OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Farga de l'Olivet

La Farga de l'Olivet o simplement la Farga és un forn per elaborar metalls apoc menys d'un km al sud del nucli de Maçanet de Cabrenys (l'Alt Empordà). Es tracta d'una tipologia de forn dedicat a l'elaboració de metalls característic del segle xix. Aquest es conserva parcialment dempeus. L'estructura quadrangular s'alça en murs paredats i diferents tipologies de maons, amb sostre a dues aigües (desaparegut), arcs interiors i a l'exterior un petit aqüeducte per on passava l'aigua i restes de la bassa.
El 1821, Jaume Olivet, hisendat, i Felip Delclòs, botiguer, van formar una societat, amb l'objecte d'explorar el terreny, a la recerca de mineral de ferro. El 1830, després de sondejar en uns quants llocs, van descobrir un mener, prop de can Camps, a Montdevà, en terme de Sant Llorenç de la Muga, prou important, per rendibilitzar-ne l'explotació. Al mateix temps, Jaume Olivet i Rufet, anava construint una farga, a tocar l'Arnera, al Solà de l'Olivet. El 1831, un cop enllestida la farga, Felip Delclòs, va acceptar desfer la companyia, a canvi de tenir l'exclusiva del transport del mineral, amb quatre matxos, a més d'un tant per càrrega. El febrer del mateix any, l'Olivet va nomenar administrador de la farga a Damià Benazet, negociant de Maçanet, que tenia una llarga experiència en la gestió de fargues al Vallespir. Va funcionar fins al 1872.

## Notes

* ↑ VISSIR3, ICGC
* 1 2 «La Farga de l'Olivet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2017].
# La Farga (l'Hospitalet de Llobregat)

La Farga és un edifici de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici industrial en què es combinen materials propis de l'arquitectura del ferro, com el maó vist, teula romana, ferro colat, vidre..., amb d'altres més moderns com són l'uralita i l'alumini. L'exterior és molt senzill, té les parets de maó i dues teulada a doble vessant. L'interior és un espai molt ample amb pocs elements sustentants.

## Història

L'any 1900 es va instal·lar la "Herrería San José", que és l'antecedent de La Farga.
L'any següent, aquesta ferreria va passar a propietat de la Societat "Altos Hornos de Cataluña, S.A.".
L'any 1925, es va posar en funcionament el primer forn elèctric. El seu funcionament es va desenvolupar sense grans problemes ni canvis importants fins a la important remodelació que va sofrir l'any 1959 i que permeté obrir el carrer Barcelona dins la plaça d'Anselm Clavé. A la dècada dels 70, dada la gran insalubritat i fum que desprenia la "Empresa" i després de les protestes repetides de tota la població del barri de Sant Josep (Les protestes de La Farga), els Alts Forns de Catalunya decidiren la suspensió del servei de La Farga.
L'any 1984, l'Ajuntament de L'Hospitalet, donat el bon estat de les instal·lacions, la va llogar per recinte de la Fira de la Ciutat. Actualment és un espai polivalent on es realitzen fires, convencions...

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Farga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
# La Casa Nova de la Vall (Castellterçol)

La Casanova de la Vall, que, de fet, hauria de ser la Casa Nova de la Vall, és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès.
Està situada en el sector oriental del terme, ran mateix del termenal amb Castellcir, que passa a poca distància de la casa, pel seu costat nord i de llevant. És a prop i a llevant de la carretera BV-1310, de Castellterçol a Castellcir, i a la dreta del torrent de la Vall Jussana. És al nord de la Vall.

## Enllaços externs

* Casanova de la Vall en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Casa Nova de Plantalamor

La Casa Nova de Plantalamor és una masia al NO del nucli de Santa Eugènia de Berga (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia la història de la qual va lligada al mas Plantalamor. El trobem registrat al nomenclàtor de la província amb les inicials ACL. La casa nova de Plantalamor fou una masoveria del mas del mateix nom. En un llistat de masies del segle xviii de la parròquia de Santa Eugènia de Berga consta com a masia moderna.

## Arquitectura

És una masia de planta basilical situada a dalt d'un terrer. Té la façana orientada a migdia. A ponent hi ha adossat un porxo de planta i primer pis. A llevant hi ha un altre cos de planta baixa. La façana presenta un portal de grosses dovelles i dues finestres a la planta, tres finestres amb ampits motllurats al primer pis i una al cos central que correspon a les golfes. La finestra de sobre la porta havia estat inicialment un portal o obertura de balcó, enriquida tardanament.
A ponent hi ha una finestreta a les golfes i una obertura del porxo al primer pis. Al nord s'hi obren tres finestres i a l'est dues al primer pis i una a les golfes.
La façana està arrebossada i pintada i els elements de ressalt són de pedra picada, recuperats en una restauració a la dècada de 1990.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Nova de Plantalamor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Komkovita

La komkovita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor del mineralogista i cristal·lògraf Aleksandr Ivanovich Komkov (Александра Ивановича Комкова) (1926-1987).

## Característiques

La komkovita és un silicat de fórmula química BaZr[Si₃O$_9$]·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1990. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la komkovita pertany a «09.DM - Inosilicats amb 6 cadenes senzilles periòdiques» juntament amb els següents minerals: stokesita, calciohilairita, hilairita, sazykinaïta-(Y), pyatenkoïta-(Y), gaidonnayita, georgechaoïta, chkalovita, vlasovita, revdita, scheuchzerita i terskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís alcalí-ultrabàsic de Vuoriyarvi, situat a l'óblast de Múrmansk, dins el Districte Federal del Nord-oest, a Rússia. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Komkovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juliol 2019].
# Komlói Bányász Sport Klub

El Komlói Bányász Sport Klub és un club de futbol hongarès de la ciutat de Komló.

## Història

Komlói Bányász SK va ser fundat el 1922. Debutà a la primera divisió hongaresa la temporada 1957-58, en la que acabà tercer. El club va ser finalista de la Copa d'Hongria la temporada 1973-74.
Evolució del nom:
* 1922: Komló SC
* 1931: Komlói SE
* 1949: Komlói Tárna Sport Egyesület
* 1950: Komlói Szakszervezeti Sport Egyesület
* 1951: Komlói Bányász SK

## Referències

* ↑ «Official Website of Komlói Bányász Sport Klub». komloibanyasz.hu, 23-05-2015.
* ↑ «Hungarian League 1957-58». The Rec Sport Soccer Statistics Foundation, 23-05-2015.
* ↑ «Hungary - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Perfil
# Subprefectura d'Ōshima

* No s'ha de confondre amb Subprefectura d'Oshima.
La subprefectura d'Ōshima (大島支庁, Ōshima-shichō) és una subprefectura de Tòquio, a la regió de Kanto, Japó. La subprefectura és responsabilitat del Departament d'Afers Generals del Govern Metropolità de Tòquio. La subprefectura inclou una sèrie d'illes habitades i de rocs a l'arxipèlag d'Izu.

## Geografia
### Municipis

Subprefectura de Miyake (2020) :

### Illes

* Izu Ōshima
* Illa de To
* Illa de Nii
* Shikine
* Illa de Kōzu

## Història

* 1900: Es funda l'oficina del govern de la prefectura de Tòquio a l'illa d'Ôshima.
* 1920: L'actual territori de la subprefectura de Miyake passa a formar part d'Ôshima.
* 1926: Es funda l'actual subprefectura.
* 1943: Es crea la subprefectura de Miyake que es separa de la d'Ôshima.

## Referències

* ↑ https://www.soumu.metro.tokyo.lg.jp/11osima/
# Musaranya grisa vermellosa

La musaranya grisa vermellosa (Crocidura cyanea) és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae) que viu a Angola, Botswana, Lesotho, Moçambic, Namíbia, Sud-àfrica, Eswatini, Zàmbia, Zimbàbue i, possiblement també, a la República Democràtica del Congo, Malawi i Tanzània. Viu als boscos temperats i subtropicals, i, també, als herbassars de muntanya. A Namíbia se n'ha descobert una població que viu a una cova i es nodreix d'invertebrats i, probablement també, de ratpenats morts.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Baxter, R., Hutterer, R., Griffin, M.; Howell, K. (2016). "Crocidura cyanea (errata version published in 2017)." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 4 abril 2023]
* ↑ Marais, E. i Irish, J., 1990. A cavernicolous population of Crocidura cyanea (Duvernoy) (Insectivora: Soricidae). Cimbebasia 12: 169–170.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Copa de França de rugbi a 15

La Copa de França de rubgi a 15 (Coupe de France) va ser una competició francesa de rugbi a 15 creada inicialment el 1906 i represa el 1943. L'any 1951 s'abandonà i en el seu lloc fou represa la Challenge Yves du Manoir, competició que ja s'havia disputat abans de la Segona Guerra Mundial.
La competició es reprengué a mitjans dels vuitanta sota l'impuls de la Federació en paral·lel a la Challenge Yves du Manoir, essent abandonada al cap de tres temporades.
Un darrer esforç per reviure-la esdevingué el 1996 quan la Federació la fusionà amb la Challenge Yves du Manoir, amb el nom Trophée Du-Manoir Coupe de France. El 2001 esdevingué Coupe de la Ligue i Challenge Sud-Radio el seu darrer any, el 2003. La competició va desaparèixer aquest any per la manca de dates al calendari.

## Historial
### Coupe de France

| Any | Vencedor | Marcador | Finalista |
| 1943 | SU Agen | 11-4 | Stade Bordelais |
| 1944 | Toulouse Olympique Etudiants Club | 19-2 | Stade Bordelais |
| 1945 | SU Agen | 14-13 | AS Montferrand |
| 1946 | Stade Toulousain | 6-3 | Section Paloise |
| 1947 | Stade Toulousain | 14-11 | AS Montferrand |
| 1948 | Castres Olympique | 6-0 | FC Lourdes |
| 1949 | CA Bègles | 11-6 | Stade Toulousain |
| 1950 | FC Lourdes | 16-3 | AS Béziers |
| 1951 | FC Lourdes | 6-3 | Stadoceste Tarbais |
| 1952-1983 | No es disputà, vegeu Challenge Yves du Manoir | No es disputà, vegeu Challenge Yves du Manoir | No es disputà, vegeu Challenge Yves du Manoir |
| 1984 | Stade Toulousain | 6-0 | FC Lourdes |
| 1985 | RC Narbonne | 28-27 (pròrroga) | AS Béziers |
| 1986 | AS Béziers | 40-9 | Stade Aurillacois |

### Trophée Du-Manoir Coupe de France

| Any | Vencedor | Marcador | Finalista |
| 1997 | Section Paloise | 13-11 | CS Bourgoin-Jallieu |
| 1998 | Stade Toulousain | 22-15 | Stade Français Paris |
| 1999 | Stade Français Paris | 27-19 | CS Bourgoin-Jallieu |
| 2000 | Biarritz Olympique | 24-13 | CA Brive |

### Coupe de la Ligue

| Any | Vencedor | Marcador | Finalista |
| 2001 | AS Montferrand | 34-24 | FC Auch |
| 2002 | Stade Rochelais | 23-19 | Biarritz Olympique |
| 2003 (març) | Stade Rochelais | 22-20 | CS Bourgoin-Jallieu |

### Challenge Sud-Radio

| Any | Vencedor | Marcador | Finalista |
| 2003 (novembre) | Castres Olympique | 27-26 | CS Bourgoin-Jallieu |
# Stefano Cembali

Stefano Cembali (Lugo, Emília-Romanya, 6 de setembre de 1967) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1994 i 1997.

## Palmarès

* 1996
** 1r a la Clàssica d'Alcobendas
** 1r al Trofeu Gaetano Santi

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1995. 87è de la classificació general
* 1997. 125è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Solans (Torallola)

Solans és el nom d'una partida rural en una solana del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en el territori del poble de Torallola.
Està situada al sud de Torallola, a l'esquerra del barranc del Solà, al límit meridional del terme municipal, al sud de los Planells i a ponent del Solà d'Hortell, a llevant de Llinars.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
Viccionari
# Josep Maria Massip i Izabal

Josep Maria Massip i Izabal (Sitges, Garraf, 18 de novembre de 1904 - Washington DC, 9 de maig de 1973) fou un periodista i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República.

## Biografia

Es llicencià en Filosofia i Lletres i durant la dècada dels anys 1920-1930, fou fundador de l'Ateneu el Centaure de Sitges juntament amb el seu cosí Ramon Planes i Izabal i Pere Curtiada i Ferrer i fou director de les publicacions La Rambla, La Humanitat, Última Hora i La Nau, així com corresponsal d'El Sol a Barcelona. El 1931 s'afilià a Esquerra Republicana de Catalunya partit amb el qual fou elegit regidor i tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Barcelona el 1934. Fou l'autor del discurs que va llegir Lluís Companys el sis d'octubre. A les eleccions generals espanyoles de 1936 fou elegit diputat per Barcelona ciutat dins del Front d'Esquerres. Acompanyà al grup parlamentari del Partit Nacionalista Basc quan lliurà el text de l'Estatut d'autonomi­a del País Basc de 1936.
El 1937 es va exiliar a París, i després marxà a Manila (Filipines), on fou corresponsal de guerra durant la Segona Guerra Mundial i fou capturat pels ocupants japonesos. El 1946 ajudà el president filipí, Carlos Rómulo a preparar davant les Nacions Unides la Carta de Río, que reconeix els drets de totes les nacions a tenir el seu propi sistema polític. Tanmateix, retornà poc després a Madrid i acceptà el règim franquista, tot treballant fins a 1971 com a corresponsal especialitzat en política internacional dels diari ABC, Diari de Barcelona i Destino a Londres, París i Nova York, i el 1950 s'establí a Washington com a conseller de l'ambaixada espanyola.

## Obres

* La travessia de l'Atlàntic (1929)
* República, Sr. Cambó (1931)
* Los Estados Unidos y su presidente (1952)
* Las raíces (1953)

## Fons personal

El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. El fons està integrat per obra publicada, correspondència i documentació relacionada amb el President de la Generalitat a l'exili, Josep Tarradellas i els contactes mantinguts amb José María de Areilza y Martínez de Rodas.

## Referències

* ↑ Marc Santasusana i Corzan, La determinant aportació sitgetana als projectes d'alliberament nacional: Les trajectòries de Salvador Carbonell i Puig, Ramon Planes i Izabal i Pere Curtiada i Ferrer. Sitges, Grup d'Estudis Sitgetans, 2010.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «JM Massip». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juny 2013].

## Enllaços externs

* Biografies de parlamentaris catalans
* «Josep Maria Massip i Izabal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fons Josep Maria Massip i Izabal a l'Arxiu Nacional de Catalunya
* Josep Maria Massip Arxivat 2015-02-26 a Wayback Machine. a memòriaesquerra.cat Arxivat 2015-03-11 a Wayback Machine.
# Vulnerabilitat

* Aquest article tracta sobre vulnerabilitat. Si cerqueu vulnerabilitats informàtiques, vegeu «error de programari».
En termes de desastres per fenòmens naturals, entenem que la vulnerabilitat és com una mesura que tan susceptible un bé exposat a ser afectat per un fenomen pertorbador, per exemple, una casa construïda amb fusta és més vulnerable que una construïda amb un altre material davant d'un tornado. La vulnerabilitat és avaluada depenent del bé que s'està analitzant i el fenomen que és capaç de danyar-lo.
En termes de Seguretat de la Informació, una vulnerabilitat és una debilitat en els procediments de seguretat, disseny, implementació o control intern que podria ser explotada (accidentalment o intencionadament) i que resulta en una bretxa de seguretat o una violació de la política de seguretat de sistemes.
Una possible definició senzilla de vulnerabilitat podria ser:
       "Per vulnerabilitat entenem les característiques d'una persona o grup des del punt de vista de la seva capacitat per anticipar, sobreviure, resistir i recuperar-se de l'impacte d'una amenaça natural. Implica una combinació de factors que determinen el grau fins al qual la vida i la subsistència d'algú queda en risc per un esdeveniment diferent i identificable de la naturalesa o de la societat."
És important assenyalar que durant el període 1999-2003, la Comissió Econòmica per a l'Amèrica Llatina (CEPAL) va realitzar una sèrie d'estudis tant de caràcter teòric com d'investigació aplicada en el qual es va tractar d'aconseguir diverses aproximacions al terme de Vulnerabilitat, com en acabo vulnerabilitat amb adjectius, principalment "vulnerabilitat social" i "vulnerabilitat socialdemogràfica".
Encara que posteriorment, s'ha continuat usant l'acabo vulnerabilitat, dins dels documents de la CEPAL han desaparegut gairebé totalment les mencions als conceptes de "vulnerabilitat social" i "vulnerabilitat sociodemogràfica".

## Enllaços externs

* Mapes Territorials de Vulnerabilitat (MTV) Arxivat 2010-11-12 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ A Risk Traduït com a: Vulnerabilitat - L'entorn social, polític i econòmic dels desastres. Piers Blaikie, Terry Cannon, Ian Davis, Ben Wisner. Primera edició 1995. Colòmbia ISBN 958-601-664-1
# Moorrege

El poble de Moorrege està en el districte de Pinneberg en el "Bundesland" Sleswig-Holstein.
Hi ha cinc parts del poble: Bauland, Klevendeich, Heidrege, Moorrege i Oberglinde.
El alcalde es diu Karl-Heinz Weinberg i és del partit polític CDU.
Moorrege té una superfície de 16,05 km² i una població de 4 mil habitants.

## Llocs d'interès

* El castell de Düneck
* La villa de Witt
# La Pineda (Avinyó)

La Pineda és una masia (s.XVII) del terme municipal d'Avinyó (Bages). L'edifici està situat al límit occidental del terme, gairebé a tocar del de Sallent, entre la serra de la Garrigota i el pujol dels Ometells, al nord del pla de la Garriga i 700 m a l'oest de Can Garrofí.
La finca consta de tres nivells: planta baixa, primer pis i àtic, en total uns 860 m². El sostre està format per una teulada de dues aigües. A l'exterior, presenta una façana de pedra a la vista amb marques d'envoltura. La porta d'entrada té un llindar de pedra amb la inscripció "1829". La planta baixa es divideix en dues parts: una amb sostre de volta i l'altra amb bigues. Les parets es componen de maçoneria de pedra, mentre que altres zones són de tàpia. Hi ha annexes, coberts, corralades i fins i tot una capella de pedra a la vista en la propietat. A més, en aquest lloc es troba un llindar de porta separat amb la data "1664", suggerint la possibilitat que l'edifici original sigui d'aquesta època tot i que l'ampliació és del 1829.
Al fogatge de l'any 1553 hi apareix el mas d'un tal Joan Pineda, al terme d'Avinyó, proper al mas Abadal i Illa. Possiblement en aquest mateix punt s'hi hauria construït un nou edifici.

## Referències

* ↑ «mapa topogràfic, base 1:5.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 2022. [Consulta: 21 juliol 2022].
* ↑ «la Pineda». enciclopèdia.cat, GEC, 2022. [Consulta: 21 juliol 2022].
* ↑ «Avinyó, Bages. Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya». ICGC, 2017. [Consulta: 21 juliol 2022].
* 1 2 «La Pineda, Mapes de Patrimoni». Diputació de Barcelona, 25-01-2008. [Consulta: 21 juliol 2022].
# Subprefectura d'Ishikari

La subprefectura d'Ishikari (石狩振興局 Ishikari-shinkō-kyoku) és una subprefectura d'Hokkaido. La seua capital és la ciutat de Sapporo, la capital d'Hokkaido.

## Geografia

La subprefectura limita amb les subprefectures de Rumoi, Sorachi, Iburi i Shiribeshi.

### Municipis

Subprefectura d'Ishikari (2019) :

## Història

* 1897: Es crea la subprefectura de Sapporo.
* 1922: La subprefectura de Sapporo es renombrada com a subprefecura d'Ishikari.
* 1996: La vila d'Hiroshima es converteix en la ciutat de Kitahiroshima, dissolent el districte de Sapporo.
# Sèishes

Sèishes (francès Seysses) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Séan Garnier

Arnaud "Séan" Garnier (Sens, França, 18 de juny del 1984) és un futbolista de freestyle francés. Va començar com a jugador de futbol federat, notablement per Auxerre i Troyes, però la seva carrera professional va ser curta a causa de lesions.
El 2006, Garnier va estudiar per convertir-se en instructor de futbol i va començar un programa de freestyle urbà, art amb el qual obtingué gran fama amb el seu propi estil i habilitats úniques. Fou deixeble del campió mundial Benjamin Aw. El 2008, guanyà el campionat del món "Red Bull Style 2008" a São Paulo, Brasil. Séan combinada música, breakdance, tombarelles, diversos elements de futbol i de bàsquet a les seves rutines atractives. Va formar el seu equip propi Street Style Society anomenat també S3 Crew, el qual combina freestyle futbol, freestyle bàsquet, així com alguns altres estils d'esport del carrer. Séan Garnier és de fet considerat un dels jugadors de futbol més hàbils del món. És patrocinat per la marca "Omar 108". A més de participar en exhibicions de futbol freestyle, també practica aquesta disciplina esportiva en partits de "street soccer", futsal, profutsal o panna i és el capità d'un equip francès de profutsal, el Massaliotes.

## Aspectes

El 2014, va participar en una campanya de l'UNICEF patrocinada pel món futbolístic, en favor de l'alfabetització, per mitjà de la cançó Magic in the Air del grup Magic System.
Aparegué en un anunci de la cadena mexicana de botigues Coppel, defensant una vida activa per tots grups d'edat. En l'anunci, Séan es disfressava com un vell, l'Abuelo "Grandpa" Memo, s'afegia a un partit de freestyle de cinc contra cinc, i meravellava els joves jugadors i una multitud encantada d'espectadors sorpresos de les seves habilitats.
El 7 de desembre de 2014, Séan va jugar el seu primer partit pel "London United Futsal Club", un club d'aficionats amb seu al sud-oest de Londres. Perderen per 9-2 contra els llavors campions anglesos, el Baku Futsal Club.
El novembre del 2015, Sean Garnier va anar una setmana de gira pel Pakistan, on hi exhibí les seves habilitats davant de grans multituds a Lahore, Karachi i Islamabad

## Premis

(Selectiu)
* 2008: Campió - Estil de Carrer de Brau Vermell (Sao Paulo)
* 2009: Campió - Freestyle francés
* 2010: Campió - Freestyle francés
* 2010: Primer lloc - Styllball Estil de Platja (Dubai)
* 2012: Campió - Freestyle francés

## Referències

* ↑ SportBuzzBusiness.fr: Interview de Séan Garnier, le King français du Foot Freestyle (French)
* ↑ Red Bull: Séan Garnier - It's a formidable feeling for me to have this amazing team behind me
* ↑ Le Parisien: oot freestyle - Sean échoue aux championnats du monde (French)
* ↑ Huffington Post: Soccer Freestyler Sean Garnier dresses as old man and joins pick-up game
* ↑ World Class Freestyle - Freestyle Soccer Agency - Global Event Hire
* ↑ http://www.5-a-side.com/interviews/sean-garnier-interview-freestyle-skills-futsal/

## Enllaços externs

* Facebook
# Síndrome de Tolosa-Hunt

La síndrome de Tolosa-Hunt és un trastorn rar caracteritzat per mal de cap sever i unilateral amb dolor orbitari, juntament amb debilitat i paràlisi (oftalmoplegia) de certs músculs oculars (paràlisis extraoculars).
L'any 2004, la International Headache Society va proporcionar una definició dels criteris diagnòstics que incloïen granuloma. Fou descoberta pel doctor Eduard Tolosa i posteriorment juntament amb el doctor Hunt se'n van trobar més casos.

## Referències

* ↑ «Tolosa–Hunt syndrome». Who Named It. [Consulta: 21 gener 2008].
* ↑ «Tolosa–Hunt syndrome: critical literature review based on IHS 2004 criteria». Cephalalgia, 26, 7, 2006, pàg. 772–81. Arxivat de l'original el 2013-01-18. DOI: 10.1111/j.1468-2982.2006.01115.x. PMID: 16776691 [Consulta: 15 maig 2018]. Arxivat 2013-01-18 at Archive.is
* ↑ Aportacions catalanes universals.