OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quimera d'Arezzo

La quimera d'Arezzo és una escultura etrusca de bronze i un dels exemples més coneguts de l'art dels etruscs. Va ser trobada el 1553, durant la construcció d'una fortificació a la perifèria d'Arezzo, una antiga ciutat etrusca i romana de la Toscana, i va ser reclamada immediatament per a la col·lecció del gran duc de la Toscana, Cosme I de Mèdici, el qual la va exposar al públic al Palazzo Vecchio, i va col·locar peces de bronze més petites al seu propi estudi al Palazzo Pitti, on "el duc s'entretenia amb gran plaer netejant-les ell mateix, amb algunes eines d'orfebre" (tal com Benvenuto Cellini explica en la seva autobiografia). La quimera encara es conserva a Florència, actualment al Museu Arqueològic. Fa aproximadament 80 centímetres d'alçada.
En la mitologia grega, la monstruosa quimera devastava el seu lloc natal, Lícia, fins que va ser derrotada per Bel·lerofont. Al principi, els descobridors d'aquest bronze a Arezzo el van identificar amb un lleó, ja que la seva cua, que hauria de tenir forma de serp, s'havia perdut. Aviat, però, es va reconèixer que representava la quimera del mite i, de fet, entre les petites peces de bronze i els fragments portats a Florència, es va recuperar una secció de la cua, segons Giorgio Vasari. L'actual cua de bronze és una restauració del segle xviii.
La quimera formava part d'un tresor d'estàtues de bronze encara més important, que havia estat cautelosament enterrat en algun moment de l'antiguitat. Es van trobar per casualitat, mentre es cavaven unes rases a l'exterior de la porta de San Laurentino, a les muralles de la ciutat. N'hi ha una rèplica de bronze exposada al lloc de la troballa.
A la pota dreta de la quimera, hi ha una inscripció que s'ha llegit de diferents maneres, però que recentment s'està d'acord que diu TINSCVIL. Aquesta inscripció indica que el bronze era un objecte votiu dedicat a Tin o Tínia, el déu suprem etrusc del dia.

## Referències

* 1 2 Mario Iozzo; Giuseppina Carlotta Cianferoni; Claire L. Lyons; Seth D. Pevnick The Chimaera of Arezzo. David Brown Book Company, 2009. ISBN 978-88-596-0628-4.
* ↑ «The Chimaera of Arezzo: July 16, 2009–February 8, 2010». [Consulta: 26 novembre 2014].
* ↑ Cohen, Beth. «The Chimaera of Arezzo», 01-07-2010. [Consulta: 26 novembre 2014].
# Pseudomys calabyi

Pseudomys calabyi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic del Territori del Nord (Austràlia). El seu hàbitat natural són els turons gravencs amb un sotabosc de sabana alt i substrat de còdols. Està amenaçat pels canvis en el règim de foc. Aquest tàxon fou anomenat en honor del biòleg australià John Henry Calaby.

## Referències

* ↑ Woinarski, J.; Burbidge, A. A. Pseudomys calabyi. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 5 març 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 70. ISBN 978-0801893049.
# Pseudomys higginsi

Pseudomys higginsi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic d'Austràlia, on viu a altituds d'entre 0 i 1.600 msnm. Els seus hàbitats naturals són els camps de blocs i les tarteres de l'estatge subalpí, així com els boscos humits temperats de faig austral. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. Aquest tàxon fou anomenat en honor del biòleg i paleontòleg australià E. T. Higgins.

## Referències

* ↑ Dickman, C.; Menkhorst, P. Pseudomys higginsi. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 2 març 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 188. ISBN 978-0801893049.
# Pádraig Flynn

Pádraig Flynn (en irlandès: Pádraig Ó Floinn) (Castlebar, Irlanda 1939) és un polític irlandès que ha estat diverses vegades ministre al seu país i que fou membre de la Comissió Europea entre 1993 i 1999.

## Biografia

Va néixer el 9 de maig de 1939 a la ciutat de Castelbar, població situada al comtat de Mayo. Va estudiar magisteri al St. Patrick's Training College de Dublín.

## Activitat política

L'any 1967 inicià la seva activitat al consell del comtat de Mayo i en les eleccions generals de 1977 fou escollit diputat al Dáil Éireann pel partit polític conservador Fianna Fáil.
L'octubre de 1982, en la remodelació del govern encapçalat per Charles Haughey, fou nomenat Ministre de Comerç i Turisme, càrrec que ocupà fins al desembre del mateix any al perdre el seu partit les eleccions generals. El març de 1987 el seu partit tornà al govern i fou nomenat Ministre de Medi Ambient novament per part de Haughey, càrrec que ocupà fins al 1991. En l'elecció d'Albert Reynolds com a Taoiseach el febrer de 1992 Flynn fou nomenat Ministre de Justícia, càrrec que compaginà amb la cartera d'Indústria i Comerç a partir de novembre del mateix any i que abandonà el gener de 1993 per esdevenir membre de la Comissió Europea. En la formació de la Comissió Delors III fou nomenat Comissari Europeu de Treball i Assumptes Socials, cartera que també ocupà en la Comissió Santer i la interina Comissió Marín.
# Pàvel Nevdakh

Pàvel Nevdakh (en rus: Павел Невдах) (14 d'octubre de 1976) va ser un ciclista kazakh. Del seu palmarès destaquen els seus campionats nacionals en ruta i en contrarellotge.

## Palmarès

* 2003
** Campió del Kazakhstan en ruta
* 2004
** Campió del Kazakhstan en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Sèrbia
* 2006
** 1r al Tour del Camerun i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Turquia
* 2007
** 1r al Kerman Tour
** Vencedor d'una etapa al Paths of Victory Tour
** Vencedor d'una etapa al Tour de Mevlana
* 2008
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Egipte

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a procyclingstats.com
# Ramerupt

«Ramerupt» té aquests significats:
* Ramerupt (Aube), municipi francès al departament de l'Aube
* Senyoria de Ramerupt, jurisdicció feudal de Xampanya
* Avant-lès-Ramerupt, municipi francès al departament de l'Aube
# Rafael de Pina Milán

Rafael de Pina Milán (Iecla, 1888 - Mèxic, 27 de setembre de 1966) va ser un destacat jurista processalista i polític republicà espanyol.
Després de la formació bàsica, estudio la carrera de Dret a la Universitat de Valladolid. Després es va traslladar a Madrid, en què la seva universitat Central va realitzar el doctorat mentre treballava com a periodista parlamentari. En la dècada de 1920 va obtenir per oposició la càtedra de dret processal civil i penal de la Universitat de La Laguna, traslladant-se a Canàries on va exercir la docència. Durant l'estada a les illes es va afiliar a Unió Republicana. Amb l'arribada de la Segona República el 1931, va ser nomenat governador civil de Santa Cruz de Tenerife, càrrec que va exercir fins a la victòria electoral de la dreta el 1933. Va abandonar Canàries per incorporar-se a la càtedra de dret processal a la Universitat de Sevilla. En les eleccions generals de 1936 va obtenir l'acta de diputat a Corts per la circumscripció de Sevilla dins de la candidatura del Front Popular.
Quan es va produir cop d'estat del 18 de juliol de 1936 que va donar lloc a la Guerra Civil, va aconseguir situar a la seva família a Girona, lluny del front i de les atrocitats que es cometien a la província de Sevilla sota l'ocupació dels revoltats. Durant el conflicte va estar al servei de la legalitat republicana en diverses destinacions a Andalusia, fins que en els últims dies de la guerra va fugir per la frontera francesa camí de l'exili a França, on es va unir a la seva família. Gràcies al Servei d'Evacuació de Refugiats Espanyols (SERE) va poder marxar a Mèxic en un difícil viatge. En arribar a la capital mexicana va poder començar a fer classes a l'Institut Luis Vives creat per l'exili espanyol. El 1945 va aconseguir plaça com a catedràtic a l'aleshores Escola Nacional de Jurisprudència, més tard convertida en la Facultat de Dret de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM). En la seva activitat docent universitària va aconseguir alts graus de responsabilitat, i va ser nomenat doctor ex officio el 1950.

## Bibliografia

* Serrano Migallón, Fernando. Los maestros del exilio español en la Facultad de Derecho. Universidad Nacional Autónoma de México. Facultad de Derecho, 2003, p. 77 y ss. ISBN 9789700743349.
# Forces Armades Portugueses

Les Forces Armades Portugueses (portuguès: Forças Armadas) són l'exèrcit de Portugal. Inclou l'Estat Major de les Forces Armades, els altres cossos unificats, i les tres branques de servei: la marina portuguesa, l'exèrcit portuguès i la Força Aèria Portuguesa.
El President de la República és el seu cap, amb el títol de "Comandant Suprem de les Forces Armades" (Comandante Supremo das Forças Armadas). La gestió de les mateixes, així com la direcció executiva de la política de defensa, no obstant, depèn del govern portuguès, mitjançant el seu ministre de defensa nacional. L'oficial amb un rang més elevat és el Cap de l'Estat Major de les Forces Armades, tenint control operacional durant els períodes de pau, i control total quan es decreta l'estat de guerra.
Les Forces Armades tenen el deure de protegit Portugal, així com donar suport internacional en els esforços per mantenir la pau quan es sol·licita per part de l'OTAN, les Nacions Unides i/o la Unió Europea.

## Referències

* ↑ «Lei Orgânica 1-A/2009 Capítulo I Artigo 7º Nº1». Diário da República. XVII Governo Constitucional de Portugal. [Consulta: 23 gener 2014].
* ↑ «Lei 31-A/2006 Capítulo III Artigo 9º». Diário da República. XVII Governo Constitucional de Portugal. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2016. [Consulta: 23 gener 2014].
* ↑ «Lei 31-A/2006 Capítulo IV Artigo 20º». Diário da República. XVII Governo Constitucional de Portugal. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2016. [Consulta: 23 gener 2014].
# Freire

«Freire» té aquests significats:
* Freire (Xile), comuna de Xile, de la província de Cautín, a la IX Regió d'Araucanía
* Paulo Freire, pedagog brasiler
* Antonio Freire de Andrade, jesuïta portuguès del segle XVII
* António Caetano de Abreu Freire Egas Moniz, neurocirurgià portuguès, premi Nobel
* Espido Freire, escriptora basca
* Nelson Freire, pianista brasiler
* Ramón Freire y Serrano, president de Xile entre 1823 i 1827
# Fòrnix (arquitectura)

* Per a altres significats, vegeu «Fòrnix».
El terme fòrnix designava en l'arquitectura romana antiga l'arc de volta, inicialment els arcs dels ponts i aqüeductes i posteriorment els arcs en maçoneria sobre portes, finestres i portals. Del mateix terme llatí es deriva el mot fornicació, en al·lusió als subterranis amb voltes on s'exercia la prostitució.
En particular, indica l'obertura arquejada dels arcs de triomf romans, els quals poden presentar una sola obertura ("d'un fòrnix") o una obertura central major flanquejada per dues de laterals més petites ("de tres fòrnixs"). Algunes portes de recintes emmurallats de la ciutat, sovint monumentalitzats, podien presentar dues obertures en forma d'arc, com en el cas de la Porta Maggiore de Roma: dels dos fòrnixs eixien la via Prenestina i la via Casilina.
El terme també indica els arcs de les façanes exteriors dels teatres i amfiteatres, que permet l'accés als seients de la càvea per mitjà d'escales i passatges anulars en l'estructura de suport d'aquesta.
* L'Arc de Titus, a Roma, té un sol fòrnix
* Porta Maggiore, sempre a Roma, té dos fòrnixs
* Arc de tres fòrnixs a Aurenja (França)
* Arc quadrifront d'un fòrnix a Leptis Magna (Líbia)

## Referències

* ↑ «Fòrnix (arquitectura)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Arc de triomf
# Fortunata Tedesco

Fortunata Tedesco (Màntua, 14 de desembre de 1826 - després de 1866) fou una soprano italiana.
El 1846 farà d'Elvira en la primera òpera de Giuseppe Verdi que s'interpreta a Cuba: Ernani. L'èxit de l'obra i dels seus cantants va tenir una gran repercussió en el món cultural de l'Havana. Sobretot la soprano va rebre nombrosos compliments, entre els quals, una famosa contradansa de Manuel Saumell, que reprodueix alguns passatges de la seva ària d'entrada: Ernani involami. El 1848, la companyia d'òpera italiana de Francisco Marty celebra una funció a benefici del seu director musical, Luigi Arditi, on s'estrena la seva òpera Gulnara, Fortunata Tedesco crea el paper de Gulnara.
El gener de 1859 va interpretar Saffo de Pacini al Teatro Nacional de São Carlos de Lisboa.
Va ser Venus en la versió revisada de Tannhäuser estrenada el 13 de març de 1861 a L'Òpera de París.

## Referències

* ↑ http://www.liricocuba.cult.cu/efem4.htm Arxivat 2010-09-12 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.liricocuba.cult.cu/efem7.htm Arxivat 2011-11-10 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.amadeusonline.net/almanacco.php?Start=0&Giorno=&Mese=&Anno=&Giornata=&Testo=Saffo&Parola=Stringa Arxivat 2012-06-01 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.historicopera.com/jearly_other_French_page2.htm Arxivat 2009-01-14 a Wayback Machine.
# Fortunat l'apòstol

Fortunat (llatí Fortunatus) és un dels Setanta deixebles. És citat al Nou Testament
| « | M'alegro que hagin vingut Estèfanes, Fortunat i Acaic; ells han suplert la vostra absència, | » |
S'entén per aquest passatge que Estèfanes, Fortunat i Acaic porten la carta dels coríntis a Pau de Tars.
L'Església Ortodoxa Grega commemora l'apòstol Fortunat el 15 de juny, a l'Església Ortodoxa Russa, que no té un dia de record unitari pel sant, se'l commemora el 17 de gener, el dia del Consell dels Setanta Apòstols.
Se sap que Climent I, bisbe de Roma, el 97 va enviar el seu missatge al prevere de Corint anomenat Fortunat, però segueix sent un dilema si es tracta o no de la mateixa persona. A més, no hi ha informació sobre si s'ha ocupat en qualsevol lloc una càtedra episcopal.

## Notes

* ↑ «Achaicus». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. Nova York: Robert Appleton Company, 1913.

## Enllaços externs

* «Apostle Fortunatus of the Seventy» (en anglès). Església Ortodoxa a Amèrica. [Consulta: 26 març 2015].
# Férez

Férez és un municipi situat al sud de la província d'Albacete, en els últims contraforts de la serra del Segura. El 2005 tenia 1095 habitants censats, segons dades del INE.

## Demografia

La seva evolució demogràfica es caracteritza per un bec demogràfic cap a 1950 i un posterior declivi molt pronunciat, d'una mica més de trenta anys, acabat en una fase de relativa estabilització. Segueix el patró demogràfic general en la serra del Segura, amb valors lleugerament més alts: entre 1950 i 2005, la serra va perdre un 63%, Férez un 60%; entre 1900 i 2005, Férez va perdre un 36%, i la serra un 41%. En els últims quinze anys, no obstant això, la població s'ha estabilitzat, com en els pobles més propers (com Socovos), una cosa que encara no és general en la comarca.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 1996 | 2001 | 2005 | 2007 |
| 1.203 | 1.197 | 1.603 | 1.640 | 1.799 | 2.000 | 1.576 | 1.254 | 920 | 780 | 814 | 814 | 795 | 1.025 |
# Gautier (cràter)

Gautier és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 59,3 km de diàmetre. Porta el nom de Judith Gautier (1845-1917), escriptora francesa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Gautier». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Riccardo Magnani

Riccardo Magnani (Lecco, 1963) va ser un divulgador científic, periodista, escriptor i conferenciant italià.
Magnani és un historiador de l'art italià especialitzat en Leonardo da Vinci.
Magnani és llicenciat en Economia i Comerç per la prestigiosa Universitat L. Bocconi de Milà.
Magnani es dedica a l'estudi i la difusió de Leonardo da Vinci, el Renaixement i la cartografia relacionada amb els primers viatges a Amèrica, la redacció de llibres i conferències a diversos països. És considerat un dels experts més importants del món sobre Leonardo da Vinci i autor de nombrosos descobriments i estudis científics d'importància internacional.

## Obres

* Riccardo Magnani. La missione segreta di Leonardo da Vinci da Alessandria d'Egitto a Teglio, Milano, Io Sono Edizioni, 2014. ISBN 8896863120
* Riccardo Magnani. Stefano Sani. Ceci n'est pas Leonardo: Quello che non vi dicono su Leonardo da Vinci e il Rinascimento, 2020. ISBN 979-8639671357
* Riccardo Magnani. This is not Leonardo da Vinci: The untold history of Leonardo and the Renaissance, 2020. ISBN 0645067512
* Riccardo Magnani. Il viaggio fantasma del giovane Leonardo da Vinci, 2012. ISBN 8890781645
* Riccardo Magnani. Come apparirai piccolo in cielo a chi non sa volare, 2012. ISBN 9788890781629

## Referències

* ↑ https://www.meer.com/en/authors/743-riccardo-magnani
# Resolució 221 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 221 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 9 d'abril de 1966 després de recordar les resolucions anteriors sobre el tema (inclòs l'acord d'un embargament de petroli), el Consell estava molt preocupat perquè va arribar a Rhodèsia del Sud un gran carregament de petroli des de Beira i un altre era en camí.
El Consell va demanar Portugal que no permetés que el combustible fos bombejat a través de les canonades de la Companhia do Pipeline Moçambique Rodésias a Rhodèsia del Sud. Es va demanar a tots els Estats que asseguressin el desviament dels vaixells si creien raonablement que transportaven petroli destinat a Rhodèsia del Sud. La resolució també va instar al govern del Regne Unit a evitar, per la força si cal, l'arribada a Beira dels vaixells que cregués raonablement que transportaven petroli destinat a Rhodèsia del Sud.
La resolució 221 va ser adoptada per deu vots contra cap; la República Popular de Bulgària, França, Mali, la Unió Soviètica i Uruguai es van abstenir de votar.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)
* Imperi Portuguès
* Guerra Colonial Portuguesa

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org Arxivat 2012-04-29 a Wayback Machine.
# Resolució 2218 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2218 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 28 d'abril de 2015 després de reafirmar totes les resolucions anteriors del Sàhara Occidental i en particular les resolucions 1754, 1783, 1813 i 1871, 1920, i 2044 el consell va ampliar el mandat de la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO) per un any fins al 30 d'abril de 2016.
El Marroc va prendre iniciatives per enfortir el Consell Nacional dels Drets Humans a Dakhla i Al-Aaiun. Aquestes dues ciutats són a la part del Sàhara Occidental ocupada pel Marroc. També hi havia plans de l'Alt Comissionat per als Refugiats en curs per acollir millor els refugiats de la zona. Això era especialment necessari en el camps de refugiats de la província de Tindouf, al sud-oest d'Algèria.
Tant Marroc com el Front Polisario volien seguir treballant en la preparació de la cinquena ronda de negociacions.

## Vegeu també

* Zona Lliure
* Estatut polític del Sàhara Occidental
* República Àrab Sahrauí Democràtica
* Mur marroquí
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 – 2016)

## Referències

* ↑ [=http://www.un.org/press/en/2015/sc11876.doc.htm SC extends Western Sahara mission until 30 April 2016]

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Riu Saltoro

El riu Saltoro és un afluent del riu Shyok, a la regió de Siachen. La seva font principal és la glacera Bilafond, a les muntanyes Saltoro. Abans de desembocar al Shyok, el Saltoro desguassa les seves aigües al riu Hushe, al poble de Haldi. Té una longitud de 20 km.

## Referències

* ↑ K.S. Gulia. Discovering Himalaya : Tourism of Himalaya Region. Isha Books, 2 setembre 2007, p. 44. ISBN 978-8182054103 [Consulta: 26 abril 2012].
* ↑ Sharad Singh Negi. Himalayan Rivers, Lakes and Glaciers. Indus Publishing Company, 1 abril 2002, p. 119. ISBN 978-8185182612 [Consulta: 26 abril 2012].
# Gautier de Joigny

Gaucher de Joigny o Gautier de Joigny (c. 1165, † c. 1237) va ser un noble francès, senyor de Château-Renard. Era fill de Renat IV de Joigny, comte de Joigny, i d'Adélaïde de Nevers (filla de Guillem III, comte de Nevers, i d'Ida de Sponheim).

## Biografia

El 1204 va ser present amb el seu germà Guillem, comte de Joigny, al setge de Rouen servint al rei de França Felip August; tots dos germans van estar entre els senyors que van garantir la capitulació del rei d'Anglaterra Joan sense Terra l'1 de juny de 1204.
El 1209 participà a la Croada albigesa, en companyia del seu nebot Guillem II de Joigny, Pere II de Courtenay, Arveu IV de Donzy i els bisbes de Sens i de Chartres. Durant aquesta croada, va ser un home proper a Simó IV de Montfort ja que es va acabar casant amb la seva filla Amícia.
Va exercir de senescal de Nevers durant el govern de la comtessa Matilde de Courtenay.

## Núpcies i descendència

Al voltant de 1195, es va casar amb Adelaida de Venizy, vídua d'Andreu de Brienne i filla d'Anseau de Vénizy i d'Isabel de Nangis, però en va quedar vidu sense haver-hi tingut descendència.
En segones núpcies, vers el 1226, es va casar amb Amícia de Montfort, filla de Simó IV de Montfort i d'Alícia de Montmorency, amb qui hi va tenir dos fills:
* Peronella de Joigny, que es va casar amb Pere de Courtenay-Champignelles de Conches i amb Enric de Sully.
* Gaucher de Joigny, que es farà monjo.

## Referències

* ↑ Ambler, 2019.
* 1 2 3 «Guillem de Joigny» (en anglès). Foundation for Medieval Genealogy. [Consulta: 3 juliol 2022].

## Bibliografia

* Ambler, Sophie Thérèse. The Song of Simon de Montfort: The Life and Death of a Medieval Revolutionary (en anglès). Nova York: Oxford University Press, 2019. ISBN 9780190946234.
* d'Arbois de Jubainville, Marie Henry. Histoire des Ducs et Comtes de Champagne (en francès). A. Durand, 1865.
* Challe, Ambroise «Histoire de Ia ville et du comté de Joigny». Bulletin de la Société des Sciences Historiques et Naturelles de l'Yonne, 36, 1, 1882, pàg. 207-315.
# Resolució 310 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 310 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 4 de febrer de 1972, després de reafirmar les resolucions anteriors sobre el tema, el Consell va condemnar enèrgicament les mesures repressives contra els treballadors africans a Namíbia i va instar a totes les nacions i corporacions que operin a Namíbia a utilitzar els mitjans disponibles per assegurar que les operacions s'ajustin a la Declaració Universal dels Drets Humans.
El Consell va acabar amb la condemna a Sud-àfrica per la continuació de la presència de les forces policials i militars i va decidir que si Sud-àfrica no complia la present resolució, es reunirà immediatament per decidir els passos i mesures efectives per aplicar-lo i demanar al secretari general de les Nacions Unides l'informe quan més tard el 31 de juliol.
La resolució va ser aprovada per 13 vots; França i el Regne Unit es van abstenir de votar.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 301 a la 400 (1971 - 1976)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Pugatxovo

Pugatxovo (en rus: Пугачёво) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2013 tenia 85 habitants. Pertany al districte de Makàrov.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19. [Consulta: 21 novembre 2019].