OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dolmen de la Creu del Senyal

El Dolmen de la Creu des Senyal és una construcció feta amb grans pedres a l'època neolítica. És un megàlit del tipus de cambra simple, de mida força gran. Aquests tipus de sepulcres pertanyen a l'edat de bronze, entre el 2000 i el 1500 aC.
Es troba a la Creu del Senyal, dins del terme comunal del Voló, a l'extrem sud del Rosselló, situat estructuralment en una posició dominant respecte l'entorn, a una altitud de 711,3 metres.
Es tracta d'un dolmen de cambra simple, diferenciat d'estructures megalítiques més complexes, amb una caixa de planta rectangular i amb grans lloses falcades a terra, amb una altra a sobre com a coberta de la cambra sepulcral, el lloc d'enterrament. Al voltant de la cambra hi havia un túmul de terres i pedra de planta circular.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «198-El Voló». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «El Voló». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
# Diòdot (filòsof)

Diòdot (grec antic: Διόδοτος, llatí: Diodotus) va ser un filòsof estoic grec del segle i aC, que va viure molts d'anys a Roma, a la casa de Ciceró, a qui coneixia des de la infància. Va educar a Ciceró i el va entrenar especialment en dialèctica. De gran va restar orb, però va continuar escrivint i ensenyant geometria. Va morir a casa de Ciceró el 59 aC i va deixar al seu deixeble una herència de cent mil sestercis.

## Referències

* ↑ 5.Diodotus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1019
# Doctor Vértigo

Doctor Vértigo (1989) és un còmic en blanc i negre de gènere underground amb guió i dibuixos de l'autor català Martí. Abans d'aparèixer publicat en format de butxaca per l'editorial La Cúpula, el còmic havia aparegut per entregues a la revista underground El Víbora.
L'obra fou guardonada amb el premi a la millor obra del Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 1990.

## Argument

Una mestressa de casa té bloquejats els seus records d'infància i és víctima de profundes depressions. Aprofinant-se d'aquesta situació, el pèrfid psiquiatra Trauman li obre les portes del seu subconscient, fent-se així amb el control de la seva ment i del seu cos. A partir d'aquí tots els seus malsons es desborden, fins que arriba el Doctor Vértigo, suposadament benintencionat, que vol alliberar-la de les urpes del seu col·lega.
Per realitzar el còmic, l'autor es va haver de documentar realitzant diverses entrevistes a una psiquiatra.

## Palmarès

* 1990 - Premi a la millor obra del Saló del Còmic de Barcelona

## Referències

* 1 2 Vidal, Jaume «El Salón del Cómic premia la trayectoria de Vázquez» (en castellà). La Vanguardia [Barcelona], 19-05-1990, pàg. 41.
* ↑ Vidal, Jaume «Los héroes de la ficción se dan cita en Barcelona» (en castellà). La Vanguardia (Fin de semana) [Barcelona], 17-05-1990, pàg. 9.

## Bibliografia

* Fitxa de Doctor Vértigo a Tebeosfera.
# Dr Pepper

Dr Pepper és una beguda no alcohòlica (soft drink) i carbonatada comercialitzada per Dr Pepper Snapple Group Inc., una unitat de Cadbury-Schweppes. Aquesta beguda va ser creada en la dècada de 1880 per Charles Alderton a Waco, Texas i la primera que es va servir va ser durant l'any 1885. Dr Pepper es va comercialitzar per primer cop a nivell nacional als Estats Units el 1904, i actualment també es ven a Europa, Àsia, Canadà, Mèxic, Austràlia, Nova Zelanda (com una beguda importada), Sud-àfrica (també com beguda importada), i a Amèrica del Sud. Les variants inclouen una versió sense xarop de blat de moro d'alt contingut en fructosa.

## Història

Dr Pepper va ser creada pel farmacèutic Charles Alderton, el qual treballava en una botiga anomenada Morrison. Des del seus inicis és una beguda amb el color proporcionat pel caramel però no té el gust de les begudes de cola (Coca-cola i Pepsi entre d'altres). Es tracta de la beguda soft drink més antiga (creada un any abans que la Coca-cola. Sobre l'origen del nom Pepper hi ha diverses teories una d'elles l'associa a la pepsina, altres a Charles T. Pepper.
El punt que havia de seguir a "Dr" va ser descartat, per raons d'estil, a la dècada de 1950.

## Edulcorants

Gran part de la indústria de les begudes refrescants dels Estats Units va deixar d'utilitzar el sucre sacarosa a partir de la dècada de 1980 per raons econòmiques. Com a alternativa als Estats Units, Dr Pepper i altres (com la Coca-cola) actualment utilitzen el xarop de blat de moro alt en fructosa en lloc de la sacarosa tradicionalment utilitzada i que encara es fa servir en molts altres països.

## Contingut nutritiu

355 cc de la beguda Dr Pepper contenen 150 Calories i 55 mg de sodi.

## Enllaços externs

* Lloc oficial de Dr Pepper.
* Dr Pepper-7up Arxivat 2006-02-03 a Wayback Machine..
* Anunci de Dr.Pepper de 1979
* Curiositats
* Dr Pepper a Steins;Gate Arxivat 2013-02-15 a Wayback Machine.
# Disseny de l'experiència d'usuari

El disseny de l'experiència d'usuari (UX design, UXD, UED o XD) és el procés de definir l'experiència per la qual passaria un usuari quan interactuaria amb una empresa, els seus serveis i els seus productes. Les decisions de disseny en el disseny d'UX sovint es basen en la investigació, l'anàlisi de dades i els resultats de les proves en lloc de les preferències i opinions estètiques. A diferència del disseny de la interfície d'usuari, que se centra únicament en el disseny d'una interfície d'ordinador, el disseny d'UX engloba tots els aspectes de l'experiència percebuda d'un usuari amb un producte o lloc web, com ara la seva usabilitat, utilitat, conveniència, percepció de marca i rendiment general. El disseny UX també és un element de l'experiència del client (CX), que engloba tots els aspectes i etapes de l'experiència d'un client i la interacció amb una empresa.
El camp del disseny de l'experiència d'usuari és una disciplina de disseny conceptual i té les seves arrels en els factors humans i l'ergonomia, un camp que, des de finals dels anys quaranta, s'ha centrat en la interacció entre usuaris humans, màquines i entorns contextuals per dissenyar sistemes que aborden l'experiència de l'usuari. Amb la proliferació d'ordinadors de treball a principis dels anys noranta, l'experiència de l'usuari va començar a convertir-se en una visió positiva per als dissenyadors. Donald Norman, professor i investigador en disseny, usabilitat i ciències cognitives, va encunyar el terme "experiència d'usuari" i el va portar a un públic més ampli.
Hi ha un debat a la comunitat de disseny d'experiència sobre el seu enfocament, provocat en part per l'estudiós i practicant del disseny, Don Norman. Norman afirma que quan els dissenyadors descriuen les persones només com a clients, consumidors i usuaris, els dissenyadors corren el risc de disminuir la seva capacitat per fer un bon disseny.
El disseny de l'experiència d'usuari es basa en enfocaments de disseny com la interacció home-ordinador i el disseny centrat en l'usuari, i inclou elements de disciplines similars com el disseny d'interacció, el disseny visual, l'arquitectura de la informació, la recerca d'usuaris i altres.
La segona part de la investigació és entendre l'usuari final i el propòsit de l'aplicació. Tot i que això pot semblar clar per al dissenyador, fer un pas enrere i empatitzar amb l'usuari donarà els millors resultats.

## Referències

* ↑ Norman, Don. «The Definition of User Experience (UX)» (en anglès). Neilsen-Norman Group.
* ↑ «Design in motion» (en anglès). IBM Design. [Consulta: 18 juny 2015].
* ↑ environmental context "THE INTERACTION DESIGN FOUNDATION", by Karen Holtzblatt and Hugh R., Retrieved 2016-08-26
* ↑ Kujala, Sari; Roto, Virpi; Väänänen-Vainio-Mattila, Kaisa; Karapanos, Evangelos; Sinneläa, Arto Interacting with Computers, 23, 5, 2011, pàg. 473–483. DOI: 10.1016/j.intcom.2011.06.005 [Consulta: free].
* ↑ «Words Matter. Talk About People: Customers, Consumers,Users» (en anglès). Don Norman's jnd website. [Consulta: 3 octubre 2008].
# Dreaming of Me

«Dreaming of Me» és el senzill de debut de la banda britànica Depeche Mode publicat el 20 de febrer de 1981. Fou enregistrat al desembre de 1980 als Blackwing Studios.
De la cançó existeixen dues versions, una amb fade out i una altra sense. L'edició original no conté fade out però en posteriors rellançaments de l'àlbum Speak and Spell (1988 i 2006) s'hi van incloure alternativament. Per la cara-B "Ice Machine", també es van editar dues versions amb seguint el mateix estil i també fou inclosa en les reedicions de Speak & Spell. Durant la gira Some Great Reward van enregistrar una versió en directe de la cara-B que es va incloure en el senzill "Blasphemous Rumours" (1984).
Degut al poc èxit que va tenir en la llista britànica, la cançó no fou inclosa originalment en l'àlbum Speak & Spell, però si en el rellançament del disc com a cançó extra. En el rellançament de l'any 2006 fou inclosa al final l'àlbum just després de la llista de cançons original.

## Llista de cançons
### 7": Mute / 7Mute13 (Regne Unit)

* "Dreaming of Me" – 4:03
* "Ice Machine" – 4:06

### CD: Mute / CDMute13 (Regne Unit, 1991)

* "Dreaming of Me" – 3:46
* "Ice Machine" – 3:54

### CD: Sire / Reprise (Estats Units, 1991 i 2004)

* "Dreaming of Me" – 4:03
* "Dreaming of Me" – 3:46
* "Ice Machine" – 4:06
* "Ice Machine" – 3:54
* Totes les cançons escrites per Vince Clarke.

## Enllaços externs

* Dreaming of Me a DepecheMode.com (anglès)
# El duel

El duel (títol original en anglès: A Gunfight) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Lamont Johnson, estrenada el 1971. Els papers principals són per Kirk Douglas i Johnny Cash. Ha estat doblada al català.

## Argument

Per una forta suma dos vells pistolers decideixen d'enfrontar-se públicament.

## Repartiment

* Kirk Douglas: Will Tenneray
* Johnny Cash: Abe Cross
* Jane Alexander: Nora Tenneray
* Karen Black: Jenny Sims
* Keith Carradine: Jove pistoler
* Dana Elcar: Marv
* Raf Vallone: Francisco Alvarez
* Eric Douglas: Bud Tenneray
* Robert J. Wilke: Marshall Tom Cater
* Paul Lambert: Ed Fleury

## Referències

* ↑ esadir.cat. El duel. esadir.cat.
* ↑ «[A gunfight A gunfight]». The New York Times.
# Districte de Tirana

El districte de Tirana (en albanès Rrethi i Tiranës) és un dels trenta-sis districtes d'Albània. Té una població de 523.150 habitants (segons estimació del 2005) i una extensió de 1.238 km². Està situat al centre del país i la capital n'és la ciutat de Tirana. Altres poblacions del districte són Kamzë i Vorë.
# Moca-Croce

Moca-Croce (en cors Macà è Croci) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 221 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 212 | 254 | 247 | 211 | 207 | 221 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Paul-Marie Ettori | | |
# Avá Guaraní

Els Avá Guaraní són una branca del poble guaraní, que viuen al Brasil, Argentina, Bolívia i Paraguai. Parlen una llengua guaraní propera al guaraní de Paraguai, coneguda com a «chiripá guaraní» (Tsiripá, Txiripá) o com Ava Guarani i Nhandéva (Ñandeva). Es creu que hi ha prop de 25.000 avá guaranís a l'Argentina, més de quaranta mil a Bolívia, prop de deu mil al Brasil i més de mil al Paraguai, i que un 80% de mitjana parla la llengua.
La bandera té tres colors disposats en horitzontal: verd, vermell i marró, però en la pràctica fan servir diverses versions (vermell, verd, marró; vermell, marró, verd; verd, marró i vermell, i potser altres.

## Referències

* ↑ Flag Report #71, juliol del 2014
# Argyranthemum

Argyranthemum és un gènere de plantes angiospermes dins la família de les asteràcies.

## Distribució

El gènere Argyranthemum és endèmic de les illes de la Macaronèsia, només es troba a les illes Canàries, Madeira i les illes Salvatges.

## Taxonomia

Dins d'aquest gènere es reconeixen les següents espècies:
* Argyranthemum adauctum (Link) Humphries
* Argyranthemum broussonetii (Balb. ex Pers.) Humphries
* Argyranthemum callichrysum (Svent.) Humphries
* Argyranthemum coronopifolium (Willd.) Webb
* Argyranthemum dissectum (Lowe) Lowe
* Argyranthemum escarrei (Svent.) Humphries
* Argyranthemum filifolium (Sch.Bip.) Humphries
* Argyranthemum foeniculaceum (Willd.) Webb ex Sch.Bip.
* Argyranthemum frutescens (L.) Sch.Bip. - margarida
* Argyranthemum gracile Sch.Bip.
* Argyranthemum haematomma Lowe
* Argyranthemum haouarytheum Humphries & Bramwell
* Argyranthemum hierrense Humphries
* Argyranthemum lemsii Humphries
* Argyranthemum lidii Humphries
* Argyranthemum maderense (D.Don) Humphries
* Argyranthemum pinnatifidum (L.f.) Webb
* Argyranthemum sundingii L.Borgen
* Argyranthemum sventenii Humphries & Aldridge
* Argyranthemum tenerifae Humphries
* Argyranthemum thalassophilum (Svent.) Humphries
* Argyranthemum webbii Sch.Bip.
* Argyranthemum winteri (Svent.) Humphries

## Referències

* 1 2 3 «Argyranthemum» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 30 maig 2022].
* ↑ Bramwell, D and Bramwell, Z (2001) Wild flowers of the Canary Islands. Editorial Rueda SL, Madrid, Spain ISBN 84 7207 129 4, 2nd edition.
* ↑ «Argyranthemum frutescens». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 30 maig 2022].
# Patata transgènica

La patata transgènica és un organisme modificat genèticament que va estar autoritzat per l'Agència Europea de Seguretat Alimentària, l'any 2007 per al seu ús industrial, ja que la modificació genètica incrementa el seu contingut en amilopectina, per tal de produir midó però no productes per a l'alimentació humana tot i que sí en pinsos. Només podran cultivar-la els agricultors que tinguin un contracte amb l'empresa obtenidora BASF.
La tramitació va estar molt controvertida i en el cas de la patata transgènica va durar 8 anys. Després que la Unió Europea només va donar permís per a la comercialització de nous organismes modificats genèticament però no el seu cultiu. La Comissió Europea el dia 2 de març del 2010 va aprovar un permís per a cultivar-la a Europa. Fins ara només estava permès el cultiu a Europa d'un blat de moro modificat genèticament tot i que es comercialitzava un gran nombre de productes alimentaris modificats genèticament.
Concretament ha estat autoritzada la varietat coneguda com a Amflora. Aquesta patata transgènica s'ha desenvolupat per incrementar el percentatge en amilopectina en relació a l'amilosa, que algunes organitzacions no governamentals consideren que poden ser perillosos per la medicina humana. Tot i que la Unió Europea ho descarta

## Referències

* ↑ http://www.lavanguardia.es/ciudadanos/noticias/20100302/53895444511/bruselas-aprueba-cultivar-una-patata-transgenica-12-anos-despues-de-la-ultima-autorizacion.html%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.greenpeace.org/espana/news/100302-02 Arxivat 2010-03-06 a Wayback Machine.
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 - 10 km marxa masculina

Els 10 km marxa masculina va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics de París de 1924. La prova es va disputar el 9, 11 i 13 de juliol de 1924 i hi van prendre part 25 atletes de 13 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Ugo Frigerio (ITA) | Gordon Goodwin (GBR) | Cecil McMaster (RSA) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1924.
| Rècord del Món | 45:26.4 | Aage Rasmussen | ? | 1918 |
| Rècord Olímpic | 46:28.4 | George Goulding | Estocolm (SWE) | 11 de juliol de 1912 |

## Resultats
### Semifinals

Semifinal 1
La primera semifinal es va disputar el 9 de juliol de 1914. Els cinc millors de la semifinal passaven a la final.
| Posició | Atleta | Temps | Qual. |
| 1 | Gordon Goodwin (GBR) | 49:04.0 | Q |
| 2 | Donato Pavesi (ITA) | 49:09.0 | Q |
| 3 | Harry Hinkel (USA) | | Q |
| 4 | Luigi Bosatra (ITA) | | Q |
| 5 | Henri Clermont (FRA) | | Q |
| — | Edward Freeman (CAN) | DSQ | |
| — | Ernie Austen (AUS) | DSQ | |
| — | Henk Keemink (NED) | DSQ | |
| — | Arvīds Ķibilds (LAT) | DSQ | |
| — | Alfrēds Ruks (LAT) | DSQ | |
| — | Daniel Eslava (MEX) | DSQ | |
| — | Rudolf Kühnel (AUT) | DSQ | |
Semifinal 2
La segona semifinal es va disputar l'11 de juliol de 1924. Després de la protesta per la seva desqualificació a Rudolf Kühnel se li va permetre disputar aquesta segona semifinal, però tornà a ser desqualificat. Els cinc millors de la semifinal passaven a la final.
| Posició | Atleta | Temps | Qual. |
| 1 | Ugo Frigerio (ITA) | 49:15.6 | Q |
| 2 | Cecil McMaster (RSA) | | Q |
| 3 | Arthur Tell Schwab (SUI) | | Q |
| 4 | Armando Valente (ITA) | | Q |
| 5 | Ernie Clark (GBR) | | Q |
| — | François Decrombecque (FRA) | DSQ | |
| — | Alfrēds Kalniņš (LAT) | DSQ | |
| — | Philip Granville (CAN) | DSQ | |
| — | Charles Foster (USA) | DSQ | |
| — | Gordon Watts (GBR) | DSQ | |
| — | Mihály Fekete (HUN) | DSQ | |
| — | Rudolf Kühnel (AUT) | DSQ | |
| — | Jan Plichta (TCH) | DSQ | |

### Final

La final es va disputar 13 de juliol de 1924.
| Posició | Atleta | Temps |
| 1 | Ugo Frigerio (ITA) | 47:49.0 |
| 2 | Gordon Goodwin (GBR) | 48:37.9 |
| 3 | Cecil McMaster (RSA) | 49:08.0 |
| 4 | Donato Pavesi (ITA) | 49:17.0 |
| 5 | Arthur Tell Schwab (SUI) | 49:50.0 |
| 6 | Ernie Clark (GBR) | 49:59.2 |
| 7 | Armando Valente (ITA) | 50:07.0 |
| 8 | Luigi Bosatra (ITA) | 50:09.0 |
| 9 | Harry Hinkel (USA) | 50:16.8 |
| 10 | Henri Clermont (FRA) | 51:41.6 |

## Referències

* ↑ «Athletics at the 1924 Paris Summer Games: Men's 10 kilometres Walk». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 22 juliol 2018].

## Bibliografia

* Olympic Report
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 2015-07-14. [Consulta: 17 març 2008].
# Mila Doce

Mila Doce és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 4.907 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mila Doce tenia 4.907 habitants, 1.020 habitatges, i 974 famílies. La densitat de població era de 575,9 habitants/km².
Dels 1.020 habitatges en un 70,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,6% hi vivien parelles casades, en un 14,8% dones solteres, i en un 4,5% no eren unitats familiars. En el 3,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 43,9% tenia menys de 18 anys, un 14,2% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 12,4% de 45 a 60 i un 3,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 21 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.944 $ i la renda mediana per família de 16.716 $. Els homes tenien una renda mediana de 15.828 $ mentre que les dones 15.025 $. La renda per capita de la població era de 4.221 $. Aproximadament el 59,1% de les famílies i el 66,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mila Doce». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mila Doce». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# David Neel

David Neel o Tlat'lala'wis‘ (Illa de Vancouver, 1960) és un fotògraf professional i escriptor canadenc d'ètnia kwakiutl, ha revitalitzat l'escultura tradicional kwakiutl i ha fet joies tradicionals amb diversos metalls. També ha escrit The great canoes: reviving a Northwest Coast tradition (1995) i Our chiefs and elders: words and photographs of Native Leaders (1992).

## Obres d'art

A la dècada de 1990 va desenvolupar un estil de talla molt personalitzat i controvertit, utilitzant màscares per comentar i editorialitzar la història i la societat contemporànies. Va arribar a creure que "la tradició és una base sobre la qual construir, no un conjunt de regles per frenar la creativitat". Alguns exemples d'aquestes màscares són la "Màscara del comerç internacional", que es va exhibir a Londres, Anglaterra, per a la Royal Opening of Canada House, i la "Màscara del sistema d'injustícia", que es va exhibir a l'edició de 1999 Biennal de Venècia. Per a la Biennal, Neel va exposar les seves màscares contemporànies en una instal·lació específica del lloc i va fer una actuació al Gran Canal amb la seva canoa de 26 peus, el "Walas-Kwis-Gila" (Viatja grans distàncies). Després de la publicació de The Great Canoes l'any 1995, va tallar dues canoes; un de 26 peus i 32 peus, que es van utilitzar en diversos viatges en canoa.

## Referències

* ↑ Szeemann, Harald i Cecilia Liveriero Lavelli. La Biennale di Venezia: 48a Esposizione internazionale d'arte. Venècia: La Biennale di Venezia , 1999: 249 (recuperat a través de Google Books, 27 de maig de 2009). ISBN 978-88-208-0414-5
# Palau Legislatiu de San Lázaro

El Palau Legislatiu de San Lázaro és la seu del Cambra de Diputats de Mèxic, i quan hi ha sessió conjunta amb el Senat, del Congrés de la Unió. És situat a la delegació Venustiano Carranza de la ciutat de Mèxic. Fou construït sobre l'antiga estació de ferrocarrils de San Lázaro, per mandat del president José López Portillo després de la reforma política de 1977 que elevà el nombre d'escons de la Cambra de Diputats de 186 a 400 i per la qual cosa l'antic Palau Legislatiu de Donceles era insuficient. El recinte fou inaugurat l'1 de setembre de 1981.