OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wave Hill

Wave Hill és un jardí botànic de la ciutat de New York als Estats Units, situat al borough del Bronx.
Wave Hill fa 113000 m².
És considerat com el petit paradís del Bronx, amb una vista admirable sobre el riu Hudson, Palissades Park i Nova Jersey.
El parc de Riverdale és adjacent a Wave Hill, parc reconegut pels seus passeigs al llarg de l'Hudson.

## Història

Wave Hill va ser construït el 1843 pel jurista William Lewis Morris.
De 1866 a 1903, la propietat ha pertangut a William Henry Appleton, qui amplia la casa i va fer construir el primer jardí i els hivernacles.
El 1903, George W Perkins va comprar la finca i va afegir-hi nous hivernacles, una piscina, les terrasses i el que esdevindrà "The Ecology Building". Va fer plantar arbres rars i va afegir jardins (jardins dissenyats per Albert Millard, cèlebre paisatgista austríac)
El 1960, la família Perkins va oferir Wave Hill a la ciutat de New York, i el 1965 va ser creat "The Wave Hill Inc" una societat sense ànims lucratius per administrar Wave Hill.

## Present

Wave Hill està constituït de 4 Cases històriques i 5 hivernacles.
Els jardins de Wave Hill contenen:
* El jardí Floral
* El Conservatori
* El Pèrgola (amb una vista extraordinària sobre el riu Hudson)
* El jardí Salvatge
* El jardí Aquàtic
* Alpine House (Un hivernacle amb pedres i plantes de muntanya)
* Woodland (un bosc de 40.000 m²)
* El Marco Polo Conservatoire
Hi ha sovint exposicions de flors o d'arbres.
S'hi oferenxen concerts a l'Armor Hall, els diumenges als vespres.

## Convidats cèlebres

Durant tota la seva història, homes cèlebres han viscut o s'han quedat a Wave Hill:
* Thomas Henry Huxley
* Charles Darwin
* La família de Theodore Roosevelt (durant les vacances d'estiu als anys 1870)
* Mark Twain (als anys 1900)
* Arturo Toscanini (als anys 1942)

## Anècdotes

Es diu que la família Rockefeller hauria comprat el bosc (a l'estat del New Jersey) davant Wave Hill i l'hauria donat a New Jersey amb l'única condició que el bosc continuï sent salvatge i que cap construcció no destrueixi la vista des de Wave Hill.

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial Arxivat 2005-11-25 a Wayback Machine.
# Gens Semprònia

La Gens Semprònia (en llatí Sempronia gens) era una gens romana patrícia i plebea, de gran antiguitat. La seva gloria està pràcticament limitada al període republicà i molt pocs Sempronii van tenir algun paper durant l'Imperi. Un dels seus membres, Aule Semproni Atratí, va obtenir el consolat el 497 aC, només dotze anys després de la fundació de la república.
Els Sempronii es van dividir en famílies de les quals els Atratí (Atratinus) eren patricis, i la resta plebeus: els Asel·lió, Bles, Dens, Grac, Llong, Musca, Pitió, Ruf, Rutil, Sop i Tudità.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 777.

## Enllaços externs

* Torquatus.
* Gracchus
* http://www.villaivlilla.com/GensSempronia/consules.htm
# Jesús Palomino

Jesús Palomino (Sevilla, 1969) és un artista visual i escriptor de viatges, actualment professor de la Facultat de Belles Arts de Màlaga. Al llarg de la seua carrera ha abordat pràctiques artístiques multidisciplinars, com la instal·lació, els projectes sonors, l'audiovisual, les entrevistes o el viatge com a experiència artística que de vegades presenta en forma de llibre. Bona part dels seus treballs artístics tenen la consideració de site-specific, és a dir projectes que analitzen la identitat de l'espai on es desenvolupen.
Jesús Palomino realitza habitualment projectes artístics per encàrrec, des d'una dimensió ètica i política. Ha realitzat diversos treballs sobre nomadisme cultural i estudis sobre les pràctiques de l'activisme feminista a partir dels textos de la professora i política Berit Ås. L'obra de l'artista uneix amb aparença de normalitat objectes quotidians que semblen no tenir nexes comuns. Ha realitzat estades de treball a països com Panamà, Sèrbia, Xina, Camerun o Estats Units

## Referències

* ↑ «Jesús Palomino y su espejo acústico» (en castellà). El País, edició Andalucia, 30-05-2009. [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ «Jesús Palomino. Arxiu d'artistes residents.» (en castellà). Hangar, 2019. [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ Meeting Berit Ås /Entrevista de Jesús Palomino a Berit Ås. https://www.youtube.com/watch?v=nwhs8blWBKI
* ↑ Entrevista a Jesús Palomino en Canal Sur. Maig 2019. https://www.youtube.com/watch?v=Atp3yLraTlk
* ↑ «Human Rigths Freee Money» (en castellà). Arteinformado, 03-06-2014. [Consulta: 15 març 2020].
# Pseudotropheus fuscoides

Pseudotropheus fuscoides és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes. Es troba a l'Àfrica oriental: és una espècie de peix endèmica del llac Malawi. Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Pseudotropheus fuscoides» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maréchal, C., 1991. Pseudotropheus. p. 401-415. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París. Vol. 4.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Fryer, G. 1956. New species of cichlid fishes from Lake Nyasa. Revue de Zoologie et de Botanique Africaines v. 53 (núms. 1-2): 81-91.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carlos Therón Sánchez

Carlos Therón Sánchez (Salamanca, Espanya, 15 d'abril de 1978) és un director de cinema espanyol.

## Carrera cinematogràfica

Carlos Therón és director, guionista i realitzador.
Va guanyar el premi Goya de 2005 al Millor Curtmetratge Documental per En la cuna del aire amb la seva productora Producciones Líquidas, creada amb el seu director de fotografia habitual: Antonio J. García. La productora va guanyar també el Goya de 2008 al Millor Curtmetratge de Ficció per Miente d'Isabel de Ocampo, en el qual també el muntatge és a càrrec de Carlos Therón.
És autor i director dels curts Comunica, La Ley de Murphy (2000), Interruptus (2003) i Impávido (2007), guanyadors de nombrosos premis cinematogràfics.
També ha realitzat videoclips de grups de música com Los Delinqüentes.
En televisió, ha dirigit les sèries Los hombres de Paco, El barco, Chiringuito de Pepe, Olmos y Robles i Mira lo que has hecho.

## Filmografia
### Cinema
#### Llargmetratges

* 2020: Operación Camarón (com a director)
* 2019: Lo dejo cuando quiera (com a director)
* 2017: Es por tu bien (com a director)
* 2013: Piratas y libélulas (com a editor)
* 2012: Impávido (com a director, guionista i editor)
* 2011: Fuga de cerebros 2 (com a director)

#### Curtmetratges

* 2011: Desenterrando|Desenterrando "Enterrado" (com a director, editor i càmara)
* 2011: La raya que me raya (com a actor, un home en un carrer)
* 2008: Miente (productor i editor)
* 2007: Impávido (com a director i guionista)
* 2006: Energy! (no he conocido el éxito) (editor)
* 2004: Skirting Thirty: The Elsa River's Story (cinematògraf)
* 2004: Di algo (Assistent de direcció)
* 2003: Interruptus (director, productor i guionista)
* 2000: La ley de Murphy (director, productor i guionista)

### Televisió
#### Com a director

* 2015: Olmos y Robles (2 episodis) (La 1)
* 2014, 2016: El Chiringuito de Pepe (9 episodis) (Telecinco)
* 2012-2013: El barco (4 episodis) (Antena 3)
* 2010: Los hombres de Paco (3 episodis) (Antena 3)

#### Com a coproductor

* 2016: El Chiringuito de Pepe (16 episodis) (Telecinco)
* 2015: Olmos y Robles (7 episodis) (La 1)

## Referències

* ↑ Carlos Therón: «La narrativa visual se ha devaluado, ha perdido potencia», Diari de Mallorca, 14 d'octubre de 2020
* ↑ El director salmantino Carlos Therón rueda la serie “Reyes de la noche”, La gaceta de Salamanca, 28 d'octubre de 2020
* ↑ La ‘Operación Camarón' de Carlos Therón ya tiene fecha de estreno, Fotogramas, 16 de gener de 2020

## Enllaços externs

* Carlos Therón a sensacine.com
* Carlos Theron a audiovisual451.com
# Giovanni Battista Rodoteo

Giovanni Battista Rodoteo fou un metge i compositor italià de la segona meitat del segle xvii.
L'única referència que tenim d'aquest compositor és que l'any 1670 feu representar l'òpera Adelaide regia principessa di Susa i, que fou estrenada en el teatre Alli Saloni de Venècia, i que va ser la primera que es representà en aquell teatre.

## Referències

* ↑ Llibret

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 51, pàg. 877. (ISBN-84-239-4551-0)

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Giovanni Battista Rodoteo en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Jeremias Gotthelf

Jeremias Gotthelf, pseudònim d'Albert Bitzius (Murten, cantó de Friburg, 1797 - Berna, 1854) fou un escriptor suís en alemany.

## Biografia

Jeremias Gotthelf era rector protestant. Es va convertir en escriptor a partir del treball pràctic en la seva parròquia, on va col·laborar en la millora de la formació general per a reduir la diferència social entre camp i ciutat. La doctrina reformadora pedagògica i social de Johann Heinrich Pestalozzi va influir en les idees de Gotthelf sobre una educació popular general, com s'aprecia en les seves narracions ambientades en el món de la societat camperola. Aquestes històries de poble no són idealitzacions sentimentals de la vida campestre, sinó representacions crítiques de condicions reals. Marcat pel llenguatge de la Bíblia de Luter, va publicar la seva primera novel·la amb 39 anys. Fins a la seva mort va escriure més de 80 novel·les i narracions.
El nom del protagonista de la seva primera novel·la (1836) El mirall dels pagesos o història de la vida de Jeremias Gotthelf, escrita per ell mateix; en alemany. Gotthelf, que significa "ajuda de Déu", es va convertir en el seu pseudònim literari a partir de llavors.

## Obres

* Der Bauern-Spiegel oder Lebensgeschichte des Jeremias Gotthelf, von ihm selbst beschrieben, 1837
* Die Wassernoth im Emmental, 1838
* Wie fünf Mädchen im Branntwein jämmerlich umkommen, 1838
* Leiden und Freuden eines Schulmeisters, 1838/39
* Dursli der Branntweinsäufer oder der heilige Weihnachtsabend, 1839
* Die schwarze Spinnel (L'aranya negra), pertanyent a la col·lecció Imatges i llegendes suïsses, 1842
* Geld und Geist (Valor i esperit), 1843.
* Wie Joggeli eine Frau sucht, 1841
* Elsi, die seltsame Magd, 1843
* Anne Bäbi Jowäger haushaltet und wie es ihm mit dem Dokteren geht, 1843/44
* Der Geldstag, Roman, 1846
* Hans Joggeli der Erbvetter, 1846
* Wie Uli der Knecht glücklich wird (Com arriba a la felicitat Uli el criat), 1846
* Der Notar in der Falle, 1848
* Michels Brautschau, 1849
* Die Käserei in der Vehfreude, 1850
* Das Erdbeeri-Mareili, 1850
* Der Besenbinder von Rychiswyl, 1851
* Zeitgeist und Berner Geist, 1851
* Barthli der Korber', 1852

## Referències

* 1 2 3 «Bitzius, Albert». [Consulta: 31 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Biografia (en alemany)
* Obres de o sobre Jeremias Gotthelf a Internet Archive
# Quercus liebmannii

Quercus liebmannii és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins de la secció dels roures blancs, que són els roures blancs d'Europa, Àsia i Amèrica del Nord.

## Descripció

Quercus liebmannii és un arbre caducifoli que pot arribar a fer fins als 10 m d'alçada. L'escorça és fosca, fissurada. Les branques són esveltes, sense pèls, una mica rosades, amb nombroses lenticel·les pàl·lides. Les gemmes fan entre 2 a 4 mm de llarg de color marró pàl·lid, pubescent al principi, que es torna glabre, amb escates ciliades i estípules caducifòlies. Les fulles de 9-25 x 4-16 cm són coriàcies, d'obovals a oblanceolades, de vegades el·líptiques. El vèrtex de la fulla és arrodonit o contundent, la base és reduïda, arrodonida o de vegades cordiforme. Les fulles joves són de color groc rosat tomentós i les fulles madures per sobre són verdes, lluents, sense pèls o amb alguns pèls estellats al llarg de la vora mitjana i a la base de la fulla; per sota amb un toment persistent, dens i blanquinós format per pèls feixucs i glandulars, excepte als nervis primaris; marge no revolut, ondulat, sinuat-dentat, amb 7-13 parells de dents curtes de mucronades i entre 10 a 16 parells de venes, prominents a sota. El pecíol fa entre 4 a 15 mm de llarg, glabrescent.

## Distribució

Quercus liebmannii creix als estats mexicans d'Oaxaca i Puebla, entres els 1000 fins als 2500 m.

## Taxonomia

Quercus liebmannii va ser descrita per Anders Sandøe Oersted (William Trelease) i publicat a Memoirs of the National Academy of Sciences 20: 66, pl. 75, a l'any 1924.

### Etimologia

Quercus: Nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
liebmannii: epítet

### Sinonímia

* Quercus liebmannii Oerst., name published without description
* Quercus liebmannii f. brevipes Trel.
* Quercus poculifer Trel.

## Referències

* ↑ http://oaks.of.the.world.free.fr/quercus_liebmannii.htm A Oaks of the world
* ↑ Nixon, K. et al. 1998. Quercus liebmannii Arxivat 27 June 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Arxivat 27 June 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. Downloaded on 23 August 2007.
* ↑ Trelease, William 1924. Memoirs of the National Academy of Sciences 20: 64-66
* ↑ García-Mendoza, A. J. & J. A. Meave. 2011. Diversidad Florística de Oaxaca: de Musgos a Angispermas 1–351. Universidad Nacional Autónoma de México, Ciudad Universitaria
* 1 2 «Quercus liebmannii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 21 novembre 2020].
* ↑ «Quercus liebmannii». The Plant List, 2013. [Consulta: 22 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Foto d'espècimens d'herbari al jardí botànic de Missouri recollits a Oaxaca el 1894
# Estats tributaris de Chota Nagpur

Els estats tributaris de Chhota Nagpur foren una sèrie d'estats tributaris protegits situats a la zona occidental de l'Altiplà de Chota Nagpur, de manera equivalent a una agència però sense portar aquest nom. La població era el 1881 de 678.002 habitants, i la superfície de 41.580 km². Els estats eren nou: Bonai, Chang Bhakar, Gangpur, Jashpur, Kharsawan, Korea, Saraikela, Surguja i Udaipur
Els estats s'havien conformat inicialment en dos grups: El grup de Sambalpur, que incloïa Bonai i Gangpur i vuit estats més a les Províncies Centrals, fou cedit als britànics el 1803 en virtut del Tractat de Deogaon, per Raghuji Bhonsle II, rajà maratha de Nagpur. El 1806 tot el grup excepte Raigarh fou retornat al raja a títol de gràcia fins que el 1818 van revertir als britànics per un acord provisional amb Madhuji Bhonsla (conegut com a Appa Sahib), després de la seva derrota; en aquesta cessió la sobirania feudal del rajà de Sambalpur sobre altres estats fou anul·lada i el 1821 es van emetre sanads per tots els sobirans i es va rebaixar l'impost. El 1826 van passar definitivament als britànics per un tractat amb Raghuji Bhonsle III que havia arribat a la majoria d'edat. Fins al 1860 els estats del grup de Sambalpur foren administrats per l'agent del governador general a Ranchi al districte de Lohardaga de la divisió de la Frontera del Sud-oest; el 1860 foren transferits tots, excepte Bonai i Gangpur, sota el superintendent dels estats tributaris d'Orissa i poc després foren incorporats a les Províncies Centrals quan es va formar la província el 1861.
I el grup de Sarguja amb Chang Bhakar, Jashpur, Korea, Udaipur, i el mateix estat de Sarguja (el més gran) que exercia una supremacia feudal sobre tots els altres. Aquest grup fou cedit als britànics per Appa Sahib en l'acord provisional de 1818 i no fou esmentat al tractat de 1826. Chang Bhakar, Korea, Surguga, Udaipur i Jashpur foren transferits el 1905 a les Províncies Centrals.
Gangpur i Bonai, habitats per parlants de llengua oriya, foren agregats als estats tributaris d'Orissa, i així a Chhota Nagpur només van quedar els dos petits estats de Kharsawan i Saraikela.

## Vegeu també

* Estats tributaris d'Orissa

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Hunter, Sir William Wilson; Cotton, James Sutherland; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Referències

* ↑ Chota Nagpur Tributary States Gazetteer. Statistics, 1901-02
# Carlos Toledo

Carlos Toledo (Ciutat de Guatemala, 10 d'agost de 1919 - 13 d'abril de 1980), conegut amb el malnom Pepino, fou un futbolista guatemalenc de la dècada de 1940.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de CSD Municipal durant tota la seva carrera. Fou internacional amb la selecció de Guatemala entre 1943 i 1953.
També fou entrenador de Municipal entre 1957 i 1961.

## Referències

* ↑ (castellà) «Guatemala, 100 años de fútbol - Municipal». Prensa Libre. Arxivat de l'original el 2006-12-09. [Consulta: 21 desembre 2011].
* ↑ (castellà) «Guatemala, 100 años de fútbol - 1950-1959». Prensa Libre. Arxivat de l'original el 2006-11-28. [Consulta: 21 desembre 2011].
* ↑ (castellà) Paliza chapina a los costarricenses Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. La Nación
* ↑ (castellà) Otra vez campeones La Nación
# Butternut (Wisconsin)

Butternut és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 407 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Butternut tenia 407 habitants, 197 habitatges, i 102 famílies. La densitat de població era de 98,2 habitants per km².
Dels 197 habitatges en un 25,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,1% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 48,2% no eren unitats familiars. En el 43,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 20,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.446 $ i la renda mediana per família de 43.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.979 $ mentre que les dones 17.000 $. La renda per capita de la població era de 16.002 $. Aproximadament l'1,9% de les famílies i el 7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Butternut» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Butternut». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Xavier Cambra i Vergés

Xavier Cambra i Vergés és un empresari català, conegut per haver sigut membre de la directiva del FC Barcelona durant l'època de Joan Laporta. El 12 d'abril de 2011 s'incorporà com a vocal al patronat de la Fundació Enciclopèdia Catalana, i des del 2018 és el seu president. També és el secretari general de FEMCAT i president de Daria Editors.

## Referències

* ↑ Patronat FC Barcelona
* ↑ «Resum d'activitats 2011». Fundació Enciclopèdia Catalana. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 31 juliol 2014].
* ↑ «Enciclopèdia Catalana renova la presidència i la direcció general amb Xavier Cambra i Joan Abellà». Diari ARA, 04-07-2018 [Consulta: 21 agost 2019].
* ↑ «Femcat». Arxivat de l'original el 2014-07-12. [Consulta: 8 juliol 2014].
* ↑ «Xavier Cambra refuerza su posición en Deria Editors». Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 8 juliol 2014].
# Glacera de Planpincieux

La Glacera de Planpincieux (francès: Glacier de Planpincieux, italià: Ghiacciaio di Planpincieux) és una glacera penjada que es troba al vessant sud de les Grandes Jorasses al massís del Mont Blanc dels Alps. Es troba a sobre del llogarret de Planpincieux, Val Ferret, a la Vall d'Aosta. La glacera té una longitud de 2.45 km i cobreix una àrea d'1.327 km², tot elevant-se dels 2.345 als 3.660 metres amb un pendent mitjà del 30°. D'un punt de vista tèrmic, és una glacera temperada.
Durant els darrers anys diverses allaus de gel i col·lapses glacials han tingut lloc que representen una amenaça per a les cases de Planpincieux al fons de la vall. La glacera ha estat monitoritzada d'ençà 2013, tot registrant-se desplaçaments del seu front de 30-50 cm per dia a l'estiu.
Una acceleració de la velocitat de desplaçament (60 cm/dia) de la glacera fou observada el setembre 2019, i els experts van advertir que aproximadament 250.000 metres cúbics de gel podrien caure sobre la Vall Ferret. El 24 de setembre de 2019, el batlle de Courmayeur va ordenar el tancament de les carreteres i una evacuació de la població en l'àrea de risc a sota la glacera.

## Referències

* 1 2 «Glacier "Planpincieux"». GRIDABASE, Glacier Risks Database. SMS/Nimbus. [Consulta: 24 setembre 2019].
* 1 2 «We monitor the Planpincieux Glacier, along the Italian side of the Grandes Jorasses, Aosta Valley». irpi.cnr.it. [Consulta: setembre 2019].
* ↑ Dematteis, Niccolo. «Potential precursors of ice failures in the Planpincieux glacier». DOI: 10.13140/RG.2.2.14557.10724.
* ↑ «Climate crisis: Mont Blanc glacier risks collapsing. 250,000 cubic metres of ice could break away». ANSA [Consulta: 24 setembre 2019].
* ↑ «Mont Blanc: Glacier in danger of collapse, experts warn». BBC News [Consulta: 25 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Castato Ghiacciai Arxivat 2021-08-02 a Wayback Machine. (Portal de mapatge de glacera italià)
* Rivaud, Manu. «Grandes Jorasses versant sud, 4 208 m». Montagnes Magazine, 25-09-2012. Article sobre les Grandes Jorasses, presentant un foto anotada de la cara sud del pic, amb la glacera de Planpincieux, la glacera de les Grandes Jorasses, i la glacera de Whymper.