessió que es troba a la seva falda, Binimorat (puig de). Sa Rateta, el nom amb què es coneixien unes terres que creuava el camí de nevaters que ascendia al puig (segurament en origen era "sa Roteta", en referència a una rota que hi podia haver), va acabar per denominar tota la muntanya, i el seu antic nom va passar a denominar el cim veïnat, na Franquesa, l'antic Puig de Binimorat. El mateix Arxiduc encara coneixia els cims amb la nomenclatura antiga. Avui en dia, però, tothom que coneix els cims s'hi refereix amb els noms moderns, en part degut al fet que així consta en els mapes.

## Referències

* ↑ «Toponimiamallorca.net». Miquel Àngel Escanelles Garau, 18-02-2008. [Consulta: 2 febrer 2016].

## Enllaços externs

* http://www.arabalears.cat/balears/tres-mils_0_1131487019.html
* http://www.toponimiamallorca.net/index.php?option=com_content&view=article&id=207%3Asa-rateta&catid=35%3Ar&Itemid=183