OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Malwa (desambiguació)

«Malwa» té aquests significats:
* Malwa, antiga regió de l'Índia.
* Altiplà de Malwa, altiplà de l'Índia.
* Sultanat de Malwa, estat musulmà que va existir a la regió de Malwa a l'Índia entre 1390 i 1562.
* Agència de Malwa Occidental, entitat administrativa britànica formada per estats tributaris protegits en forma d'agència política del governador de l'Índia central.
* Agència de Malwa, entitat administrativa en forma d'agència política del governador de les Províncies Centrals o Índia Central.
* Malwa (Panjab), regió del Panjab (Índia) al sud del Sutlej.
# Malvín Norte

Malvín Norte és un barri de l'est de Montevideo, Uruguai. Limita amb la Unión a l'oest, Maroñas al nord, Las Canteras a l'est, i Malvín i el Buceo al sud. És seu de la Facultat de Ciències de la Universitat de la República.

## Enllaços externs

* Extensió Universitària - Universitat de la República Arxivat 2012-03-15 a Wayback Machine. (castellà)
# Mani Valeri Volús Màxim

Mani Valeri Volús Màxim (llatí: Manius Valerius Volusus Maximus) va ser el primer membre de la gens Valèria que va portar el cognom Màxim.
Era germà de Publi Valeri Poplícola. Aquest Mani Valeri (que potser era la mateixa persona que Marc Valeri Volús), l'any 494 aC va ser elegit dictador durant les lluites polítiques entre els patricis i els nexis (deutors). Valeri va ser popular entre la plebs i molts plebeus es van allistar per lluitar contra els eques i els sabins amb la promesa d'alleujar la situació dels deutors en acabar la guerra. Els sabins van ser derrotats, però com que no va poder complir la seva promesa, va deixar el càrrec de dictador. Els plebeus el van considerar un home honorable.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1283.
# Markus Pröll

Markus Pröll és un exfutbolista alemany. Va començar com a futbolista al VfR Flamersheim i va jugar a les lligues alemanya i grega abans de retirar-se.

## Referències

* ↑ «Pröll hört auf: "Es macht so keinen Sinn mehr"» (en alemany). kicker.de, 20 desembre 2011. [Consulta: 2 gener 2013].
# Mansa (Taradell)

Mansa és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (9x12), coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana situada al migdia; consta de PB i 1er p. La façana presenta un portal rectangular de pedra, amb inflexió gòtica i data, motiu que es repeteix a la finestra central del 1er p. A llevant hi ha l'antic forn, semiderruït amb una finestreta amb llinda de roure a la planta i una finestra de pedra roja al 1er p. A tramuntana s'hi annexiona un altre cobert d'una planta, amb el teulat sostingut per pilars, cal remarcar una finestreta amb l'ampit motllurat i dues canals de desaigua de pedra roja. A ponent s'hi obren diverses espieres. Els ràfecs n'hi ha alguns de teula i els altres de llosa. Els escaires són de pedra basta.
L'estat de conservació és mitjà. Cal remarcar un gran llorer que sobrepassa l'alçada de la casa.

## Història

Antiga vila rural situada prop del castell, la qual la trobem documentada ja als segles segles xi i xiii. Els seus estadants eren els castlans o cavallers guardians del Castell de Tarradell.
El mas no va patir el despoblament de la pesta negra com altres del terme.
Segons les característiques constructives es degué ampliar i refromar vers el segle xvii moment d'expansió de la economia per la pagesia.
El trobem registrat en el Nomenclàtor de la província com "LA MANSA Masia Casa de Labor".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mansa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Marmagne

«Marmagne» té aquests significats:
* Marmagne (Cher), municipi al departament de Cher (França)
* Marmagne (Costa d'Or), municipi al departament de la Costa d'Or (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Marmagne (Saona i Loira), municipi al departament de Saona i Loira (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
# María do Cebreiro

María do Cebreiro Rábade Villar, nascuda a Santiago de Compostel·la el 1976, és escriptora i teòrica de la literatura.

## Trajectòria

Filla dels escriptors Helena Villar Janeiro i Xesús Rábade Paredes, i germana del pianista Abe Rábade, es llicencià en Filologia Hispànica a la Universitat de Santiago de Compostel·la l'any 1998. El 2002 aconsegueix el Premi d'investigació Dámaso Alonso per l'obra As antoloxías de poesía en Galicia e Cataluña, extreta de la seva tesi doctoral Aproximación teórica ó fenómeno antolóxico desde a perspectiva do espacio (2004), en la que assaja una teoria de les antologies poètiques dins el context literari peninsular, i més específicament dins les societats gallega i catalana contemporànies.
El 1998 es publicà el seu primer llibre de poemes O estadio do espello. El seguiren el 2002 (nós, as inadaptadas) (accèssit del XXI Premi Esquío de Poesia en Llengua Gallega), el 2004 Non queres que o poema te coñeza (guardonat amb el IIn Premi de Poesia Caixanova 2003), el 2005 O barrio das chinesas i el 2006 Os hemisferios.
L'any 2005 publica As terceiras mulleres, assaig escrit al voltant de la nova manera d'entendre la representació de la subjectivitat femenina i la creació artística feta per dones.
Coordinà la selecció a A poesía é o gran milagre do mundo (2001), mostra de poesia gallega contemporània traduïda a l'anglès, i a Damas negras (2002), antologia i traducció al gallec de lletres de cançons cantades per dones.

## Obra
### Poesia

* O estadio do espello (Xerais, 1998)
* (nós, as inadaptadas) (accèssit del XXI Premi Esquío de poesia en llengua gallega; Societat de cultura Valle-Inclán, 2002)
* Non queres que o poema te coñeza (guanyador del IIn Premi de Poesia Caixanova 2003; PEN Clube de Galicia, 2004)
* O barrio das Chinesas (O Correo Galego, 2005)
* Os hemisferios (Galaxia, 2006)
* Cuarto de outono (Sotelo Blanco, 2008)
* Non son de aquí (Xerais, 2008)

### Assaig

* As antoloxías de poesía en Galicia e Cataluña (Universitat de Santiago de Compostel·la, 2004)
* As terceiras mulleres (Galaxia, 2005)

### Antologies coordinades

* A poesía é o grande milagre do mundo / Poetry is the world's great miracle (PEN Clube de Galicia, 2001)
* Damas negras: música e poesía cantada por mulleres (Xerais, 2002)

### Traduccions

* Tres vidas de Gertrude Stein (Galaxia, 2006)

### Enllaços externs

* Biografia a la Biblioteca Virtual Galega(gallec)
* María do Cebreiro en Galicia, mujeres poetas (I)(castellà)
# María Barbeito

María Nicolasa Paula Barbeito Cerviño (La Corunya, 1880 - Ibídem, 1970) va ser una mestra, pedagoga, escriptora, traductora, lingüista, i professora espanyola. Va introduir a Galícia els principis de Montessori i el seu mètode, així com els Centres d'interès, del belga Ovide Decroly (1871-1932)
En 1941, als seus seixanta anys, per raons polítiques, va ser destituïda dels seus càrrecs acadèmics, i forçada a jubilar-se. És mare de l'escriptor Carlos Martínez-Barbeito.

## Referències

* ↑ Benigno Fernández Salgado. 2000. Os rudimentos da lingüística galega: un estudio de textos lingüísticos galegos de principios do século XX, 1913-1936. Volumen 47 de Verba: Anexo. Ed. Univ. Santiago de Compostela. 353 pp. ISBN 84-8121-859-6 data en p. 58 en línea
* ↑ Teresa Marín Eced. 1991. Innovadores de la educación en España: becarios de la junta para ampliación de estudios. Volumen 7 de Monografías. Cuenca. Ed. ilustrada Universitat de Castilla-La Mancha. 439 pp. ISBN 84-7729-107-1
* ↑ Josefina Aldecoa, Aurora Marco, Consuelo Flecha. 2005. Treinta retratos de maestras. De la Segunda república a nuestros días. Ed. WK Educación. 207 pp. ISBN 84-7197-831-8 en línia
* ↑ aurora Marco, anxo serafín Porto Ucha. 2000. A Escola Normal de Santiago de Compostela: de Escola Normal Superior a Escola Universitaria, 1849-1996. Volumen 6 de Textos históricos Fonseca. Ed. Universitat de Santiago de Compostel·la. 378 pp. ISBN 84-8121-854-5 data en la p. 122
# Mantell (anatomia)

El mantell (també conegut am la paraula llatina pallium que significa mantell o capa i el seu adjectiu és pallial) és una part significativa de l'anatomia dels mol·luscs i altres animals com els braquiòpodes i cirrípedes: és la paret dorsal del cos que cobreix la massa de les vísceres i que normalment forma estructures de doble cap i l'ultrapassa.
En moltes, però no en totes, les espècies de mol·luscs, l'epidermis del mantell secreta carbonat de calci i conquiolina i crea la conquilla o closca del mol·lusc.

## La cavitat del mantell

La cavitat del mantell és una característica central en la biologia dels mol·luscs. Aquesta cavitat està formada per la vora del mantell, un doble plec del mantell que tanca un espai aquós. Aquest espai conté l'anus de l'animal, les brànquies, osfradis, nefridiopors, i gonopors.
La cavitat del mantell funciona com cambra de respiració en la majoria dels mol·luscs. En els bivalves és part normalment de la seva estructura d'alimentació. En alguns mol·luscs la cavitat del mantell és una cambra de reproducció i en els cefalòpodes i alguns bivalves com les vieires és un òrgan locomotor.
El mantell és molt musculós. En els cefalòpodes la contracció del mantell es fa servir per forçar aigua a través d'un sifó tubular (hifonoma) que dona una propulsió molt ràpida a l'animal. En els gastròpodes es fa servir com una mena de “peu” per la locomoció.

## Formació de la conquilla

En els mol·luscs amb conquilla és el mantell qui la forma. El material és secretat per cèl·lules epitelials ectodèrmiques del teixit del mantell.
* Cypraea chinensis, mostra parcialment el mantell.
* Cypraea chinensis amb el mantell completament estès
* Mantell del cargol de terra Indrella ampulla.
La superfície dorsal del mantell s'anomena notum, i la ventral hyponotum. En la família Philomycidae, el mantell cobreix tota la part posterior del cos.
* Mantell del llimac Bielzia coerulans que és suau mentra la resta del cos té tubercles.
* Megapallifera mutabilis de la família Philomycidae mostra un mantell enorme

## Referències

* ↑ "integument (molluscs)." Encyclopædia Britannica. 2009. Encyclopædia Britannica 2006 Ultimate Reference Suite DVD
* ↑ Tsai C.-L. & Wu S.-K. (2008). "A New Meghimatium Slug (Pulmonata: Philomycidae) from Taiwan". Zoological Studies 47(6): 759-766. PDF Arxivat 2020-11-28 a Wayback Machine..
Viccionari
# Mantega de cacauet

La mantega de cacauet és un aliment fet a base de cacauets torrats i molts. En general, a més, se salen, i a vegades s'endolceixen amb sucre.

## Història

El 1890 George A. Bayle Jr., començà a vendre pasta de cacauet molt com un substitut proteic per a persones sense dents. El 1893, el doctor John Harvey Kellogg s'inventà una varietat primerenca de la mantega de cacauet a Battle Creek (Michigan). Kellogg, juntament amb el seu germà W.K. Kellogg patentà el procés per a fer mantega de cacauet el 1895, tot i que emprava cacauets fets al vapor, no pas torrats.
EL 1922, Joseph L. Rosefield desenvolupà la mantega de cacauet moderna aconseguida a base de moldre més finament, hidrogenar i un sistema per a evitar que l'oli se separés de la pasta. Així s'obtingué una textura cremosa, per contrast amb l'anterior que era més aviat rugosa.

## Presentació

En general es menja amb pa, empastifant-la sobre llesques. Als Estats Units és sovint barrejada amb melmelada per formar el típic entrepà de peanut butter and jelly. Als Països Baixos serveix sovint de base per a adherir-hi petites partícules sòlides, siguin de fruita (esp. plàtan) o de xocolata (hagel).

## Vegeu també

pasta de sèsam

## Nom i curiositats

Encara que en general el producte és conegut com a mantega, en neerlandès s'anomena formatge de cacauet (Pindakaas).
La mantega de cacauet és un esquer millor que el formatge o la carn a l'hora d'atrapar ratolins. No sols perquè aquests animals hi mostrin preferència, sinó perquè la textura enganxifosa de la mantega redueix les possibilitats dels ratolins d'endur-se l'esquer sense ser agafats.

## Referències

* ↑ «The History of Peanut Butter». HUffington Post, 2012 [Consulta: 29 novembre 2017].
* ↑ «Sugar In Peanut Butter: What Type Of Sugar Are You Eating?». Huffington Post, 2015 [Consulta: 29 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Història de la mantega de cacauet Arxivat 2006-10-11 a Wayback Machine. (anglès)
# Mas de l'Aranyó (Juneda)

El Mas de l'Aranyó és una obra de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El casal de l'Aranyó es devia edificar probablement entre els anys 1770 i 1780, segons dates de les llindes de les dues portades, gravades entre l'escut de Montserrat. La primera data correspon a l'edifici dels masovers i l'altra a l'edifici noble, de més alçada. Es tracta de construccions de pedra i fang, de gruixudes parets cobertes a doble vessant amb teula àrab. Ambdós consten de planta baixa i dos pisos superiors. L'edificació noble es diferencia per unes obertures més senyorials, algunes amb arc de mig punt. La part baixa d'aquest és ocupada per una sala rectangular coberta amb volta cilíndrica i llunetes que tal vegada diuen si podria ser el menjador o dormitori dels monjos. El primer pis conserva alguns mobles antics i al superior hi ha un bonic rentamans en el passadís, de pedra amb ornaments de guix que segueixen la moda barroca. L'habitatge dels masovers conserva piques i menjadores dels animals en els baixos. No s'han efectuat més canvis que els necessaris. Des de fa tres anys disposen de llum amb placa solar (abans tenien carburo). A l'exterior s'han creat noves dependències per magatzems.

## Història

Juntament amb el terme de Miravall constituïa una propietat de l'abadia de Montserrat d'uns 2900 jornals de terra. D'ençà la desamortització eclesiàstica del segle XIX passà a mans laiques, sent patrimoni de la família Carreras de Barcelona. En morir el cap de família el terme es dividí entre els dos hereus, quedant l'Aranyó en mans de Joaquim Carreras, amb un patrimoni de 1830 jornals dels quals 870 són conreables (olivera, ametller) i els 960 restants són improductius (garriga, coscoll, romaní, timó...). El seu terme limita amb Miravall, Les Borges Blanques, Cervià, Castelldans i el mas d'Antós. D'ença l'any 1943 aprox. n'és propietari el Sr. Francesc Figuerola i Ferrer, advocat veí de Barcelona. Però qui realment coneix el mas és en Joan Farré i Prats (el Joan de l'Aranyó), que des de l'any 1944 viu i treballa en ell juntament amb la seva esposa.

## Referències

* 1 2 «Mas de l'Aranyó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Mas Martí (Balsareny)

El Mas Martí del Lloc és una casa pairal de Balsareny (Bages), documentada des del segle xv. Durant segles va ser una de les cases amb més potencial econòmic del poble. Juntament amb el mas Serra de la Plaça (actualment, l'edifici de la Casa de la Vila, el Casal de Gent Gran i cal Sant), eren els propietaris de pràcticament tot el poble. Posteriorment es va conèixer com a casa Torrents, pel cognom del darrer propietari, i també com a cal Sabala, pel cognom de l'administrador que hi vivia. És una casa inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, amb el nom de casa Torrents.

## Descripció

Casal de planta rectangular, amb coberta a dues aigües i amb el carener paral·lel a la façana. L'edifici consta de tres plantes i té diversos accessos: el primitiu (un portal al cantó de migdia) i altres oberts al cantó nord. La façana nord ha estat molt modificada i s'ha rehabilitat per a usos municipals. En canvi, la part del darrere és la que manté l'aspecte original: els baixos amb voltes de pedra, primer pis amb galeria amb quatre arcs rebaixats, i al damunt dos amplis terrats. Un barri pel cantó del carrer Trull amb un gran portal de mig punt adovellat tanca els darreres. A l'interior, interessants arcs de tradició gòtica.

## Història

Segons la tradició oral, cal Sabala és de les cases més antigues de Balsareny. Hi ha un celler gran que ha estat utilitzat com a magatzem del material de la Festa dels Traginers.
Fa temps que està deshabitada. La comprà l'ajuntament; el cantó de la plaça s'ha rehabilitat per a serveis mèdics i el cantó del carrer Trull s'ha llogat com a magatzem.

## Referències

* ↑ SERRA i SALA, Josep Maria. Balsareny, ahir i avui. Balsareny: Ajuntament de Balsareny, 2005, p. 37.
* 1 2 3 «Cal Sabala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Mare de Déu de la Garrola

La Mare de Déu de la Garrola és una església amb elements prerromànics i barrocs de Bassella (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós d'una nau, molt modificat. Porta al W i absis rectangular més petit i més baix que la nau. Finestres d'esqueixada senzilla a l'est i sud de l'absis. L'exterior arrebossat tapa el parament. Alguns autors pensen el la possibilitat que sigui preromànic encara que sense una bona investigació arqueològica és impossible assegurar-lo.

## Referències

* ↑ «Mare de Déu de la Garrola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Mas d'Osor (Viladrau)

El Mas d'Osor és una masia de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular (8x12), amb diversos cossos adossats en el sector S, coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana principal encarada a migdia; està assentada en un pendent en direcció E-O, prop de la riba dreta de la Riera Major; consta de planta i dos pisos. La façana S està tancada per un mur en el sector O, i dos cossos de planta i primer pis a l'E, formant una lliça amb portal d'entrada al S; presenta un portal d'arc apuntat i una finestreta a la planta; tres finestres (una de tapada pel cobert) amb ampit motllurat al primer pis; dues finestres (una amb ornament gòtic) i dos porxos d'arc apuntat amb barana catalana al segon pis. La façana E (la més alta) presenta tres amplis contraforts adossats a la planta, dues finestretes al primer pis, i tres de pedra amb l'ampit motllurat al segon. La façana N presenta dues finestretes (una de gres vermell i amb llangardaix de forja) a la planta; dues finestres al primer pis i una de pedra amb inflexió gòtica a la llinda al segon; a l'angle NO hi ha adossat a la planta el petit cos del forn cobert a una sola vessant; en aquesta façana s'observen dos tirants de fusta que sostenen el mur. La façana O, situada al peu del camí, presenta només unportal de pedra amb llinda de fusta que mena directament al segon pis; sobre aquest hi ha el nº22 amb rajoleta blanca, i sobre el portal S el nº23, cosa que fa suposar l'existència de dos habitatges.

## Història

Les primeres referències que tenim del lloc d'Osor les trobem en un document del 6 de novembre de 1934, segons Eldemar, va legar la meitat de la casa i les terres que tenia en aquest lloc a la "domum Sancti Martini". Antic mas que probablement formava part dels 82 masos que existien en el municipi pels volts de 1340, segons consta en els documents de l'època. El trobem registrat en els fogatges de la "Parròquia i terme de Viladrau fogajat a 6 de octubre 1553 per Joan Masmiguell balle com apar en cartes 230", juntament amb altres 32 que continuaven habitats després del període de pestes, on consta un tal "Joan Montanyà al molí den Fabregues". Tenim constància que aquest mas, junt amb altres quatre de la rodalia varen pertànyer a la Parròquia de Vilalleons. Situat a la riva esquerra de l'antiga riera d'Osor, actualment anomenada Riera Major.

## Referències

* 1 2 «Mas d'Osor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Maria Lourdes Casanovas i Cladellas

Maria Lourdes Casanovas i Cladellas (Sabadell, 1934) és una paleontòloga catalana.
Es va llicenciar en Ciències Geològiques l'any 1970 a la Universitat de Barcelona, va ser alumna del paleontòleg sabadellenc Miquel Crusafont i es va doctorar l'any 1975 a la mateixa universitat, on també va ser professora de Paleontologia. Va ser investigadora de l'Institut de Paleontologia de Sabadell (actual Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont) on va centrar la seva recerca científica en els mamífers del Terciari inferior (Eocè). Juntament amb el seu marit –el també paleontòleg Josep Vicenç Santafé–, va introduir l'estudi de les petjades de dinosaures i altres vertebrats fòssils (paleoicnologia) a l'Estat espanyol. Entre altres tàxons, es coautora de Aragosaurus, un gènere de dinosaure del Cretaci inferior. En el camp de la divulgació, ha publicat diversos articles, la majoria signats amb Santafé.
Juntament amb Santafé ha publicat els llibres Geología y paleontología de las capas rojas de Morella, Morella y su fauna fósil, Dinosaures i el seu entorn geològic i Dinosaurios de la Comunidad Valenciana.

## Referències

* 1 2 «Maria Lourdes Casanovas i Cladellas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Admin. «Homenaje a nuestras pioneras» (en castellà). [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ Sanz, J. L.; Buscalioni, A. D.; Casanovas, M. L.; Santafé, J. V. «Dinosaurios del Cretácico inferior de Galve (Teruel, España)» (en castellà). Estudios Geológicos, 43, Extra, 30-12-1987, pàg. 45–64. DOI: 10.3989/egeol.8743Extra625. ISSN: 1988-3250.
# Mathias Møller Nielsen

Mathias Møller Nielsen (Gentofte, Hovedstaden, 19 de març de 1994) és un ciclista danès professional des del 2013. També competeix en la pista.

## Palmarès en pista

* 2012
** Campió d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Mathias Krigbaum, Elias Busk i Jonas Poulsen)

### Resultats a la Copa del Món

* 2012-2013
** 1r a Glasgow, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2013
** 1r al Tour de Berlín
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovàquia

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Mathias Mongenast

Mathias Mongenast (Diekirch, 12 de juliol de 1843 - Ciutat de Luxemburg, 10 de gener de 1926) fou un polític i jurista luxemburguès, primer ministre de Luxemburg durant vint-i-cinc dies del 12 d'octubre de 1915 al 6 de novembre de 1915, va ser també ministre d'Afers Exteriors durant la mateixa data. Havía estat ministre de Finances del 1882 al 1915 i va ser President del Consell d'Estat del 1916 al 1917.

## Honors

* Gran Creu de l'Orde de la Corona de Roure (promoció 1912)

## Referències

* ↑ «Les gouvernements du Grand-Duché de Luxembourg depuis 1848. Le gouvernement Mongenast» (en francès) p. 64-65. Gouvernement.lu. Arxivat de l'original el 2006-07-09. [Consulta: 12 agost 2015].
* ↑ Publikatioun vun de Leit déi 1912 eng Auszeechnung am Ordre de la couronne de chêne kritt hunn (Memorial A N° 41, any 1912) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Menchhoffen

Menchhoffen (en alsacià Mänichhoffe) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 505 habitants.
Forma part del cantó d'Ingwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes de Hanau-La Petite Pierre.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 429 | 447 | 445 | 460 | 506 | 505 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Gangloff | |
# Il lungo inverno

Il lungo inverno (en alemany Lange Wintertage) és una pel·lícula dramàtica de coproducció germano-italiana del 1985 escrita i dirigida per Ivo Barnabò Micheli. Fou projectada al 35è Festival Internacional de Cinema de Berlín de 1985. i a la secció oficial de la VI edició de la Mostra de València.

## Repartiment

* Luca Barbareschi:
* Giuseppe Cederna:
* Beate Jensen:
* Giulio Scarpati:

## Referències

* ↑ Il lungo inverno al web de la Berlinale
* ↑ Presentada la V Mostra del Mediterrani, La Vanguardia, 22 de setembre de 1984

## Enllaços externs

* Lnge Wintertage a Filmportal.de
* Intervista a Ivo Barnabò Micheli e a Beate Jensen, 1985