OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Senyal diferencial

La senyalització diferencial és un mètode per transmetre informació elèctricament mitjançant dos senyals complementaris. La tècnica envia el mateix senyal elèctric que un parell diferencial de senyals, cadascun en el seu propi conductor. El parell de conductors pot ser cables en un parell trenat o cable de cinta o rastres en una placa de circuit imprès.
Elèctricament, els dos conductors porten senyals de tensió que són iguals en magnitud, però de polaritat oposada. El circuit receptor respon a la diferència entre els dos senyals, la qual cosa dona com a resultat un senyal amb una magnitud el doble.
Els senyals simètrics de senyalització diferencial es poden denominar equilibrats, però aquest terme s'aplica més adequadament a circuits equilibrats i línies equilibrades que rebutgen la interferència de mode comú quan s'introdueixen a un receptor diferencial. La senyalització diferencial no fa una línia equilibrada, ni el rebuig del soroll en circuits equilibrats requereix senyalització diferencial.
La senyalització diferencial s'ha de contrastar amb la senyalització d'un sol extrem que només condueix un conductor amb senyal, mentre que l'altre està connectat a una tensió de referència fixa.

## Referències

* ↑ «The Why and How of Differential Signaling - Technical Articles» (en anglès). https://www.allaboutcircuits.com.+[Consulta: 29 setembre 2022].
* ↑ «Differential Signaling Demystified» (en anglès). https://resources.pcb.cadence.com.+[Consulta: 29 setembre 2022].
* ↑ «8.4: Differential Signaling, Termination, and Layout Rules | Engineering360» (en anglès). https://www.globalspec.com/.+[Consulta: 29 setembre 2022].
# Binnenmaas

Binnenmaas és un antic municipi de la província d'Holanda Meridional, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener de 2019 va fusionar amb Korendijk, Strijen, Cromstrijen i Oud-Beijerland i formar el municipi nou Hoeksche Waard. La nova entitat amb uns 85.000 habitants (2018) és un dels municipis més grossos dels afores de Rotterdam.
Té una superfície de 75,59 km² (dels quals 6,48 km² corresponen a aigua). L'1 de juny del 2018 tenia 29.262 habitants. El nom prové d'un antic bras del Mosa i significa «Mosa interior».
Es va crear el 1984 per la fusió de les viles de Puttershoek, Maasdam, Mijnsheerenland, Westmaas en Heinenoord, al qual el gener de 2007 es va afegir 's-Gravendeel. Limitava al nord-est amb Zwijndrecht, al nord amb Barendrecht, al nord-oest amb Albrandswaard, a l'oest amb Oud-Beijerland, al sud-oest amb Strijen i Cromstrijen i a l'est amb Dordrecht.

## Viles i veïnats

Blaaksedijk, De Wacht, Goidschalxoord, 's-Gravendeel, Greup, Heinenoord, Kuipersveer, Maasdam, Mijnsheerenland, Puttershoek, Schenkeldijk, Sint Anthoniepolder i Westmaas.

## Llocs d'interés

* Recreatieoord Binnenmaas («lloc de lleure Binnenmaas») amb mas infantil

## Referències

* 1 2 «Hoeksche Waard vanaf 2019 definitief één gemeente» (en neerlandès). Algemeen Dagblad, 10-07-2018 [Consulta: 12 març 2022].
* ↑ Binnenmaas (en neerlandès). L'Haia: Centraal Bureau voor de Statistiek (CBS), 16-12-2009, p. 29. ISBN 978-90-357-1252-2.
* ↑ «Recreatieoord Binnenmaas» (en neerlandès). [Consulta: 26 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Binnenmaas - Lloc web oficial
# Avión

Avión és un municipi de la Província d'Ourense a Galícia. Pertany a la Comarca do Ribeiro.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 4.923 | 5.186 | 5.450 | 4.120 | 2.804 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Abelenda (Santa Mariña)
* Amiudal (Santiago)
* Avión (Santos Xusto e Pastor)
* Baíste (Santa María)
* Barroso (Santa Baia)
* Córcores (Santa Mariña)
* Cortegazas (Santo Antonio)
* Couso (Santa María)
* Nieva (Santa María)

## Referències

Viccionari
# Josep A. Planell i Estany

Josep A. Planell i Estany (Barcelona, 1951) és llicenciat en física per la Universitat de Barcelona (1975) i doctor en ciència dels materials per la Universitat de Londres (1983). Des de l'any 1992 és catedràtic del Departament de Ciència dels Materials i Enginyeria Metal·lúrgica a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Industrial de Barcelona de la Universitat Politècnica de Catalunya. Entre 2013 i 2023 fou rector de la Universitat Oberta de Catalunya.
Va ser director de l'Institut de Bioenginyeria de Catalunya (IBEC) des de la seva creació, el desembre de 2005, fins al seu nomenament com a rector de la Universitat Oberta de Catalunya.
Les seves principals àrees d'investigació són els biomaterials, així com l'enginyeria de teixits per a la seva aplicació a la medicina regenerativa. L'objectiu de la seva recerca és entendre i controlar les interaccions entre els substrats sintètics dels biomaterials amb les entitats biològiques, com ara les proteïnes o les cèl·lules, per tal d'aplicar aquests coneixements a l'enginyeria de teixits i a la medicina regenerativa.
Ha estat editor en cap del Journal of Materials Science: Materials in Medicine i és membre del comitè editorial de diverses revistes científiques com ara Journal of Biomedical Materials, Biomaterials, Biomedical Materials i Journal of Advanced Biomaterials and Biomechanics. El 2004 se li va concedir el nomenament de Fellow of Biomaterials Science and Engineering per The International Union of Societies, Biomaterials Science and Engineering.
També va ser vicepresident de l'European Society for Biomaterials. El 2002 va organitzar la dissetena edició de l'European Conference on Biomaterials a Barcelona. El 2001 va ser guardonat amb la Distinció a la Promoció de la Recerca de la Generalitat de Catalunya. És membre de la Reial Acadèmia de Doctors des del 2006 i és membre electe de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona. El 2006 va rebre el premi Ciutat de Barcelona en l'àrea de Recerca i Tecnologia.
L'any 2013 va ser guardonat amb el premi George Winter de la Societat Europea de Biomaterials. Un jurat internacional d'experts va atorgar aquest prestigiós premi a Planell, primer científic de l'Estat a rebre'l, «per la seva excel·lència en la recerca, visió i difusió de la ciència dels biomaterials, àmpliament reconeguda entre la comunitat científica».
El 2023 va rebre La medalla Joseé Tola del Centro Interuniversitario de Desarrollo.

## Referències

* ↑ Diari Ara. «Josep A. Planell pren possessió com a rector de la UOC amb la recerca i la internacionalització com a principals reptes».
* ↑ Universitat Oberta de Catalunya. «Espai del rector».
* ↑ «Reial Acadèmia de Doctors. Excm. Sr. Dr. Josep Anton Planell Estany». Arxivat de l'original el 2013-06-28. [Consulta: 21 març 2013].
* ↑ Premis Ciutat de Barcelona, 2006. Investigació Tecnològica: Maria Pau Ginebra, Josep Anton Planell, Conrado Aparicio, Elisabeth Engel i Damien Lacroix
* ↑ Universitat Oberta de Catalunya. «Josep A. Planell, premi internacional a la recerca i impuls de la ciència dels biomaterials». Arxivat de l'original el 2013-09-13. [Consulta: 10 setembre 2013].
# Pont de Mas Gorgoll

El Pont de Mas Gorgoll és un pont de ferro que creua la Riera d'Aubi al seu pas pel terme municipal de Palamós (Baix Empordà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. En un dels extrems hi ha una placa amb la inscripció: «G. Eiffel & Cie. Constructeurs. À LEVALLOIS près PARIS». El pont enllaça la carretera que du a Girona amb el paratge Balitrà i el Mas Gorgoll, per sobre la Riera d'Aubi. L'estructura principal està formada per un sol tram de biga, que amida 18,41 m., i barana, de tipus gelosia, fa una alçada d'1,80. L'amplada del pont és de 5,20m. i està pavimentat amb aglomerat asfàltic. Els extrems es recolzen en blocs de formigó. La pintura, visiblement deteriorada, és de color gris.

## Història

L'any 1876 arriba el tren a la ciutat de Girona i s'encarrega a la companyia Eiffel la construcció de 8 ponts metàl·lics, 5 dels quals són pel ferrocarril, un de vianants per sobre el riu Onyar i dos pel riu Güell.
L'any 1878 es col·loca el pont del Rellotge sobre el Güell, entre l'Avinguda Ramon Folch i la Devesa. L'any 1954 es suprimeixen les voreres del pont per afavorir el trànsit rodat. Malgrat això, el 1961 es proposa l'ampliació del pas per la zona del pont i per aquest motiu poc després es retirà.
Josep Mª de Toca comprà el pont per 25.000 pessetes. L'any 1963 es trasllada a Palamós, sense desmuntar, i el 1968 s'instal·la sobre la Riera d'Aubi (emplaçament actual). L'any següent, el dia de Sant Joan, s'inaugura amb la presencia de l'alcalde de Girona, Sr. Ordis.

## Notes

* 1 2 3 «Pont de ferro de la riera d'Aubí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ Trillas, Joan «"El pare no volia de cap manera que el pont de la Devesa es perdés"». El Punt Avui (edició Girona), 16-03-2018, pàg. 56.
# Ch'olti'

El Ch'olti (segons ortografia de l'ALMG és una llengua maia extinta que va ser parlada a la regió Manche en l'est de Guatemala. Només es coneix d'un manuscrit escrit entre 1685 i 1695, que va ser estudiat per primera vegada per Daniel Garrison Brinton.
El ch'olti' pertany a la branca cholan de la llengües maies i està estretament relacionat amb el chontal i sobretot el ch'ortí'. El ch'olti' s'ha tornat de particular interès per a l'estudi de glifs maies, ja que sembla que la majoria dels texts glífics estan escrita en una varietat antiga del ch'olti', anomenada ch'ol clàssic, ch'olti' clàssic, o maia clàssic pels epigrafistes. Es creu que el ch'olti' clàssic va ser parlat com una forma de dialecte de prestigi a tota la regió maia durant el període clàssic.

## Notes

* ↑ Houston, Robertson & Stuart (2000)
* ↑ Kettunen & Helmke (2006) p. 12.

## Bibliografia

* Fought, John. «Choltí Maya: A sketch». A: Munro S. Edmonson (Volume ed.). Supplement to Handbook of Middle American Indians, Vol. 2: Linguistics. Austin: University of Texas Press, 1984, p. 43–55. ISBN 0-292-77577-6.
* Kettunen, Harri; and Christophe Helmke. Introduction to Maya Hieroglyphs (PDF). Wayeb and Leiden University, 2005 [Consulta: 10 octubre 2006].
* Houston, Stephen D.; John Robertson, and David Stuart «The Language of Classic Maya Inscriptions». Current Anthropology, 41, 3, 2000, pp.321–356. ISSN: 0011-3204.
# Bollit

* Aquest article tracta sobre el plat valencià anomenat bollit. Si cerqueu el plat balear anomenat bullit, vegeu «bullit».
El bollit (forma etimològica i normativa encara que també s'anomena bullit) és un plat tradicional valencià consistent en creïlles i cebes senceres bollides juntament amb alguna verdura com carxofes, bledes o carlotes en hivern o bajoqueta fina en estiu. Estes verdures s'assaonen amb un raig d'oli d'oliva i una miqueta de vinagre o suc de llima. També existix el costum d'afer-hi un rovell d'ou a la creïlla xafada.

## Referències

* ↑ «bollit». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ Piera, Emili. La nostra cuina. 1a. ed. Alzira: Edicions Bromera, 2003, p. 125. ISBN 84-7660-810-1.
# Bartomeu Muntané i Cirici

Bartomeu Muntané i Cirici (Igualada, Anoia 25 de maig de 1899 - Ibíd., 3 d'agost de 1977) va ser un militar espanyol.

## Biografia

Va participar en la Guerra del Rif, durant la qual va obtenir la Creu Llorejada de Sant Ferran.
Durant els anys de la Segona República va ser un distingit membre de la maçoneria.
En esclatar la Guerra civil espanyola tenia el rang de capità d'infanteria i es trobava destinat en el territori d'Ifni com a comandant del 1r Tabor del Grup de Tiradors de Ifni. Encara que va intentar que la seva unitat es mantingués fidel al govern, això li va anar impossible i va haver de fugir al el Marroc francès, tornant posteriorment a la zona republicana. Durant la contesa va manar diverses unitats: la 139a Brigada Mixta, les divisions 44a i 71a, i el XI Cos d'Exèrcit. Posteriorment es va convertir en cap de la secció d'operacions de l'Exèrcit de l'Est. Després de la contesa va marxar a l'exili, on va residir nombrosos anys fins al seu retorn Espanya en 1977.

## Referències

* ↑ «Bartomeu Muntané i Cirici». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Michael Alpert (2013). The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, pàg. 344
* ↑ Pere Sánchez i Ferré (1993). La Maçoneria en la societat catalana del segle XX: 1900-1947, Edicions 62, pàg. 141
* ↑ Manuel de Paz Sánchez (2004). Militares masones de España: diccionario biográfico del siglo XX, Fundación Instituto de Historia Social, pág. 16
* 1 2 Carlos Engel Masoliver (1999). Historia de Las Brigadas Mixtas Del Ejército Popular de la República, Almena Ediciones, pág. 121
* 1 2 3 Michael Alpert (2013). The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, pàg. 345
* ↑ Carlos Engel Masoliver (1999). Historia de Las Brigadas Mixtas Del Ejército Popular de la República, Almena Ediciones, pág. 219 i 231
# Temple d'Àrtemis

«Temple d'Àrtemis» té aquests significats:
* Temple d'Àrtemis a Efes, temple dedicat a Àrtemis (Diana en la cultura romana) bastit al voltant del 550 aC a Efes sota la dinastia aquemènida de l'Imperi Persa
* Temple d'Àrtemis o santuari d'Àrtemis Braurònia, a l'Acròpoli d'Atenes, entre els Propileus i la Calcoteca
* Temple d'Àrtemis o santuari d'Àrtemis Ortia, centre religiós a la ciutat grega d'Esparta
# Joseán Gómez

José Antonio Gómez, més conegut com a Joseán Gómez (Sant Sebastià, 1954) és un director de producció de cinema basc, candidat dos cops al Goya a la millor direcció de producció.
Va començar en el món del cinema com a auxiliar de producció a La fuga de Segovia (1981) d'Imanol Uribe. Després continuà com a ajudant de producció a pel·lícules rodades al País Basc o de temàtica basca com La muerte de Mikel (1984) d'Imanol Uribe, La conquista de Albania (1985) i Ehun metro (1986) d'Alfonso Ungría, Zergatik Panpox (1986) de Xabier Elorriaga, Ander eta Yul (1988) d'Ana Díez, Viento de cólera (1988) de Pedro de la Sota i Santa Cruz, el cura guerrillero (1991) de José María Tuduri. Després de treballar per a Alain Tanner a L'Homme qui a perdu son ombre (1991) va marxar a Madrid, on va treballar com a director de producció a El invierno en Lisboa (1991), Un paraguas para tres (1992) i Madregilda (1993). L'èxit li arribaria el 1995 amb Boca a boca amb al que fou nominat al Goya a la millor direcció de producció. Tornaria a repetir candidatura el 2003 amb El misterio Galíndez, però tampoc va guanyar el Goya.

## Filmografia

* 2017: Zona hostil
* 2016: Cuatro estaciones en La Habana (minisèrie)
* 2016: Vientos de la Habana
* 2016: La punta del iceberg
* 2015: Tiempo sin aire
* 2014: La ignorancia de la sangre
* 2014: Marsella
* 2013: Tesis sobre un homicidio
* 2012: Todo es silencio
* 2011: Silencio en la nieve
* 2010: El Gran Vázquez
* 2010: El diario de Carlota
* 2009: Un buen hombre
* 2009: Mentiras y gordas
* 2008: Que parezca un accidente
* 2008: Paisito
* 2006: Mujeres en el parque
* 2005: Heroína
* 2005: El penal més llarg del món
* 2004: Inconscients
* 2004: Núvols d'estiu
* 2004: La vida que te espera
* 2003: La suerte dormida
* 2003: El misterio Galíndez
* 2002: Pasos de baile
* 2000: Jacinto Durante, representante (sèrie de televisió)
* 1997: Territorio Comanche
* 1996: Malena es un nombre de tango
* 1996: Éxtasis
* 1995: Boca a boca
* 1993: Madregilda
* 1992: Un paraguas para tres
* 1991: Santa Cruz, el cura guerrillero
* 1991: El hombre que perdió su sombra
* 1991: El invierno en Lisboa
* 1989: El mejor de los tiempos
* 1988: Viento de cólera
* 1988: Ander eta Yul
* 1987: El polizón del Ulises
* 1986: Ehun metro
* 1986: Zergatik Panpox
* 1985: Otra vuelta de tuerca
* 1984: La conquista de Albania

## Referències

* ↑ Cecilia Vera Extasis, de Mariano Barroso p. 53-55
* ↑ Boca a boca al web dels Premis Goya
* ↑ El misterio Galíndez al web dels Premis Goya
# Pont de Mehmed Paša Sokolović

El Pont Mehmed Paša Sokolović (Bosni: Most Mehmed-paše Sokolovića serbi: Мост Мехмед Паше Соколовића turc: Sokullu Mehmet Passa Kprs) és un pont històric a Visegrad, sobre el Riu Drina a l'est de la República Srpska entitat de Bòsnia i Hercegovina. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2007.

## Història

Es va acabar el 1577 d C per l'arquitecte de la cort de l'otomana Mimar Sinan per l'ordre del gran visir Mehmed Passa Sokolović.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Mehmed Paša Sokolović Bridge in Višegrad» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].
# Chavanges

Chavanges és un municipi francès, situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. El 2018 tenia 588 habitants. S'hi han trobat vestigis d'una població gal·loromana.
# Simon Thomas

Simon Thomas (Aberdâr, comtat de Rhondda Cynon Taf, 28 de desembre del 1963) és un polític gal·lès. Fou membre del Parlament pel Plaid Cymru, elegit a la circumscripció de Ceredigion entre els anys 2000 i 2005, després de sortir voluntàriament de Cynog Dafis.
Mantingué la representació a les eleccions de 2001 amb una majoria reduïda, i la perdé a les eleccions generals de 2005 a favor de Mark Williams, del grup dels liberaldemòcrates.
Simon Thomas viu a Aberystwyth, i el partit l'ha situat al quart lloc a les eleccions a l'Assemblea Nacional a Gal·les del Sud Central del 2007, sense cap possibilitat real de ser elegit.

## Enllaços externs

* Guardian Unlimited Politics - Simon Thomas
* TheyWorkForYou.com - Simon Thomas
* The Public Whip - Simon Thomas
* BBC News - Simon Thomas Arxivat 2009-12-16 at Archive.is perfil a 10 de febrer de 2005
* L'Ex-Plaid fracassa en l'intent de reelecció
# Sàvinka (Riazan)

* Per a altres significats, vegeu «Savinka».
Sàvinka (en rus: Савинка) és un poble de l'óblast de Riazan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia vuit habitants.

## Referències

* ↑ «Savinka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-05-25. [Consulta: 25 maig 2022].
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Милославского муниципального района Рязанской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Josh Boone

Oscar Joshua "Josh" Boone (nascut el 21 de novembre de 1984 a Mount Airy, Maryland) és un jugador nord-americà de basquetbol que juga als New Jersey Nets. Va arribar a l'NBA des dels Connecticut Huskies, on hi va passar tres anys on compartia joc interior amb Hilton Armstrong.

## Carrera
### NBA

Josh Boone va ser elegit al 23è lloc del draft del 2006 pels New Jersey Nets, un lloc després del seu company d'equip Marcus Williams, també elegit pels Nets.
Després de la lliga d'estiu, Josh es va lesionar, i es va creure que s'estaria de 4 a 6 mesos de baixa, però va poder tornar molt aviat.

## Enllaços externs

* Fitxa dels jugador
* Fitxa del jugador a uconnhuskies.com
# Chiara Pierobon

Chiara Pierobon (Mirano, ciutat metropolitana de Venècia, 22 de gener de 1993 - Ingolstadt, Baviera, 1 d'agost de 2015) va ser una ciclista italiana professional del 2013 dins la seva mort a l'agost de 2015.
Pierobon va morir quan el seu equip es dirigia a disputar el Sparkassen Giro Bochum. En un primer moment es va sospitar que era degut d'una embòlia pulmonar, però posteriorment es va informar qua havia sigut per causes genètiques naturals.

## Referències

* ↑ «Tragedia: Chiara Pierobon muore a 22 anni per un malore». gazzetta.it, 01-08-2015 [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ «Esito sorprendente dell'autopsia: Chiara non è morta per un'embolia». ilgazzettino.it, 17-08-2015 [Consulta: 27 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Sindicat de Banquers de Barcelona

El Sindicat de Banquers de Barcelona, després SindiBank, és una entitat bancària domiciliada a Barcelona i creada amb un capital d'l milió de pessetes l'any 1910 amb el nom de Sindicat de l'Associació de Banquers de Barcelona.
Fou precedit per la constitució l'any 1883 al Casino Mercantil de Barcelona d'un sindicat professional amb àmbit geogràfic barceloní i català. El seu origen, però, es trobaria en la creació el 1908 de l'Associació de Banquers de Barcelona, formada pels bancs que no eren sota la denominació de societat anònima, com també de banquers de tipus corresponsal —empreses individuals i familiars de caràcter comarcal— que incloïa entitats de tot Catalunya. El seu objectiu era la defensa de llurs interessos comuns davant els altres bancs —amb més volum, equip humà i organització— o la mateixa Administració. El 1910 es converteix en entitat bancària, convertint-se el Sindicat de l'Associació de Banquers de Barcelona, entitat ja de caràcter mercantil. No obstant això, la seva idiosincràsia es perdé un any després, quan la banca no anònima passà a formar part de l'Associació.
El 1989 el banc va patir dificultats i el 1991 es van vendre part de les seves accions al banc italià "Monte Dei Paschi di Siena" (banc més vell del món), i va donar com a resultat un dels primers grups financers d'Europa. El 1991 posseïa uns recursos propis de 6.052 milions i de 64.197 d'aliens, duplicant els del 1988. Durant la Guerra Civil española (1936-1939) es posicionà al costat de la República. Fins al 1989 va ser una de les principals entitats bancàries de Catalunya. 10 anys després el banc va tornar a patir dificultats i va ser absorbit per Bancaixa (Caixa d'estalvis de València, Castelló i Alacant). El 1998 Bancaixa aprovà al su consell d'administració la compra de Sindibank.

## Referències

* 1 2 3 Jovell i Turró, Lluís «Sindicat de Banquers de Barcelona». Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ Cortes, Josep Maria «El Sindicato de Banqueros saca a bolsa el 30% de su capital». El País, 31-01-1989 [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ «Bancaixa aprueba hoy la compra del Sindibank por 12.000 millones». El País, 13-11-1998 [Consulta: 1r desembre 2019].

## Enllaços externs

* Historia Sindicato de Banqueros de Barcelona S.A. (SINDIBANK)
# Stuart Kauffman

Stuart Alan Kauffman (28 de setembre de 1939) és un biòleg teòric.

## Bibliografia

* (1991) "Antichaos and Adaptation," Scientific American.
* (1993) Origins of Order: Self-Organization and Selection in Evolution. Oxford University Press. Technical monograph. ISBN 0-19-507951-5
* (1995) At Home in the Universe. Oxford University Press. Popular treatment of many of the ideas in Origins. ISBN 0-19-511130-3
* (2000) Investigations. Oxford University Press. Speculative definitions of life. ISBN 0-19-512105-8
* (2004) Prolegomenon to a General Biology (a section from Investigations), in William A. Dembski, Michael Ruse, eds., Debating Design: From Darwin to DNA. Cambridge University Press. ISBN 0-521-82949-6
* (2004) Autonomous Agents a John D. Barrow, P.C.W. Davies, and C.L. Harper Jr., eds., Science and Ultimate Reality: Quantum Theory, Cosmology, and Complexity. Cambridge University Press.
# Bàlsam de copaiba

El bàlsam de copaiba és un tipus de bàlsam que es destil·la per incisió del copaifera officinalis que creix en les Antilles i a Brasil, sent el seu origen la Conca de l'amazones pels seus pobles indígenes que la van descobrir.
Al moment d'obtenir-se és molt fluid, incolor però s'espesseix una mica amb el temps i agafa un color groc. La seva olor, sense ser agradable, és aromàtica; el seu sabor, viu i penetrant. El seu pes específic és de 0,93. És molt soluble en l'alcohol lliure. L'oli essencial que conté, la proporció del qual varia segons l'edat de l'arbre que el produeix, es compon solament d'hidrogen i carboni.
En ser molt usat en medicina, s'ha falsificat sovint, sobretot barrejant-se trementina o olis grassos. La trementina es reconeix per la seva olor; els olis grassos, agitant el bàlsam de copaiba amb certa quantitat d'amoníac líquid. Quan el bàlsam és pur s'obté una dissolució clara mentre que quan està barrejat amb certa quantitat d'olis grassos s'obté una emulsió lletosa.

## Referències

* ↑ «Copaifera officinalis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 15 març 2014].
* 1 2 Librería Española. Diccionario de artes y manufacturas, de agricultura, de minas, etc: A. en la Librería Española, 1856, p. 80–.