OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carmen Rocío Cuello Pérez

Carmen Rocío Cuello Pérez (Sevilla, 22 de juliol de 1979) és una política espanyola, diputada per el PSOE a el Congrés durant la XI i XII legislatura.

## Biografia

Posseeix una diplomatura en Ciències Empresarials per la Universitat de Sevilla (2003) i un màster universitari en Societat, Administració i Política per la Universitat Pablo de Olavide (2012). En finalitzar els seus estudis en 2003 es va afiliar al PSOE. Va treballar com a responsable de compres del Grup RGD-Mape (2003-2006), com a empleada de banca en diverses entitats i com a cap de gabinet de la Conselleria d'Ocupació de la Junta d'Andalusia (2011-2012). Entre agost de 2012 i gener de 2015 va ser sotsdirectora de l'Institut Andalús de la Joventut i entre gener i novembre de 2015 va ser directora de l'Institut Andalús de la Dona. Al desembre de 2015 va ser triada diputada per Sevilla al Congrés, sent reelegida en 2016.

## Referències

* ↑ Congreso de los Diputados. «Cuello Pérez, Carmen Rocío». [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ PSOE. «Carmen Rocío Cuello Pérez». [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ «Carmen Rocío Cuello, nueva directora del Instituto Andaluz de la Mujer». , 20 enero 2015 [Consulta: 11 setembre 2017].
# Virginia Beach

Virginia Beach és la ciutat amb major població de l'estat de Virgínia, Estats Units. Limita amb l'oceà atlàntic a l'est i la ciutat de Chesapeake (Virgínia) a l'oest. Té una població de 425.257 habitants.
# David di Donatello 1960

La cinquena edició dels premis David di Donatello, concedits per l'Acadèmia del Cinema Italià va tenir lloc el 31 de juliol de 1960 al Teatre grecoromà de Taormina. El premi consistia en una estatueta dissenyada per Bulgari.

## Guanyadors
### Millor director

* Federico Fellini - La dolce vita

### Millor productor

* Dino De Laurentiis Cinematografica - La grande guerra (ex aequo)
* Zebra Film - Il generale Della Rovere (ex aequo)

### Millor actor

* Vittorio Gassman - La grande guerra (ex aequo)
* Alberto Sordi - La grande guerra (ex aequo)

### Millor actriu estrangera

* Audrey Hepburn - Història d'una monja

### Millor actor estranger

* Cary Grant - Perseguit per la mort

### Targa d'oro

* Elizabeth Taylor, per la seva interpretació a: De sobte, l'últim estiu (Suddenly, Last Summer); de Joseph L. Mankiewicz
* 20th Century Fox, per la producció de: The Diary of Anne Frank ; de George Stevens
* Grigori Txukhrai, per la seva direcció a: Bal·lada o soldate (Баллада O Cолдатеe)
* Giuseppe Amato, pel conjunt de la seva direcció i producció
* Angelo Rizzoli, pel conjunt de la seva producció
* Titanus, pel conjunt de la seva producció i distribució

## Referències

* ↑ premis David di Donatello 1960 a mymovies.it
* ↑ David di Donatello Milestones: From De Sica and Fellini to Sorrentino and Garrone a la revista Variety
* ↑ Gold and malachite 'David di Donatello' trophy, Bulgari, 1956 Arxivat 2021-01-15 a Wayback Machine. al web de Sothebys

## Vegeu també

* Nastri d'argento 1960

## Enllaços externs

* David di Donatello 1960 a Filmaffinity
* Cronologia al web dels David di Donatello
* I David al Quirinale - David di Donatello 1960 a YouTube
# Wendy Hall

Wendy Hall (nascuda el 25 d'octubre de 1952) és una informàtica britànica. És professora d'informàtica a la Universitat de Southampton.

## Biografia

Wendy Hall va néixer a l'oest de Londres i es va educar a l'Ealing Grammar School for Girls. Va estudiar estudis de grau i postgrau en matemàtiques a la Universitat de Southampton. Va completar la seva Llicenciatura en Ciències (BSc) el 1974, i un doctorat en filosofia (PhD) el 1977. La seva tesi doctoral va ser titulada Automorphisms and coverings of Klein surfaces. Més tard va completar un Màster en Ciències en Informàtica a la City University London.
Hall va tornar a la Universitat de Southampton el 1984 per unir-se al recentment format grup d'informàtica, treballant en multimèdia i hipermèdia. El seu equip va inventar el sistema d'hipermèdia Microcosm (abans que existís la World Wide Web), que es va comercialitzar com una empresa nova, Multicosm Ltd.
Hall va ser nomenada la primera dona professora d'enginyeria de la Universitat l'any 1994. Després va exercir com a cap de l'Escola d'Electrònica i Ciències de la Computació de 2002 a 2007.
El 2006, juntament amb Tim Berners-Lee, Nigel Shadbolt i Daniel Weitzner, Hall es va convertir en directora fundadora del Web Science Research Initiative (WSRI). Actualment conegut com a Web Science Trust, el WSRI va ser originalment una col·laboració entre la Universitat de Southampton (ECS) i el MIT (CSAIL) que tenia com a objectiu coordinar i donar suport a l'estudi de la World Wide Web. Les activitats del WSRI van ajudar a establir formalment el concepte de Web Science, i Hall és ara Directora Executiva del Web Science Trust.
Hall va ser presidenta de la British Computer Society des del 2003-04 i de l'Associació per a la Maquinària Informàtica durant el 2008-10. Des del 2014, ha estat comissària de la Comissió Global sobre Governança d'Internet.
El 2017, Hall va ser nomenadat Regius Professor of Computer Science a la Universitat de Southampton.
El 2020, Hall va ser nomenada presidenta de l'Institut Ada Lovelace per la Fundació Nuffield, el finançador independent de l'organització, succeint a Alan Wilson.
Des del 2022, Dame Wendy és l'editora en cap de la Royal Society Open Science i va exercir com a presidenta de la Royal Society Publishing Board del 2017 al 2022.
El 2023 fou nomenada doctora honoris causa per la UOC.

## Referències

* ↑ «List of Fellows». Arxivat de l'original el 2016-06-08. [Consulta: 31 juliol 2023].
* ↑ Jane Morgan. «Professor Wendy Hall». soton.ac.uk. Arxivat de l'original el 4 desembre 2008. [Consulta: 5 gener 2009].
* ↑ (tesi).
* ↑ «Wendy Hall». BBC Radio 4. The Life Scientific, 08-10-2013 [Consulta: 11 December 2013]. « »
* ↑ Catalunya, Universitat Oberta de. «Wendy Hall, honorary doctorate by the UOC» (en anglès). [Consulta: 31 juliol 2023].
# Manuel del Moral Fernández

Manuel del Moral Fernández, conegut com a Manu del Moral (nascut el 25 de febrer de 1984 a Jaén), és un exfutbolista espanyol, que jugava com a davanter.

## Trajectòria esportiva

Del Moral va arribar al Sevilla el 2011 procedent del Getafe i després d'una primera temporada acceptable en què va batre el seu rècord de gols a Primera, amb deu, va viure el 2012 un any difícil amb pocs minuts de joc, tant amb Míchel com amb Unai Emery. El juliol de 2013 es va fer oficial que el Sevilla el cedia a l'Elx CF per la temporada 2013-14, sense opció a compra.

## Referències

* ↑ Quintero, Fede. «Manu del Moral y Stevanovic llegan cedidos al Elche» (en castellà). Marca, 05-07-2013. [Consulta: 5 juliol 2013].
# Saturnino Ibongo Iyanga

Saturnino Ibongo Iyanga (18 de gener de 1936 - març de 1969) va ser un polític ecuatoguineà, diplomàtic, periodista i el primer representant de Guinea Equatorial a l'ONU.

## Biografia

Entre 1955 i 1959 va exercir de professor a l'Escuela Generalísimo Franco i a Ramón y Cajal, a Santa Isabel. El 1960 es trasllada a Espanya, treballant com a funcionari del Ministeri d'Hisenda a la Delegació Foral de Navarra. Periodista per la Universitat de Navarra (llicenciat el 1964) també va treballar per a l'Agència EFE. En la Conferència Constitucional de Guinea Equatorial de 1967, va participar com a portaveu del Moviment Nacional d'Alliberament de Guinea Equatorial (MONALIGE).
Saturnino Ibongo Iyanga va ser un dels signants de l'Acta de la Independència de Guinea Equatorial, en l'ONU el 7 de juliol de 1968. Va compondre, en col·laboració amb Atanasio Ndongo, l'himne nacional Caminemos pisando las sendas de nuestra inmensa felicidad, oficial des d'aleshores. Com a representant de Guinea Equatorial en l'ONU, en va fer la seva primera participació el 12 de novembre del mateix any, un mes després de la independència del país.
Va ser detingut i assassinat sota el règim de Francisco Macías Nguema al març de 1969, després d'haver-lo acusat de participar en el suposat intent de cop d'estat del 5 de març de 1969 liderat pel ministre d'Afers exteriors, Atanasio Ndongo.

## Referències

* 1 2 3 4 Breve biografía de Saturnino Ibongo Iyanga Arxivat 2016-02-21 a Wayback Machine., diari ROMBE, 8 de juny de 2013.
* ↑ Actes de la Conferència Constitucional (1967-1968) Arxivat 2018-03-02 a Wayback Machine., en la pàgina web de l'ASODEGUE.
* ↑ Requien por un joven caballero africano, diari ABC, 27 d'abril de 1969, página 129, pàgina 130, i página 131.
* ↑ TIME, pàgina 31, 21 de març de 1969.
* ↑ Trescientos cuarenta y seis españoles abandonan Guinea en un solo avión, diari ABC, 14 de març de 1969, pàgina 35.
# Confraria de Sant Marc Evangelista de Mestres Sabaters de Barcelona

Confraria de Sant Marc Evangelista de l'antic Gremi de Mestres Sabaters de Barcelona és la confraria gremial més antiga de Barcelona. La primera referència escrita a la confraria es troba en un decret firmat pel bisbe Berenguer de Palou I el 23 de desembre del 1202, amb el qual donava llicència per edificar un altar en honor de sant Marc Evangelista dins del Sepulcre de la Seu de Barcelona.
Des d'aleshores, la seva presència a la Catedral va ser constant, amb contribucions a la construcció de capelles i donacions de retaules, pintures i peces litúrgiques i d'orfebreria religiosa. Des de final del segle xv, el claustre de la Catedral de Barcelona va acollir el fossar dels mestres sabaters, al davant de la Sala Capitular, i cada vegada que moria un membre del gremi es feien repicar les campanes, un costum que va perdurar fins al 1936.
Totes aquestes obres religioses eren finançades per la caixa almoinal i per donatius dels confrares. Dels fons d'aquesta caixa també sortien ajudes per als sabaters malalts i per a les seves vídues i orfes. La confraria prenia part en totes les solemnitats de la ciutat, com ara la rebuda dels membres de la reialesa que visitaven Barcelona i les grans processons de Corpus o Dijous Sant, a les quals assistia encapçalada per la bandera de seda grana amb el lleó alat. Els seus prohoms van formar part del Consell de Cent des de la seva constitució el 1265. Juntament amb els altres gremis, va participar activament en la defensa de la ciutat contra els setges.
La confraria i el gremi van tenir la seva seu en un edifici del Carrer de la Corríbia des del segle xvi fins a mitjan segle xix, quan van desaparèixer els gremis barcelonins amb motiu de les lleis que abolien els privilegis gremials. Actualment té la seu al número 5 de la plaça de Sant Felip Neri, on també hi ha instal·lada la seva obra cultural, el Museu del Calçat. La façana és la mateixa que la confraria tenia al segle xvi al Carrer de la Corríbia, que fou traslladada l'any 1970. El 2007 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Enllaços externs

* Creu de Sant Jordi de 2013
* Medalla de Honor de Barcelona 2007 Arxivat 2013-12-12 a Wayback Machine.
# Carmen Rico Godoy

Carmen Rico Godoy (París, 30 d'agost de 1939 - Madrid, 12 de setembre de 2001) fou una escriptora, periodista i activa feminista espanyola.
Filla de la també periodista Josefina Carabias, va néixer a París en estar la seva mare exiliada a la capital francesa des de la Guerra Civil espanyola. El seu pare, socialista i republicà, va romandre a la presó pel règim franquista fins a 1944, any que tota la família es va reunir a Madrid. Gairebé immediatament es van exiliar als Estats Units. A la Universitat de Georgetown va estudiar Ciències Polítiques, graduant-se en 1958. A l'inici de la dècada de 1960, instal·lada a París, va començar a publicar en distints periòdics. Després de passar per Argentina, es va establir a Espanya en 1971.
La seva activitat periodística es va centrar en el nou i reeixit setmanari antifranquista, Cambio 16, del que en va ser cofundadora. També publicà en altres revistes, guions per a cinema i en l'edició dominical d'El País. La seva última novel·la, Fin de Fiesta, fou un comiat dels seus lectors, on tractava de l'envelliment.

## Anticatalanisme

Carmen Rico Godoy fou coneguda també per les seves posicions anticatalanistes. El dia 2 d'abril de 1981 escrigué al Diario 16 les següents injúries vers els catalans i la llengua catalana:
| « | Que pesats se están poniend els catalans con la cuestió del seu idiome. Qu'ls eseñan el català en las ikastolas o donde plasca, pero que no casqueten els palets del personall. ¿Qué volen els catalans obligé a tut el monde qu'habita en Catalonia a parlar y escribar catalá? ¡No fotis tú! ¡Faltaba res! Preservar el idiome catalá está molt bé porqué es una lengua mol saladetta, molt maca, tan guturallment naturalll. Pero exigir la ofisialidad del catalá en els centres de currar es pasarse, machos... | » |

## Obres
### Novel·les

* Cómo ser mujer y no morir en el intento. (1990)
* Cómo ser infeliz y disfrutarlo (1991)
* La costilla asada de Adán (1996)
* Cortados, solos y con (mala) leche (1999)
* Fin de Fiesta (2001)
* Tirar a matar (2001, inacabada)

### Assaigs

* La neurona iconoclasta.
* Bajo el ficus de La Moncloa.
* Tres mujeres.

### Guions cinematogràfics

* (1988) Miss Caribe, de Fernando Colomo
* (1991) Cómo ser mujer y no morir en el intento d'Ana Belén
* (1994) Cómo ser infeliz y disfrutarlo, d'Enrique Urbizu.
* (2000) El paraíso ya no es lo que era, de Francesc Betriu

## Premis

* 1997 - Premi de Periodisme Francisco Cerecedo de la secció espanyola de l'Associació de Periodistes Europeus.

## Referències

* ↑ Hernández, Hortensia. «Carmen Rico Godoy periodista y escritora que jamás se rindió ante la vida». Heroínas, 03-02-2017. [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ Intxausti, Aurora «La periodista y escritora Carmen Rico-Godoy muere a los 62 años en Madrid» (en castellà). El País [Madrid], 12-09-2001. ISSN: 1134-6582.
* Obituari Arxivat 2013-07-15 a Wayback Machine.
* Obituari
* Biografia a Cinco Días
* Entrevista a El Mundo el 1997
# Òccia

Òccia (en llatí Occia) va ser una verge vestal que va viure al segle i aC i al segle i.
Va exercir l'ofici de sacerdotessa consagrada a Vesta durant un període molt llarg, fixat en cinquanta-set anys, segons diu Tàcit, i va morir l'any 19 sota el regnat de Tiberi. Va ser la vestal coneguda que va exercir més temps.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals II, 58
# Cyril (Oklahoma)

Cyril és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 1.168 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cyril tenia 1.168 habitants, 438 habitatges, i 307 famílies. La densitat de població era de 777,5 habitants per km².
Dels 438 habitatges en un 34,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,2% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 29,9% no eren unitats familiars. En el 28,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 17% de 45 a 60 i un 21,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.772 $ i la renda mediana per família de 33.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.500 $ mentre que les dones 16.563 $. La renda per capita de la població era de 14.227 $. Entorn del 16,6% de les famílies i el 20,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cyril». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cyril». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Wendy Beatriz Caishpal Jaco

Wendy Beatriz Caishpal Jaco (Ahuachapán, El Salvador, 1990) és una emprenedora, activista, oradora motivacional i portaveu pels drets de les persones amb discapacitat i supervivents de conflictes armats.
És representant d'El Salvador a l'Institut de Dones sobre Lideratge i Discapacitat (WILD) i Mobilitat Internacional dels Estats Units. També és fundadora i directora del projecte municipal Ahuachapán Sin Barreras (Ahuachapán Sense Barreres) que destaca per la seva tasca en defensa dels drets humans de les persones amb discapacitat.
Caishpal Jaco va ser nomenada per la British Broadcasting Corporation (BBC) com una de les 100 Dones de l'any, una llista de 100 dones inspiradores i influents de tot el món, de l'any 2020
També va ser condecorada pel municipi d'Ahuachapán el 27 de novembre del 2020 en el marc del Dia Internacional per l'eliminació de la violència contra la dona per la seva tasca en defensa de les dones.

## Referències

* ↑ «Quiénes son las 100 Mujeres elegidas por la BBC para 2020» (en castellà). 24 de novembre del 2020. [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «Wendy Beatriz Caishpal Jaco» (en anglès). Women Activism, 26-11-2020. Arxivat de l'original el 2021-08-29. [Consulta: 1r desembre 2020].
* 1 2 «Wendy Beatriz Caishpal, la salvadoreña reconocida entre las 100 mujeres inspiradoras e influyentes en el mundo en 2020» (en castellà). El Salvador,com, 30-11-2020. [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «BBC 100 Women 2020: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC News, 23-11-2020 [Consulta: 23 novembre 2020].
# Satrapia d'Aràbia

La satrapia d'Aràbia (Arabāya) fou una entitat administrativa de la Pèrsia aquemènida. Era una satrapia menor dependent d'Egipte. Estava centrada a l'oasi de Tayma.
Aquest territori pertanyé a l'Imperi Neobabilònic conquerit pels perses el 539 aC, moment en què el territori va esdevenir independent. No fou conquerit fins a l'expedició de Cambises II de Pèrsia a Egipte vers el 525 aC, i llavors no fou inclòs a la gran satrapia de Babilònia o la satrapia d'Assíria, sinó que fou convertida en satrapia dins a la gran satrapia d'Egipte. Els sobirans locals van restar al càrrec del govern. La província arribava a l'oest fins als territoris al sud de Gaza (fins a Pelúsion) i més al nord fins a la vora del mar Mort; al sud i est fins al desert d'Aràbia, i el límit al nord, no es pot determinar. Quan els perses van perdre la satrapia (en una època indeterminada, ja que no hi ha cap referència al fet) la regió costanera entre Gaza i Pelúsion fou agregada a la satrapia de Síria.

## Vegeu també

* Arabaya
# Constitució d'Algèria del 2016

La Constitució d'Algèria del 2016 és la constitució que regeix el país des del 7 de febrer del 2016. L'anterior carta magna data del 1996.
Fou presentada per primer cop el 4 de febrer del 2016 pel Primer Ministre Abdelmalek Sellal.
El 7 de febrer del 2016 el parlament l'aprova i ratifica amb 499 vots a favor, 2 en contra i 16 abstencions. L'oposició va intentar boicotejar l'aprovació atès que considerava que el document no solucionava la crisi econòmica del país.

## Contingut

El nou text limita a dos el nombre de mandats presidencials, prohibeix als algerians amb doble nacionalitat d'accedir a alts càrrecs de la funció pública i atorga a l'amazic l'estatut de llengua cooficial d'Algèria, però no en el mateix pla d'igualtat que l'àrab, que resta com a llengua nacional de l'estat.
Es calcula que l'amazic té uns deu milions de parlants sols a Algèria, una quarta part de la població del país. Tot i aquest important pes numèric, les autoritats algerianes han mantingut històricament una política contrària a aquesta llengua pròpia del Magrib, parlada amb moltes variants del Marroc fins a Egipte i també per les poblacions tuaregs del Sàhara. Des de la independència del país, el 1962, l'àrab va substituir el francès com a llengua única de l'estat, sense deixar espai per a l'amazic.
A la dècada del 1980 hi hagué l'anomenada Primavera Amaziga, especialment a la regió muntanyenca de la Cabília, per a reclamar l'oficialitat de la llengua i el reconeixement de la identitat amaziga a Algèria. Aquell primer moviment popular d'oposició a les autoritats des de la independència, durament reprimit per les autoritats, va servir per a situar les reivindicacions identitàries i lingüístiques d'aquesta part de la població en l'agenda política algeriana.

## Referències

* 1 2 3 «Algèria declara l'amazic llengua oficial, per sota de l'àrab». VilaWeb. [Consulta: 3 gener 2021].
# Ïu Net Puig

Ïu Net Puig (Barcelona, 9 de maig de 2004) és un atleta català especialitzat en curses de muntanya.
Després d'aficionar-se ja de petit amb el Trial de bici i el futbol, acabà dedicsant-se a les curses per muntanya. Amb només tretze anys entra a formar part de l'equip de trail 'AE Trail Xics Montseny', i el desembre de 2019 s’incorpora al Centre de Tecnificació de Curses per Muntanya de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (CTCMC). El 18 d’abril de 2021 debuta amb la Selecció Catalana de Curses de Muntanya a nivell estatal, en la primera prova de la Copa de España celebrada a Peñón Xtreme, on obté un segon lloc en categoria juvenil. I ben aviat es converteix en un campió juvenil de curses de muntanyes. Després de quedar segon en la 'Kilómetro vertical de la Zegama-Aizkorri 2022' el maig del 2022, el juny d'aquest mateix any guanya la tradicional cursa de muntanya 'Olla de Núria', en la categoria Junior.

## Referències

* ↑ «Ïu Net Puig». Ultres Catalunya, 04-05-2021 [Consulta: 20 juny 2022].
* ↑ «CTCMC - Curses per muntanya: Iu Net Puig (AE Trail Xics Montseny)». FEEC. [Consulta: 20 juny 2022].
* ↑ «Iu Net, campió juvenil de curses de muntanyes». RAC1, 29-10-2021 [Consulta: 20 juny 2022].
* ↑ Belauntzaran, Elisa «Zegama - Aizkorri Cardona y Forsberg, los más rápidos. El de Banyoles ha sido el más rápido con un tiempo de 32:59, seguido por Ïu Net Puig de Sant Esteve de Palautordera (36:42)». Diario Vasco, 28-05-2022 [Consulta: 20 juny 2022].
* ↑ «Oihana Kortazar i Oriol Cardona guanyen l'Olla de Núria 2022». Ultres Catalunya, 12-06-2022 [Consulta: 20 juny 2022].
# Wardha

«Wardha» té aquests significats:
Geografia:
* Districte de Wardha, a Maharashtra
* Wardha (ciutat), capital del districte de Wardha
* Riu Wardha