OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisco Javier Moll de Miguel

Francisco Javier Moll de Miguel (Saragossa, 8 de maig de 1950) és un empresari i editor espanyol.

## Biografia

És fill de Sebastián Moll Carbó i de María del Carmen de Miguel Mayoral, i germà de la política i empresària Mercedes Moll de Miguel, diputada per Unió de Centre Democràtic en la legislatura 1977-1979. Està casat amb María Aránzazu Sarasola Ormazábal, vicepresidenta de Prensa Ibérica.
Llicenciat en Dret, va començar la seva carrera en les finances, treballant al Banco Atlántico i a la Banca Garriga Nogués, i va ser conseller del Banco de las Islas Canarias. El 1978 va fundar Editorial Prensa Canaria, pilar de Prensa Ibérica, constituïda el 1984 i en la qual s'han integrat capçaleres històriques, com La Nueva España, Información, Levante-EMV i el Faro de Vigo. El 2019 el grup Prensa Ibérica va signar la compra del Grupo Zeta.
A més, presideix la Corporación Médica Corachán i és conseller de la immobiliària LAIMO. Entre 2014 i 2016 va presidir l'Institut de l'Empresa Familiar. El 2017 va ser designat per presidir l'Associació de Mitjans d'Informació.
El 2018 Moll va ser guardonat amb el premi de l'Associació de l'Empresa Familiar d'Alacant. El diari El Mundo ha inclòs Moll en la llista dels "200 més rics d'Espanya el 2019".

## Referències

* ↑ Canela, Joan «Javier Moll, el magnat de la premsa que no eixia als mitjans». Directa, 11-07-2019.
* ↑ «Caixa se expandió en Canarias gracias a Isbanc y Banca Cívica». [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «La fulminante ascensión de Editorial Prensa Canaria, SA». [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «"Nuestro objetivo es empresarial y no político" dice el magnate de la prensa regional Javier Moll». [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «Faro de Vigo, el decano de la prensa española». [Consulta: 7 març 2018]. Arxivat 2019-01-15 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-01-15. [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ «El 'Rey Midas' de la prensa regional». [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «Relleu històric a la premsa: 'El Periódico' i lSport' canvien de mans», 18-04-2019. [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ «Clínica Corachán refuerza su balance para crecer». [Consulta: 31 gener 2019].
* ↑ «Premiada la Clínica Corachán por sus áreas de corazón y gestión hospitalaria». [Consulta: 31 gener 2019].
* ↑ «Todos los negocios del dueño de 'El Periódico de Catalunya'». Economiadigital, 16-06-2019.
* ↑ «Javier Moll presidirá el Instituto de la Empresa Familiar». [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «Ignacio Osborne presidirá el Instituto de la Empresa Familiar desde mayo». [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «Los editores de diarios refundan por unanimidad AEDE y nombran a Javier Moll presidente». [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «El presidente de la AMI, Javier Moll, frente a las 'fake news': "estamos siempre con la verdad y el periodismo riguroso"». [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «Javier Moll, Envases Durá, Autocares Martínez y Grupos Alzis, premios Aefa». [Consulta: 26 octubre 2018].
* ↑ «La gala de los premios de Aefa reivindica la figura jurídica de la empresa familiar». Alicanteplaza, 03-10-2018 [Consulta: 27 octubre 2018].
* ↑ «Los 200 más ricos de España en 2019». [Consulta: 31 gener 2019].
# Llau Falsa

La Llau Falsa és una llau de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, actualment integrant del municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Forma part del territori de l'antic poble del Mas de Vilanova.
Es forma a lo Solà, als peus de la Serra de Pessonada, des d'on davalla cap al sud-est; després de trobar la Font de Llau Falsa i de travessar els Horts de Llau Falsa s'uneix a la llau des Greixes per tal de formar la llau de Bull-i-bull.
# Fort de la Guàrdia

El Fort de la Guàrdia és una ciutadella del segle xvii que domina la vila de Prats de Molló, a la Catalunya del Nord.
Està situat a només 325 metres de la vila, uns 100 metres més amunt, cap al nord-est. És a només tretze quilòmetres de la frontera estatal. A banda de vigilar la vila, el seu propòsit era de guaitar el coll d'Ares.
Capital de l'Alt Vallespir, Prats de Molló esdevingué un important lloc estratègic després del 1659, data del Tractat dels Pirineus, que donà l'antic Comtat de Rosselló a l'Estat Francès. La vila fou fortificada pel mariscal de Lluís XIV de França, Sébastien Le Prestre, qui també construí el Fort de la Guàrdia, sobremirant el lloc. Vauban construí el fort en el lloc on hi havia hagut la torre de guaita medieval, del segle xiii, de la Guàrdia, que queda englobada en la nova construcció; la vella torre ocupa el lloc central de la fortificació moderna.
La Torre de la Guàrdia està documentada des del 1307, i fou al voltant seu que es va bastir el Fort modern. És de planta circular, i la seva alçada arriba als 9 metres. El diàmetre interior és de 3,2 m al nivell del primer pis, amb un gruix de murs de 145 cm. Té dues estances interiors, cobertes amb cúpula. Tot i que ara disposa d'una porta d'entrada a ran de terra, l'original és a nivell del pis, és orientada al sud i està formada per un arc una mica rebaixat, format per lloses en forma de plec de llibre. En aquest primer pis hi ha una altra porta, cap al nord, que comunica amb l'edifici annex. Una escala oberta a l'interior del mur perimetral permet l'accés al pis superior.
El Fort de la Guàrdia fou classificat com a monument històric francès el 1925.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «170 - Prats de Molló i la Presta». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Kotarba, Jérôme; Castellvi, Georges; Mazière, Florent [directors]. Les Pyrénées-Orientales 66. París: Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Ministère de l'Education Nationale. Ministère de la Recherche. Ministère de la Culture et de la Communication. Maison des Sciences de l'Homme, 2007 (Carte Archeologique de la Gaule). ISBN 2-87754-200-5.
* Ponsich, Pere; Bolòs i Masclans, Jordi. «Prats de Molló». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapert. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Prats de Molló». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Fort de la Guàrdia en els ortofotomapes de l'IGN
# Llista de Gardiner (L)

El Grup L de la llista de Gardiner és un dels 26 subgrups de jeroglífics egipcis que l'egiptòleg britànic Alan Gardiner va realitzar en el seu llibre Gramàtica de la llengua egípcia. En aquest grup hi ha 7 jeroglífics referents a invertebrats.

## Taula de jeroglífics

| Codi | Transl. | Objecte representat | Descripció |
| L1 | ḫpr | Escarabat | Ideograma d'escarabat, formar i d'arribar a ser. Fonograma del so jpr. |
| L2 | bỉt | Abella | Ideograma d'abella. És un símbol del Baix Egipte i formava part, junt amb el jonc, de la titulació del faraó (Nom de Nesut-Bity, traduït com a Rey de l'Alt i el Baix Egipte). Fonograma del so bit. |
| L3 | ˁff | Mosca | Determinatiu de mosca. |
| L4 | snḥm | Llagosta | Determinatiu de llagosta. |
| L5 | spȝ | Centcames | Determinatiu de centcames. |
| L6 | ḫȝ | Musclo | Fonograma del so ja (infreqüent). |
| L7 | srḳt | Escorpí sense cua | Ideograma de la deessa Selket. |

## Referències

* ↑ Collier. pg. 54.

## Bibliografia

* Collier, Mark; Manley, Bill. How to Read Egyptian Hieroglyphs (en anglès). The British Museum Press, 1998. ISBN 978-0520239494.
* Gardiner, Alan. Egyptian Grammar (en anglès). Griffith Institute, 1973 (3 ed), p. 682. ISBN 0900416351.
* Faulkner, Raymond O. A concise dictionary of Middle Egyptian (en anglès). Griffith Institute, 1962, p. 334. ISBN 0900416327.
* Wallis Budge, E. A. An Egyptian Hieroglyphic Dictionary (vol 1) (en anglès). Dover Publications, 1978, p. 748. ISBN 978-0486236155.
* Wallis Budge, E. A. An Egyptian Hieroglyphic Dictionary (vol 2) (en anglès). Dover Publications, 1978, p. 722. ISBN 978-0486236162.
# Fragaria chiloensis

Fragaria chiloensis, o Maduixera de Xile és una de les dues espècies de maduixeres que s'han hibridat per a crear els moderns maduixots, altrament dits fragues (Fragaria × ananassa). Són notables les seves grosses maduixes. La seva distribució natural és les costes de l'oceà Pacífic d'Amèrica del Nord i Amèrica del Sud i també a Hawaii. Es creu que la seva dispersió ha estat a càrrec d'ocells migradors des del seu lloc d'origen de la costa del pacífic a Hawaii, Xile i l'Argentina.
És una planta perennifòlia que fa de 15 a 30 cm d'alt amb fulles trifoliades, cada folíol fa uns 5 cm de llargada. Les flors són blanques produïdes a la primavera i principi d'estiu. El fruit és comestible, vermell en la superfície i blanc a l'interior.
Es comercialitza en alguns mercats d'Amèrica del Sud (en el castellà sud-americà se'n diu frutilla)
Amédée-François Frézier (1682–1773) va ser el primer a portar espècimens de Fragaria chiloensis al Vell Món.

## Subespècies

Hi ha moltes subespècies i formes:
* Fragaria chiloensis subsp. chiloensis forma chiloensis
* Fragaria chiloensis subsp. chiloensis forma patagonica (Argentina, Xile)
* Fragaria chiloensis subsp. lucida (E. Vilm. ex Gay) Staudt (costa de la Colúmbia Britànica, estat de Washington Oregon, Califòrnia)
* Fragaria chiloensis subsp. pacifica Staudt (costa d'Alaska, British Columbia, Washington, Oregon, Califòrnia)
* Fragaria chiloensis subsp. sandwicensis (Decne.) Staudt - ʻŌhelo papa (Hawaiʻi)

## Citologia

Totes les maduixeres tenen una base haploide i tenen 7 cromosomes. Fragaria chiloensis és octoploide, i té 8 conjunts d'aquests cromosomes amb un total de 56. La composició del genoma de les espècies de maduixera octoploides s'indica generalment com AAA'A'BBB'B'. El procés exacte d'hibridació i especiació del qual en resulten les espècies octoploides encara es desconeix, però sembla que la composició del genoma tant de Fragaria chiloensis com de Fragaria virginiana (i per extensió també de les maduixeres octoploides cultivades) són idèntics.

## Referències

* ↑ Sauer, Jonathan D. Historical Geography of Crop Plants: A Select Roster. CRC Press, 1993, p. 128–129. ISBN 0-8493-8901-1.

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment - Fragaria chiloensis
* Fragaria chiloensis - Photo gallery
# Lely Resort

Lely Resort és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 1.426 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lely Resort tenia 1.426 habitants, 649 habitatges, i 445 famílies. La densitat de població era de 105,3 habitants/km².
Dels 649 habitatges en un 19,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,1% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 31,4% no eren unitats familiars. En el 23,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,53.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,1% tenia menys de 18 anys, un 10,6% entre 18 i 24, un 20,8% entre 25 i 44, un 29,1% de 45 a 60 i un 23,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.640 $ i la renda mediana per família de 57.273 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.750 $ mentre que les dones 25.560 $. La renda per capita de la població era de 33.536 $. Entorn del 2,4% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lely Resort». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lely Resort». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Francesc Cabedo

Francesc Cabedo (Catalunya, vers 1897 - ?) fou un futbolista català de les dècades de 1910 i 1920.

## Trajectòria

Començà a practicar el futbol amb 12 anys al Montserrat. L'any 1913 fou fitxat pel FC Internacional, jugant al primer equip, primer com a extrem dret, i posteriorment com a defensa. El 1914 fou fitxat pel CE Sabadell, on jugà de davanter centre, mig centre i finalment de defensa, esdevenint jugador referència del club i capità de l'equip des de 1919. Al club vallesà romangué la resta de la seva carrera futbolística fins a l'any 1927, on formà una destacada línia defensiva amb Joaquim Montané.
Fou internacional amb la selecció catalana de futbol, esdevenint un dels jugadors que més partits disputà durant els anys 1910 i 1920. Fou campió de la Copa Príncep d'Astúries de futbol.
L'agost de 1922 fou objecte d'un homenatge amb la disputa d'un partit entre el Sabadell i el Terrassa FC. El 26 de setembre de 1926 fou objecte d'un nou homenatge amb la disputa d'un partit que enfrontà la selecció catalana i el Sabadell.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Silueta del homenajeado». La Jornada Deportiva No. 50, p12, 07-08-1922. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «En Sabadell». Mundo Deportivo, 14-02-1927. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «Sabadell». La Vanguardia, 08-08-1922. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «El homenaje a Cabedo». Mundo Deportivo, 27-09-1926. [Consulta: 1r desembre 2014].
# Francesc Cabré Masdeu

Francesc Cabré Masdeu (La Selva del Camp 28 de gener de 1928 - ) és un industrial català.
Fill de Francesc Cabré Cogul, propietari, i de Jerònima Masdeu Segarra, tots dos de la Selva del Camp, va cursar els primers estudis a Reus. L'any 1950 va acabar els estudis d'enginyer industrial en l'especialitat de tèxtil, i el 1966 es va doctorar en aquesta especialitat. Va seguir a més diversos cursos de formació empresarial. A l'Escola del Treball de Reus va donar classes de tecnologia tèxtil i en va ser el cap dels tallers. Durant la restauració i la celebració dels aplecs de caràcter catalanista que van tenir lloc entre els anys 1961 i 1964 a Santa Maria de Paretdelgada era president de la junta de l'ermita.
L'any 1957, Francesc Cabré Cogul va comprar totes les accions i les patents de «La Industrial Algodonera», una companyia reusenca que elaborava diversos productes amb cotó i que havia creat al segle xix Pau Jové i que després van comprar Evarist Fàbregas i Eduard Recasens. La família Cabré tenia des de finals del segle xix a la Selva del Camp, una fàbrica de mitjons i gèneres de punt, i es va consolidar adquirint diverses fàbriques reusenques, un centre tèxtil important, i també barcelonines, incorporant al seu catàleg els productes propis de les empreses absorbides. Francesc Cabré Masdeu va dirigir l'empresa «Francesc Cabré Cogul», «La Industrial Algodonera» i va ser gerent d'Odersa S.A.
L'any 1968 va ser elegit president de la Cambra de Comerç de Reus, i reelegit el 1986. Va mantenir el càrrec fins al juny de l'any 2006. Va ser regidor i tinent d'alcalde a l'Ajuntament de Reus, i diputat provincial durant el franquisme, vocal de la Junta del Port de Tarragona, i vocal del Consell Social de la Universitat de Barcelona. També va ser president de la Mútua patronal Reddis, del patronat de la Llotja de Reus i del comitè executiu de la Fira de Reus.
L'any 2016 va coordinar la publicació del llibre La Fàbrica dels Cabré a la Selva: més de 100 anys d'història, del que n'està redactant un segon volum.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 158.
* ↑ «La Fàbrica dels Cabré a la Selva : més de 100 anys d'història». Catàleg de la Biblioteca. Centre de Lectura de Reus. [Consulta: 7 octubre 2023].
* ↑ Cruset, Josep. «Una nissaga de la indústria tèxtil a la Selva del Camp». diaridetarragona.com. Diari de Tarragona. [Consulta: 7 octubre 2023].
# Francesc Cailà i Mestre

Francesc Cailà i Mestre (Reus, 30 de maig de 1929 - 24 de setembre de 2002) va ser un polític català, primer president de la Diputació de Tarragona durant la transició espanyola.
Es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona, on també va estudiar economia. Va treballar a la Mútua Reddis, on va ocupar càrrecs directius. En acabar la dictadura franquista es va afiliar a Convergència Democràtica de Catalunya (CDC), de la que en fou cap de llista i candidat a l'alcaldia de Reus a les eleccions municipals espanyoles de 1979, però no fou escollit. Com a regidor fou elegit diputat de la Diputació de Tarragona, de la que en fou president de 1979 a 1980. Durant el seu mandat es va traslladar el campus de la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona a Reus, i es va crear l'Escola que esdevindria la Facultat d'Economia i Empresa.
Va dimitir del seu càrrec el 1980 per discrepàncies amb altres dirigents del partit, degut a la seva proposta de traslladar la Facultat de Medicina a Reus, cosa que va aconseguir amb molt d'esforç malgrat l'oposició de Tarragona. Es va produir un litigi enverinat i ni tan sols els membres del seu partit van defensar els arguments de Cailà. Quan va deixar la presidència de la Diputació es van calmar els atacs i les calúmnies i va tornar a treballar a la Mútua Reddis, que va iniciar la seva expansió el 1985. El 1991 va entrar a formar part del consell de direcció de Mapfre. També va col·laborar amb el Centre de Lectura de Reus, on hi va organitzar els col·loquis "Possibilitats de futur de la nostra ciutat" (1982) i "Poder polític i poder econòmic" (1985). En 1995 va rebre la Medalla d'Or de la ciutat de Reus.

## Referències

* ↑ Mor l'economista reusenc Francesc Cailà, expresident de la Diputació de Tarragona, ccma.cat, 24 de setembre de 2002
* 1 2 Acte d'homenatge a Francesc Cailà i Mestre a Medicina dijous, 12 de febrer Arxivat 2018-07-02 a Wayback Machine., URV activa, 2004
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 161-162.
* ↑ Medium Companies of Europe 1991/92: Volume 1
* ↑ ‘Portes giratòries' des de la Transició: els polítics catalans a l'Ibex-35: Francesc Cailà i Mestre, un reusenc entre la Diputació i Mapfre
# Frances Morris

Frances Morris (Londres, 1958) és una historiadora de l'art britànica. El gener de 2016 va ser nomenada directora del Tate Modern (el Museu Nacional Britànic d'Art Modern), convertint-se en la primera dona a dirigir una galeria d'art britànica.

## Biografia

Frances Morris va néixer el 1958. Va estudiar historia d'art a la Universitat de Cambridge i es va graduar en el Courtauld Institut d'Art.
Després de treballar en la galeria Arnolfini de Bristol es va incorporar a la Tate Galeria com curadora el 1987, convertint-se en la responsable d'exhibicions en el Museu Nacional Britànic d'Art Modern en la seva obertura en 2000 i en directora del fons d'art internacional en 2006. El seu nomenament com a directora va ser anunciat al gener 2016 succeint a Chris Dercon. És la primera dona que dirigeix la Tate Modern. En el seu projecte ha posat l'accent especial en dones artistes.

## Vida personal

Està casada i té tres fills.

## Referències

* 1 2 3 Jones, Jonathan «Why it's great news that Frances Morris will run Tate Modern» (en anglès). The Guardian, 22-01-2016 [Consulta: 23 juny 2016].
* ↑ «Interview: Frances Morris, Tate Modern's first female director» (en anglès). Financial times, 20-05-2016. [Consulta: 23 juny 2016].
* ↑ «Tate Modern names new director» (en anglès). Museums Journal, 20-01-2016. [Consulta: 23 juny 2016].
* ↑ Brown, Mark. «Frances Morris to become new Tate Modern chief», 15-01-2016. [Consulta: 23 juny 2016].
* ↑ Brown, Mark «The new Tate Modern: more space, seats … and women». The Guardian, 14-04-2016 [Consulta: 23 juny 2016].
* ↑ Ibarz, Mercè «Artistes dones i "queer". Lliçons de Londres: la Tate Modern privilegiarà a partir d'ara les artistes i la Tate Britain prepara l'exposició ‘Queer British Art’». El País, 22-06-2016 [Consulta: 24 juny 2016].
* ↑ Ward, Victoria «Tate Modern appoints its first British and first female director». Daily Telegraph, 15-01-2016 [Consulta: 24 juny 2016].
# Frances Maule Bjorkman

Frances Maule Bjorkman (24 d'octubre de 1879 - Chicago, 28 de juny de 1966) fou una redactora publicitària estatunidenca que va destacar en el moviment del sufragi femení.

## Biografia

Maule estudià en la Universitat de Maryland i en la de Nebraska–Lincoln. Es va casar amb Edwin Björkman a Nova York el 1906, encara que després se separaren. Era una socialista activa dins del feminisme.
Fou periodista del Nova York American, Chicago American, Denver Times i Colorado Springs Telegraph i treballà per a l'editora Henry Holt and Company. El 1920 començà com a redactora publicitària de l'agència JWT.
Formà part de l'Associació Nacional del Sufragi de Dones. També era membre del grup de dones Heterodoxy. Visqué en Helicon Home Colony, una comuna experimental fundada per Upton Sinclair.

## Obra

* Home and school visitors (1909).
* The cure for two million sick: The discovery of the hookworm disease (1909) amb Charles Wardell Stiles.
* Tests of Woman Suffrage States el 3 de juny del 1912 en The New York Times.
* Woman suffrage: history, arguments and results (1913).

## Referències

* 1 2 3 H. Sutton, Denise. «From Suffrage to Soap». A: Globalizing Ideal Beauty (en anglés). Palgrave Macmillan, 2009, p. 34. ISBN 978-0-230-61174-0.
* ↑ «35 Delegates to Washington Convention Settling Down to Real Business. Plan to Raise Funds for National Body by Per Capita Tax of State Association Members. ... Eleanor Byrnes, and Frances Maule BJorkman, reported ...». [Consulta: 19 novembre 2009].
* ↑ Douglas Clayton. Floyd Dell: the life and times of an American rebel, 1994. ISBN 1-56663-059-2. «Frances Maule Bjorkman, of the National American Woman Suffrage Association, wrote Dell while the series was running in the Friday Literary Review during ...»
* ↑ Schwarz, Judith. Radical Feminists of Heterodoxy: Greenwich Village, 1912-1940. Rev.. Norwich, VT: New Victoria Publishers, 1986, p. 123. ISBN 0-934678-08-1.
* ↑ Bjorkman, Frances Maule. Home and School Visitors (en anglès), 1909.
* ↑ Björkman, Frances Maule. The Cure for Two Million Sick: The Discovery of the Hookworm Disease (en anglés). Doubleday, pàg., 1909.
* ↑ «Tests of Woman Suffrage States».
* ↑ Björkman, Frances Maule. Woman Suffrage: History, Arguments and Results (en anglés). National Amer. Woman Suffrage Assoc., 1913.

## Enllaços externs

* Frances Maule Bjorkman a Internet Movie Database (anglès).
# Formiguer del Roraima

El formiguer del Roraima (Myrmelastes saturatus) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).
Habita els boscos de les terres baixes fins als 1000 m, a l'extrem sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela, Guaiana, nord-est del Perú i Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Formiguer del Roraima». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Francesc Crehuet

Francesc Crehuet (?-?) fou un cantor i organista català.
El 1818, al costat de Miquel Fossalbal va a obtenir la plaça de tenor a la Catedral de Girona. Entre 1822 i 1824 fou l'encarregat d'assumir de forma interina les funcions de l'organistia durant les absències de Antoni Guiu i durant el temps d'espera fins a la nova convocatòria de les noves oposicions de 1829. El 1842 amb la marxa de Bernat Papell, Francesc Crehuet cobriria de nou l'organistia amb caràcter interí fins l'arribada d'un nou titular.
Entre 1846 i 1851, a mesura que el mestre Josep Barba es va anar desvinculant de les funcions de la capella, Francesc Crehuet assumia la formació dels escolans.
El 19 de desembre de 1850, Josep Barba presentava la seva renúncia al magisteri de la catedral després d'haver guanyat la plaça de Santa Maria del Mar. Amb la partida de Barba, quedà suprimit el benefici annex al magisteri, per la qual cosa aquest va ser assumit de forma interina i successiva fins al 1871, pel beneficiat tenor Francesc Crehuet (1846-1851), Joan Carreras (1851-1860), Bernat Papell (1860-1864), Josep Casademont (1860-1871) i Lorenzo Lasa (1871-1886).

## Referències

* ↑ Gegrori I Gifré, Josep M. La Música a la Catedral de Girona. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2019. ISBN 9788449086175.