OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comtat de Belley

El comtat de Belley fou una efímera jurisdicció feudal de Borgonya a la comarca de Bugey.
El primer comte que apareix fou Amadeu, esmentat en una carta el 977 amb què Conrad de Borgonya aprovava una donació a l'abadia de Saint-Chaffre. Va morir vers 990 i d'una esposa desconeguda hauria deixar un fill de nom Aimó, bisbe de Belley el 1032 (pero hi ha també la teoria que Aimó fou fill d'Amadeu comte de la Mauriena). Fos Aimó fill o no d'Amadeu, es coneix una dama, de nom Adelaida, de la que no es coneix el primer marit, que fou esposa en segones noces del comte Bosó, la qual podria ser l'esposa d'Amadeu. De Bosó va tenir un fill almenys, Humbert, mort vers 1 de juliol de 1047/1051.
Aquest nom Humbert el porta també un germa d'Adelaida es deia Humbert, així que Belley queda enllaçada al fill d'Adelaida (i Amadeu?) Humbert, i al germà d'Adelaida Humbert. No se sap per quin motiu un germà i un (possible) marit d'Adelaida haurien estat els dos comtes de Belley, ja que no serien parents propers.
El Humbert fill fou possible comte de Belley i de la Mauriena. El Belley derivaria del seu pare Amadeu I, i la Mauriana hauria de derivar del seu oncle Humbert. Els comtes de Mauriena van fer diverses donacions en el país de Belley al segle xi el que suggereix un parentiu proper entre les dues cases comtals. La major possibilitat és que Humbert, germà d'Adelaida, mort probablement després del 1003, fos comte de comtat de la Mauriena i en tot cas regent de Belley; és difícil per la documentació existent considerar-lo pare d'Humbert I, ja que es diu clarament que era germà de la mare d'aquest. No es pot saber tampoc quan van morir, ja que Humbert només s'esmenta vers el 990 i a la carta de 1003 en què es parla d'Humbert, no se sap si es Humbert el germà d'Adelaida o Humbert el fill d'Adelaida. Aquest Humbert I que hauria dominat Mauriena i Belley, fou anomenat el de les Mans Blanques.
Totes aquestes teories estan en discussió. Humbert I fou l'origen dels comtes de Savoia i això permet una gran abundància d'escrits sobre el tema que encara no han trobat una conclusió. El títol separat de comte de Belley ja no torna a aparèixer.

## Referències

Genealogia
# Joves

* Aquest article tracta sobre la pel·lícula catalana. Si cerqueu l'etapa vital, vegeu «Joventut».
Joves és una pel·lícula catalana de l'any 2004. Escrita i dirigida per Ramon Térmens i Carles Torras i protagonitzada per Roger Coma, Aina Clotet i Pau Roca i Jover. La pel·lícula està dividia en tres parts, en cada una s'explica un moment clau a la vida de tres joves. Aquesta pel·lícula ha estat rodada en català i doblada al castellà.

## Argument

Tres joves busquen la felicitat de diferents maneres, però cap d'ells acaba trobant el que realment buscava. El Jordi (Roger Coma), un broker, busca l'èxit professional a costa del que sigui. La Cristina (Aina Clotet) que la nit del seu aniversari prova l'excés de drogues, alcohol i sexe. I a l'última part el Pau (Pau Roca) que està al poble amb els seus amics on busca emocions fortes i amb el cor trencat actua com mai hauria pensat que ho faria.

## Repartiment

| Personatge | Actor/Actriu |
| Jordi Vilanova | Roger Coma |
| Cristina Puigmartí | Aina Clotet |
| Pau Vilanova | Pau Roca i Jover |
| Silvia | Judit Uriach |
| Marta | Natasha Yarovenko |
| Toni | Oriol Vila |
| Ana | Carme Poch |
| Roser | Ariadna Cabrol |
| David | Aleix Rengel Meca |
| Roger | Lluís Pérez |
| "Víbora" | César Rojas |
| "Martell" | Gorka Lasaosa |
| Mohamed | Mohamed Bouachmir |
| Agustí | Pep Molina |
| Concepció | Vicky Peña |
| Sr. Puigmartí | Jordi Dauder i Guardiola |

## Referències

* ↑ «El despegue de Roger Coma y Aina Clotet» (en castellà). El Periódico, 08-01-2014. [Consulta: 21 gener 2021].
Viccionari
# Mesa de Ocaña

La Mesa de Ocaña és una comarca de la província de Toledo situada al nord-est de la demarcació. El cap comarcal és Ocaña.
Limita al nord amb la vega d'Aranjuez (Comarca de Las Vegas), al sud, amb los Yébenes i la Mancha de Toledo; a l'Oest, Toledo, i a l'Est, la Mancha de Toledo i la Mancha de Cuenca.

## Municipis

* Ocaña
* Santa Cruz de la Zarza
* Yepes
* Noblejas
* Ontígola
* Villarrubia de Santiago
* Villatobas
* Villasequilla
* Dosbarrios
* La Guardia
* Huerta de Valdecarábanos
* Ciruelos
* Cabañas de Yepes

## Referències

* ↑ «La Mesa de Ocaña» (en castellà). Diputación de Toledo. [Consulta: 22 agost 2021].
# Resolució 1665 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1665 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 de març de 2006. Després de recordar resolucions anteriors sobre la situació a Sudan, particularment les resolucions 1556 (2004), 1591 (2005) i 1651 (2005), el Consell va ampliar el mandat d'un grup d'experts que vigilava les sancions contra les violacions dels drets humans a la regió del Darfur fins al 29 de setembre de 2006.

## Observacions

El Consell de Seguretat va destacar el seu compromís amb la pau al Sudan, l'aplicació de l'Acord de Pau Complet i el final de les violacions a la regió del Darfur. Va subratllar la necessitat de respectar els elements de la Carta de les Nacions Unides, inclosos els relatius a la Convenció sobre privilegis i immunitats. Els membres del Consell van declarar que la situació continuava constituint una amenaça per a la pau i la seguretat internacionals a la regió.

## Actes

La resolució, promulgada sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va ampliar el grup d'experts establert a la Resolució 1591 i estès per la Resolució 1651 fins al 29 de setembre de 2006 i li va demanar que informés sobre l'aplicació de les sancions i observacions sobre els drets humans. Es va instar a tots els òrgans pertinents de les Nacions Unides, la Unió Africana i altres països a cooperar amb el grup d'experts i el Comitè establert en la Resolució 1591.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of panel of experts on Sudan until 29 September». United Nations, 29-03-2006.
* ↑ McCormack, T.; Kleffner, J. K. Yearbook of International Humanitarian Law, Volume 9; Volume 2006. Cambridge University Press, 2009, p. 296. ISBN 978-90-6704-269-7.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 - 2006)
* Conflicte del Darfur

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Sebastian Suau de Ventimilla

Sebastian Suau de Ventimilla (Mallorca, segle XVII - Ciutadella de Menorca, 1711) va ser un militar mallorquí que exercí com a governador de Menorca durant dos períodes. Entre 1694 i 1701 nomenat pel rei Carles II i des del gener de 1710 fins a la seva mort l'abril de 1711 per nomenament del rei Habsburg Carles III.

## Biografia

Era fill d'un capità d’armes mallorquí d’una companyia del Terç de Sicília destinat a aquesta illa. Allà va conèixer i es va casar amb la mare d'en Sebastià, n'Elisabetta di Ventimiglia. Va seguir la carrera militar com el seu pare. Sabem que el 1637 estava destinat a Cambrai servint els monarques Felip IV i Carles II. Va arribar a tenir el càrrec de General de Batalla.
Es va casar amb la flamenca Johanna Dirkens Coppens i el 1693 van tenir una filla a Brussel·les. El 1694 va ser nomenat pel rei Carles II governador de l’Illa de Menorca durant un sexenni.
El seu govern es va caracteritzar per les males relacions que va tenir amb alguns prohoms de l’Illa. En aquestes disputes sobre la preeminència d'autoritats va intentar confiscar la correspondència oficial dels M.M. Jurats i els va titllar d’esvalotadors de pobles.
El 1700 en represàlia d’un acte autoritari de Juan de Cepeda, alcaid del castell de sant Felip va assetjar la fortalesa amb la seva guarnició com si fos una plaça enemiga. Per aquest motiu va ser sotmès a una visita encarregada al magistrat de l’Audiència de Mallorca, Dionís Roger.
Després d'acabar el seu mandat i cessar com a governador el 1701, va tornar a Mallorca. Durant la guerra de successió a la corona espanyola va militar en el bàndol austriacista. Quan el 24 de desembre de 1709 va morir el Governador de Menorca Josep Izaguirre, el Virrei de Mallorca, el marquès del Rafal, li va encomanar el càrrec interinament el 14 de gener de 1710. El 18 d’agost va assumir-lo a proposta del Consell d’Aragó de la Cort del rei Habsburg. Va morir, abans de finalitzar el seu mandat, l’abril de 1711 a Ciutadella.

## Referències

* ↑ «embARCA't llits de la mare de déu d'agost». [Consulta: 21 març 2008].
* ↑ MATA, Micaela. Menorca: franceses, ingleses y la guerra de sucesión. (en castellà). Maó: Ateneu de Maó, 1979, p. 46. [[Special:BookSources/ISBN 84-600-1704-4|ISBN ISBN 84-600-1704-4]].
* ↑ MATA, Micaela. Menorca: franceses, ingleses y la guerra de sucesión. (en castellà). Maó: Ateneu de Maó, 1979, p. 49. [[Special:BookSources/ISBN 84-600-1704-4|ISBN ISBN 84-600-1704-4]].
* ↑ ESPINO LOPEZ, Antonio. Guerra y defensa en la Mallorca de Carlos II (1665- 1700). (en castellà). Madrid: CSIC- Ministeri de Defensa, 2011. ISBN 978-84-00-09309-9. o ISBN 978-84-9781-631-1
* ↑ Juan Vidal, Josep «La casa de Àustria ante la conquista de Menorca durante la guerra de Sucesión a la corona de España. (1708-1712)». La Dinastía de los Austrias: Las Relaciones entre la Monarquía Católica y el Imperio. Actas del Congreso Internacional,, 2011, pàg. 1569.
# Metrodor d'Estratonice

Metrodor d'Estratonice (grec antic: Μητρόδωρος, llatí: Metrodorus) va ser un filòsof grec nadiu d'Estratonice, a Cària, deixeble de l'escola dels epicuris, encara que més tard es va unir als seguidors de les doctrines escèptiques de Carnèades.
Ciceró diu que era un orador molt fogós i de gran vitalitat. Va florir cap a l'any 110 aC.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1081?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=MetrodorusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1071. ]
# Joventuts del MPLA

Les Joventuts del Moviment Popular per l'Alliberament d'Angola (JMPAA) és la principal organització de masses i organització de joventuts del Moviment Popular per l'Alliberament d'Angola, junt amb l'organització femenina Organização da Mulher Angolana, el sindicat União Nacional dos Trabalhadores Angolanos i l'Organització de Pioners d'Agostinho Neto. Fou fundada en 1962. Jonas Savimbi, líder d'UNITA de 1966 fins 2002, va ser membre de les JMPLA durant un temps a principis de la dècada del 1960.

## Referències

* ↑ Pinto, Tatiana Pereira Leite «Etnicidade Racismo e Luta em Angola» ( PDF). Instituto de Ciências Humanas e Filosofia da Universidade Federal Fluminense. Universidade Federal Fluminense, 2008. Arxivat de l'original el 2016-02-24 [Consulta: 6 juny 2017]. Arxivat 2016-02-24 a Wayback Machine.
* ↑ Moviment Popular per l'Alliberament d'Angola. «História da JMPLA».
* ↑ Victoria Brittain «Obituary: Jonas Savimbi». The Guardian, 25-02-2002 [Consulta: 11 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial del JMPLA
# SuperStar

SuperStar (سوبر ستار) és un programa de televisió àrab amb seu al xou popular britànic Pop Idols creat per Simon Fuller de 19 Entertainment i desenvolupat per Fremantle Mitjana. L'espectacle uneix a la comunitat àrab triant democràticament la propera sensació musical. El programa s'emet a tot el món sobre la future TV, un canal de televisió libanès. També és la primera franquícia d'ídol per oferir concursants de diversos països.
| « | "Aquest programa és el més reeixit per a una televisió àrab. No hi ha un programa de televisió que mogui el món àrab com aquest". | » |
| — Ali Jaber, el director executiu de la televisió Future |||
No obstant això, SuperStar va ser eclipsat per espectacle rival Star Academy a LBC en l'Orient Mitjà, en termes de popularitat i les qualificacions, que en la primera temporada va superar-lo com el programa número u àrab. Posteriorment Future TV va perdre la llicència ídol a la xarxa de MBC, que el 2011 va rellançar el programa com Arab Idol a MBC 1 .

## Referències

* ↑ «Arab 'Idol' A Battle Of Nations» (en anglès). CBS News, 18-08-2003. [Consulta: 22 desembre 2014].
# Resolució 1667 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1667 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 31 de març de 2006. Després de recordar totes les resolucions anteriors sobre les situacions a Libèria i la subregió, en particular les resolucions 1626 (2005) i 1638 (2005), el Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a Libèria (UNMIL) fins al 30 de setembre de 2006.

## Resolució
### Observacions

El Consell de Seguretat va reconèixer el paper important que jugaven la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Occidental (ECOWAS) i la Unió Africana (UA) en el procés liberià, a més de la de la comunitat internacional. Va donar la benvinguda a la proclamació d'Ellen Johnson Sirleaf com a President de Libèria i a la instal·lació del seu nou govern recentment elegit i va reconèixer l'existència de reptes pendents al país.
Mentrestant, els membres del Consell van donar la benvinguda a la transferència de l'ex president Charles Ghankay Taylor al Tribunal Especial per a Sierra Leone.

### Actes

Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va ampliar el mandat de la UNMIL i l'augment temporal de la mida del seu personal. Va reafirmar la seva intenció d'autoritzar al Secretari General de les Nacions Unides Kofi Annan a redistribuir les tropes entre la UNMIL i l'Operació de les Nacions Unides a Costa d'Ivori (UNOCI) de forma temporal de conformitat amb Resolució 1609 (2005). En aquest context, es realitzaria una revisió de les tasques i els nivells de tropes de la UNOCI amb una decisió sobre el seu possible reforç.
Finalment, es va demanar al Secretari General que presentés els seus plans sobre la retirada de la UNMIL al Consell de Seguretat.

## Referències

* ↑ «Security Council extends UN Mission in Liberia until 30 September». United Nations, 31-03-2006.
* ↑ «Security Council Renews UN Peacekeeping Mission in Liberia». China Radio International, 01-04-2006. Arxivat 4 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 19 gener 2018].
* ↑ State Department, Bureau of International Organization Affairs. United States Participation in the United Nations: A Report by the Secretary of State to the Congress for the Year 2007. Government Printing Office, 2007, p. 30.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 - 2006)
* Segona Guerra Civil liberiana

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Sebastiana Lladó i Sala

Sebastiana Lladó i Sala, en religió Sor Maria Rafela del Sagrat Cor de Jesús (Campos 1 de gener de 1814 - 8 de març de 1899) va ser una religiosa mallorquina fundadora de la Congregació de Germanes dels Sagrats Cors. També fou coneguda com a Sa Mestra Cases Noves. Ha estat proclamada venerable per l'Església Catòlica.

## Biografia

Batiada com a Sebastiana Maria Lluïsa Ignàcia Lladó Sala, la seva infantesa transcorregué dins una família de profundes conviccions cristianes. Les terres de la família rebien el nom de Ses Cases Noves, per la qual cosa, la germana fou després coneguda com a sa mestra Casas Noves. Al voltant dels trenta-un anys l'ajuntament de Campos la nomenà mestra interina de nines i l'encaminà a estudiar magisteri a Palma on aconsegueix el títol tres anys després. Poc després assoleix la plaça de mestra al seu poble i inicia també la seva activitat com a catequista convertint l'any 1882 la seva casa en un centre d'espiritualitat.
L'any 1891 és clau per la vida de Sebastiana Lladó. El 29 de gener aconsegueix, no sense dificultats, que el bisbe de Mallorca Jacint Cervera aprovi el 29 de gener la conversió de casa seva en un institut religiós sota la seva direcció. El 17 de març del mateix any aconseguí la llicència per formar una congregació religiosa juntament a les seves companyes: la Congregació de Germanes dels Sagrats Cors. La seva tasca se centrà en l'educació de les dones des de la infantesa fins a l'edat adulta. La congregació que fundà es dedica encara a l'ensenyament i fins fa poques dècades exclusivament femení.
A partir d'aquell moment Sebastiana Lladó esdevindria sor Maria Rafela. Es mantingué com a superiora fins que el 1895 es retirà per la seva edat i fou substituïda per la montuïrera Joana Aina Mateu Cloquell, sor Josepa. Morí a la seva vila natal el 1899.

## Veneració

El procés de beatificació de la fundadora s'inicià el 1988, quan se'n traslladaren les restes a la capella del convent de la congregació de Campos i la seva proclamació com a serventa de Déu. El 22 de desembre de 2016, el papa Francesc signà el decret que en reconeix les virtuts heroiques, proclamant-la així venerable.

## Missioneres dels Sagrats Cors

Les Missioneres dels Sagrats Cors estan presents en Mallorca, Catalunya, Navarra i Extremadura en el cas d'Espanya. A l'estranger tenen missions a Ruanda, Uganda, Mèxic, Puerto Rico, la República Dominicana i Guatemala.

## Referències

* ↑ Biografia de sor Maria Raela Arxivat 2009-11-29 a Wayback Machine. a la pàgina de les Missioneras de los Sagrados Corazones de Jesús y Maria (castellà)
* 1 2 Aguiló, Josep Maria. «El Papa proclama Venerable y reconoce las «virtudes heroicas» de sor María Rafaela» (en castellà). ABC, 02-01-2017. [Consulta: 31 gener 2021].
# Missió

«Missió» té aquests significats:
* La Missió, barri al Districte Centre de la ciutat de Palma
* Missions bolivarianes programes socials que va posar en funcionament el govern d'Hugo Chaves
* Missió religiosa establiment, sobre una població o territori, de religiosos fonamentalment per a difondre la seva doctrina
* Missió militar, objectiu concret que s'encarrega a un nombre indeterminat d'unitats.
* La missió, pel·lícula estrenada el 1986 guardonada amb la Palma d'or de Cannes, dirigida per Roland Joffé
* Missió permanent missió diplomàtica multilateral i permanent.
* Missió (economia), objectiu productiu en la gestió d'una empresa
Viccionari
# Moros i Cristians de la Vila Joiosa

Les festes de Moros i Cristians de la Vila Joiosa, celebrades en honor de Santa Marta del 24 al 31 de juliol, van ser declarades d'Interés Turístic Internacional l'any 2003. Aquestes festes, que a la Vila Joiosa tenen una antiguitat de 250 anys, rememoren un important atac realitzat pels pirates barbarescos, suposadament comandats per Zallé-Arraez el 1538, que va ser repel·lit pels habitants de la vila, i tenen la particularitat de presentar un combat naval i un desembarcament a la platja.
Els preparatius de la festa comencen dos mesos abans, en concret el primer diumenge de maig, quan té lloc l'ofrena floral en honor de les "Llàgrimes de Santa Marta", a la qual se li atribueix la victòria el 1538 sobre les naus de Zallé-Arraez, encara que en realitat va ser una riuada la que va acabar amb els navilis enemics en trobar-se aquests ancorats en la desembocadura del riu.
Les festes comencen amb les desfilades dels bàndols moro i cristià, que es produeixen els dies 25 i 26 de juliol, quan les diferents agrupacions que formen cadascuna de les comitives recorren els carrers al so de la música. Arribada la matinada del 28, es realitza el Desembarcament. Sobre les cinc del matí, la gent comença a acudir a la platja i, mentre els cristians preparen l'artilleria de defensa en la riba, més de 30 embarcacions musulmanes s'acosten a la costa. Després de prendre terra, tots dos exèrcits lluiten fins a arribar als peus del castell, que finalment és ocupat pels moros. A la vesprada, les tropes cristianes tornen per reconquistar la fortalesa: primer, intenten que els ocupants es rendisquen, però com que no tenen èxit les negociacions, comença una gran batalla que acaba amb la derrota dels moros, que són retornats simbòlicament al mar.

## El desembarcament

En l'acte de representació del Desembarcament, l'exèrcit moro s'embarca al port de la ciutat en la matinada del dia 28 de juliol. Mentrestant, l'exèrcit cristià espera al seu campament a peu de platja, amb la seua artilleria i la seua arcabusseria de defensa.
A la platja es pot gaudir d'un espectacle replet de llums, pirotècnia, so, tambors, foc, simulacres de bombardeig, foc creuat... i al mar, més de trenta embarcacions es preparen per al moment àlgid de la matinada: quan el primer raig de sol apareix per l'horitzó es produeix el desembarcament i la batalla a la riba.

## Referències

* ↑ «Las fiestas de Moros y Cristianos de Villajoyosa, declaradas de Interés Turístico Internacional» (en castellà). El Mundo, 07-07-2003. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ «La Vila Joiosa i els miracles de Santa Marta». Sendas y leyendas, 12-10-2016. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ «La historia viene por mar y tierra en La Vila Joiosa» (en castellà). Información, 22-07-2016. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ «Programa d'actes de les festes de Moros i Cristians 2017». Ajuntament de la Vila Joiosa, 2017. [Consulta: 25 abril 2020].
* ↑ «La gran batalla del Desembarcament Moro de la Vila Joiosa congrega al voltant de 15.000 persones». Europa Press, 27-07-2011. [Consulta: 25 abril 2020].
# Medalla del 30è Aniversari de l'Exèrcit i l'Armada Soviètics

La Medalla del 30è Aniversari de l'Exèrcit i l'Armada Soviètics (rus: Юбилейная медаль «30 лет Советской Армии и Флота») és una condecoració soviètica, instituïda pel Decret de la Presidència del Soviet Suprem de l'URSS del 22 de febrer de 1948, en commemoració al 30è aniversari de l'Exèrcit Roig i la Flota, mitjançant la Gaseta del Soviet Suprem a l'URSS nº.8 de 1948. La posició de la medalla va ser completada pel Decret de la Presidència del Soviet Suprem de l'URSS del 5 de febrer de 1951.
Era atorgada a tot el personal de l'Exèrcit Roig, la Marina, Tropes Frontereres, del Ministeri de l'Interior (MVD), del Ministeri de Seguretat de l'Estat (KGB), així com a tots els estudiants de les institucions educatives militars que estaven en servei el 23 de febrer de 1948. També se'ls va atorgar als posseïdors de les següents condecoracions:
* Heroi de la Unió Soviètica
* Orde de Lenin
* Orde de Glòria (qualsevol de les 3 classes)
* Medalla al Valor
* Medalla d'Uixakov
* Medalla de Nàkhimov
* Medalla de la Distinció Laboral
* Medalla dels Treballadors Distingits
* Medalla pel Servei de Combat
* Medalla al Servei Distingit en la Vigilància de les Fronteres de l'Estat
És obra del pintor N. I Moskalev.
Penja a l'esquerra del pit i se situa a continuació de la Medalla del 20è Aniversari de l'Exèrcit Roig.
Mitjançant el decret del 5 de febrer de 1951, la medalla i el seu certificat es quedaven en possessió de la família amb el traspàs del receptor (fins llavors havien de retornar-se a l'Estat)
Va ser atorgada unes 3.711.000 vegades.

## Disseny

Consisteix en una medalla de llautó daurada, amb un diàmetre de 32mm. A l'anvers apareix l'efígie de Stalin en primer pla i de Lenin en segon mirant cap a la dreta, amb el nombre 30 en xifres romanes a sota.
Al revers hi ha la inscripció "В ОЗНАМЕНОВАНИЕ ТРИДЦТАОЙ ГОДОВЩИНЬІ СОВЕТСКОЙ АРМИИИФЛОТА 1918-1948" (En la Commemoració de l'Exèrcit i l'Armada Soviètica 1918-1948) i una estrella de 5 puntes.
Penja d'un galó pentagonal de 24mm d'ample de seda grisa. Al centre hi ha una franja vermella de 8mm, amb una franja vermella a les puntes de 2mm.

## Vegeu també

* Medalla del 20è Aniversari de l'Exèrcit Roig
* Medalla del 40è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del 50è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del 60è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del 70è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques