OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Morey

Joan Morey (Mallorca. 1972) és un artista mallorquí. Llicenciat i DEA en belles arts per la Universitat de Barcelona. El seu treball artístic es desenvolupa principalment mitjançant el llenguatge del performance generant esdeveniments, posades en escena, intervencions específiques i obres derivades (en diversos formats i suports). L'element vertebrador del seu discurs és la relació poc ortodoxa entre "Amo/Esclau” (que va des de la dialèctica de l'amo i l'esclau a Hegel a les pràctiques sub-culturals “BDSM”) en un acostament o estudi dels dispositius de poder amb la finalitat de ressituar-los en un plànol d'actuació artística.

## Referències

* ↑ «Joan Morey». Hamaca online. Hamaca. [Consulta: 26 juliol 2015].
* ↑ «Reservoir-CAT». Dossier. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 26 juliol 2015].
# Josep Maria Pons Irazazábal

Josep Maria Pons Irazazábal (Palma, 12 d'abril de 1948) és un diplomàtic mallorquí i expresident del RCD Mallorca l'estiu de 2010. El seu germà fou Fèlix Pons Irazazábal, un polític del PSOE que va ser president del Congrés dels Diputats del 1986 al 1996.
Llicenciat en Dret, el 1974 va ingressar en la carrera diplomàtica. Ha estat destinat en les representacions diplomàtiques espanyoles a Polònia i Suïssa. Va ser vocal assessor a la Secretaria d'Estat per a les Relacions amb les Comunitats Europees i del Departament Internacional del Gabinet de la Presidència del Govern espanyol, Departament que va dirigir entre 1991 i 1995. Des del 28 de juny de 2008 i fins al 24 de juliol de 2010 va ser l'ambaixador espanyol a Àustria. Va ser acusat de forma infundada d'assetjament sexual laboral. El 5 de juny de 2013 el jutge del social de Viena va dictar sentència rebutjant la demanda presentada contra ell i va condemnar la demandant a pagar les costes del procés. Anteriorment, havia estat l'ambaixador espanyol dels Països Baixos, Dinamarca i Lituània. De 2004 a 2008 va ser director general de Política Exterior per a Europa i Amèrica del Nord del Ministeri d'Afers Exteriors.
Des del 8 de juliol al 27 de setembre de 2010 fou president del RCD Mallorca quan el club estava sota el control accionarial per part de Llorenç Serra Ferrer. Va ser destituït pel Consell d'Administració al·legant "pèrdua de confiança en la seva persona", tot i que els mitjans van atribuir-ho a la infundada demanda presentada contra ell a Viena, com a ambaixador a Àustria, càrrec del qual havia dimitit per ser precisament president del RCD Mallorca.

## Referències

* ↑ «Biografía de D. José Mª Pons Irazazábal» (en castellà). Mancomunidad de Municipios del Campo de Gibraltar, 08-02-2007 [Consulta: 9 juliol 2010]. Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 9 juliol 2010].
* ↑ «Destituido al embajador de España en Viena, denunciado por acoso» (en castellà). Xornal de Galicia, 23-07-2010 [Consulta: 26 juliol 2010]. Arxivat 2010-07-25 a Wayback Machine.
* ↑ «Los hombres de Serra Ferrer» (en castellà). Diari de Mallorca, 28-06-2010 [Consulta: 9 juliol 2010].
* ↑ «El Mallorca destituye a Josep Pons» (en castellà). Diari As, 27-09-2010 [Consulta: 28 setembre 2010].
# Josep Maria Plans (desambiguació)

«Josep Maria Plans» té aquests significats:
# Jordi Pardo

«Jordi Pardo» té aquests significats:
* Jordi Pardo i Lázaro, jugador de basquet
* Jordi Pardo Pardo, investigador
* Jordi Pardo (gestor cultural)
# Josep Soteras i Mauri

Josep Maria Soteras i Mauri (Barcelona, 1907-1989) fou un arquitecte català especialitzat en urbanisme.

## Biografia

Fill de l'arquitecte Salvador Soteras i Taberner, va desenvolupar una extensa carrera com a arquitecte des que va obtenir el títol el 1930 a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona. La seva activitat professional la va realitzar tant en solitari com també col·laborant amb altres arquitectes com Llorenç García-Barbón i Fernández de Henestrosa o Francesc Mitjans i Miró.
De la seva producció professional es podrien destacar els plans parcials del sector final de la Diagonal, Santa Coloma, la zona nord de la Diagonal i les Corts, els projectes de l'estadi del Futbol Club Barcelona, el Palau d'Esports de Barcelona, l'antic estadi del RCD Espanyol, el conjunt d'habitatges del barri del Congrés, el Centre Cultural de la Caixa de Terrassa, l'edifici Euro Gran Via SA (Gran Via – Lepant), el conjunt industrial de Henkel Ibérica SA, la Fàbrica Lámparas Z, els tallers de la Hispano-Olivetti o l'edifici de la Clau d'Or a la plaça de Josep Tarradellas, entre d'altres. També va ser el responsable de l'altar monumental del Congrés Eucarístic de Barcelona de 1952, i de la construcció de la nova església de Santa Tecla del districte de les Corts. Igualment va fer el projecte arquitectònic del Pavelló Municipal d'Esports de Sabadell, situat al barri de Sant Oleguer, l'any 1970.
A més, va exercir d'arquitecte cap de la Unitat Operativa de l'Ajuntament de Barcelona.

## Referències

* ↑ Comes, Rafel «Josep Soteras i Mauri». Butlletí de l'Ateneu Terrassenc, pàg. 6. Arxivat de l'original el 2016-03-09 [Consulta: 20 juny 2018].
* 1 2 3 «Josep Soteras Mauri» (en castellà). Nueva catalogación en la base de datos “Arxitectura”. Col·legi d'Arquitectes de Catalunya, 10-09-2014. [Consulta: 20 juny 2018].
* ↑ Rossellò et alii, 2011, p. 16.
* ↑ «Josep Soteras i Mauri». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bar.cel.ona.uta. «BARCELOFÍLIA : ALTAR DEL CONGRÉS EUCARÍSTIC. 1952», diumenge, 5 d’agost 2012. [Consulta: 1r maig 2021].

## Bibliografia

* Bahamón, Alejandro. Barcelona. Atlas histórico de arquitectura. Barcelona: Parramón, 2007. ISBN 978-84-342-2945-6.
* Barral i Altet, Xavier. Guia del Patrimoni Monumental i Artístic de Catalunya, vol. 1. Barcelona: Pòrtic, 2000. ISBN 84-7306-947-1.
* Gausa, Manuel. Barcelona: guía de arquitectura moderna 1860-2002. Barcelona: ACTAR, 2002. ISBN 84-89698-47-3.
* Lacuesta, Raquel. Barcelona, guía de arquitectura 1929-2000. Barcelona: Gustavo Gili, 1999. ISBN 84-252-1801-2.
* Lecea, Ignasi de. Art públic de Barcelona. Barcelona: Ayuntamiento de Barcelona y Àmbit Serveis Editorials, 2009. ISBN 978-84-96645-08-0.
* Pla, Maurici. Catalunya. Guia d'arquitectura moderna 1880-2007. Sant Lluís (Menorca): Triangle, 2007. ISBN 978-84-8478-007-6.
* Hereu, Pere; Oliveras, Jordi; Paricio, Antoni; Rodríguez, Carmen. Maribel Rosselló (ed.). Les Vivendes del Congrés Eucarístic de Barcelona. 1952-1962 (pdf). Barcelona: Universitat Politècnica de Catalunya, 2011, p. 134. ISBN 978-84-7653-892-0.
# Josep Pons

* No s'ha de confondre amb Josep Lluís Pons o Josep Maria Pons.
Josep Pons és el nom dels següents personatges:
* Josep Pons i Viladas (1803, Agramunt - Villardefrades,1860), guerriller carlí a la Primera Guerra Carlina
* Josep Pons (compositor) (Girona, 1770 - València, 1818), compositor català del Classicisme
* Josep Pons i Enrich (Manresa, 1811 - Barcelona, 1893), industrial, polític i fundador de la Colònia Pons de Puig-reig
* Josep Pons i Gasch (?, 1820 – Puigcerdà, 1881), alcalde de Puigcerdà
* Josep Pons i Girbau (Blanes, 1889 -Reus, 1966) fotògraf blanenc
* Josep Pons i Ortiz (1925 - Barcelona, 1987), artista de varietats català
* Josep Pons i Rosell (Arboç del Penedès, 1918), catedràtic del Departament d'Antropologia de la Universitat de Barcelona
* Josep Pons i Viladomat (Puig-reig, 1957), director d'orquestra català
* Josep Fèlix Pons i Alonso (L'Hospitalet de Llobregat, 1932), periodista esportiu català
# Jordi Serra Rius

Jordi Serra Rius (Vic, 1957) és directiu de tennis taula.
Membre del Vic Tennis Taula, el 1982 es va integrar en la Comissió Gestora encarregada d'elaborar els estatuts per recuperar la Federació Catalana de Tennis de Taula i va ocupar el càrrec de secretari general en la primera junta directiva. Fou el director de la competició de tennis de taula dels Jocs Olímpics i Paralímpics de Barcelona. El 1992 va ocupar la presidència de la Federació Catalana, i el 1993 la Federació Internacional de Tennis Taula, li demanà que en el Ciutat de Barcelona es provés un canvi revolucionari que posteriorment s'introduiria en aquest esport: que els jocs passessin de 21 a 11 punts. També el 1993 fou el director del I Congrés de l'Esport Català. El 1995 posa en marxa els 4 Motors per a Europa amb la participació de quatre autonomies europees, entre aquestes Catalunya, i l'Open de Vic arriba a la desena edició consolidat com el torneig més important d'Espanya. El 1998 també va posar en marxa la Nit del Tennis Taula Català,i a finals d'aquell any va deixar la presidència per ocupar la direcció tècnica i posteriorment la direcció executiva de la Federació Internacional a Lausana. Ha estat distingit amb les insígnies d'or de les federacions catalana i espanyola.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Tarruella, Josep M.; Yxart, Josep M. Història del tennis de taula català. Barcelona: FC de Tennis Taula, 2003.
# Jordi Serra Ferrer

Jordi Serra Ferrer (1978-2019) fou un polític i tècnic d'estudis de mercat d'una empresa consultora valencià, diputat a les Corts Valencianes en la VIII legislatura.
Va estudiar Ciències Econòmiques i Investigació i Tècniques de Mercat a la Universitat de València. Va ser regidor a l'Ajuntament de Dénia (Marina Alta) pel Partit Socialista del País Valencià (PSPV) des de les eleccions municipals espanyoles de 2007 i diputat a les Corts Valencianes per la circumscripció d'Alacant des de les eleccions de 2011. Va ser secretari de la comissió permanent no legislativa de Noves Tecnologies i Societat del Coneixement de les Corts Valencianes. El febrer 2017 va ser nomenat gerent de les empreses municipals d'Ondara.
Va morir amb 41 anys a Dènia.

## Referències

* ↑ Seser, Jovi «Un home treballador, un amic únic. En memòria de Jordi Serra Ferrer (1978-2019)». Levante EMV, 10-10-2019.
* ↑ «Fitxa del diputat Jordi Serra Ferrer». Corts Valencianes. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ «Luto en Dénia por la muerte del exconcejal Jordi Serra a los 41 años». La Marina Plaza, 10-10-2019.

## Enllaços externs

* «Jordi Serra Ferrer». Osoigo.
# José María Igartua Mendizábal

José María Igartua Mendizábal (nascut el 6 de març de 1950) és un exfutbolista basc. Va competir en el torneig masculí dels Jocs Olímpics d'estiu de 1968.

## Carrera

Igartua va sorgir del sistema juvenil de l'Athletic de Bilbao al costat de Javier Clemente, amb els dos jugadors establint-se al primer equip als 18 anys després de debutar a la Lliga en el mateix partit, contra l'Elx el setembre de 1968. Després d'haver marcat un gol espectacular i important a la Copa de les ciutats en Fires contra l'Eintracht Frankfurt, Igartua va iniciar la final de la Copa del Generalísimo de 1969, també contra l'Elx, amb una victòria per 1-0 a Madrid.
L'octubre de 1970 va patir una fractura de cama en un partit contra el Celta de Vigo que el va mantenir fora de joc durant set mesos, i quan va tornar, no va poder assolir els mateixos nivells de rendiment que abans de la lesió i ja no era un jugador titular a l'Athletic; es va perdre l'èxit final de la Copa del Generalísimo de 1973 després d'haver aparegut en rondes anteriors. Aleshores, la carrera de jugador de Clemente també s'havia acabat prematurament a causa d'una lesió.
El 1975 Igartua va optar per baixar a la segona categoria amb el Celta (dirigit per l'antic porter de l'Athletic Carmelo Cedrun i assistit per Pedrito, el responsable de la fractura de cama cinc anys abans), ajudant els gallecs a obtenir l'ascens en la seva primera temporada, tot i que van baixar a la segona. Va tornar a seguir endavant, tornant al seu País Basc natal amb el Deportivo Alavés, on va participar regularment durant quatre campanyes a Segona Divisió abans de veure's obligat a retirar-se amb 31 anys a causa d'una espondilitis.
Va continuar vinculat a l'esport malgrat els seus problemes físics, tornant a la pilota basca en la qual havia estat molt implicat en la seva adolescència abans de centrar-se en el futbol. Als Campionats del Món de Pilota Basca de 1986, va guanyar una medalla de bronze en la variant del joc Paleta cuir (bat de fusta i pilota de cuir).

## Referències

* ↑ «José María Igartua Olympic Results». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 21 octubre 2018].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Igartua, el futbolista pelotari» (en castellà). Diari AS, 10-01-2019. [Consulta: 3 maig 2019].
* 1 2 3 «El golazo de Igartua en Frankfurt» (en castellà). El Mundo, 24-11-2015. [Consulta: 3 maig 2019].
* ↑ «Ante el Elche llegó la 21ª Copa» (en castellà). Vavel, 29-10-2013. [Consulta: 3 maig 2019].

## Enllaços externs

* José María Igartua Mendizábal a BDFutbol
# José Antonio Boix González

José Antonio Boix González (Peníscola, 8 d'agost de 1950 - 26 de gener de 2006) fou un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes durant la II Legislatura.
Treballà com a professor d'Educació General Bàsica al col·legi La Salle de Benicarló.
A les eleccions municipals espanyoles de 1983 fou escollit regidor de l'ajuntament de Peníscola per Alianza Popular, partit del que fou president local i del Baix Maestrat i membre del comitè executiu de la província de Castelló i del País Valencià. Fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1987 i formà part com a vocal de la Comissió de Governació i Administració Local i de la Comissió d'Educació i Cultura de les Corts Valencianes.
A 1991 va ser un del fundadors i cap de llista de "Agrupación Democrática Peñíscolana", un partit independent d´àmbit local que es va presentar a les eleccions locals de Peníscola de 1991, aconseguint 214 vots (9,99%) i un regidor. Aquest regidor va ser clau per a donar l'alcaldia a Ricardo Albiol Martín (PP), la primera vegada que el PP accedia a l'alcaldia del municipi .
Després de 12 anys d´activitat, a 1995 va deixar la política per a continuar amb la docència, que mai abandonà.

## Referències

* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes
* ↑ «Elecciones Municipales 1991» (en castellà). datoselecciones.com. [Consulta: 11 agost 2019].
# José Antonio Monago Terraza

José Antonio Monago Terraza (Quintana de la Serena, Badajoz, 10 de gener del 1966) és un polític espanyol, actual president del Partit Popular d'Extremadura.

## Biografia
### Primers anys: formació

Nascut a Quintana de la Serena, el seu pare, Manuel, natural de Guareña (Badajoz) i provinent d'una família d'agricultors, era guàrdia civil, i la seva mare, Rosalía, nascuda a Hornachos i criada a Cordobilla de Lácara, era filla d'un carter. Després que el seu pare fos destinat finalment a Calzadilla de los Barros, José Antonio Monago va créixer allà. Va començar els seus primers estudis al Col·legi Públic Annexa, i va culminar la fase preuniversitària a l'Institut Públic Bárbara de Braganza, on va cursar COU. Durant aquesta etapa, Monago va arribar a participar en la selecció extremenya d'handbol com porter.
Va ingressar en el Cos de Bombers el 1987, d'on en l'actualitat té el grau de Cap de Secció. Entre altres serveis, va formar part dels equips de rescat que va actuar en l'incendi dels Magatzems Arias de Madrid, on van perdre la vida 10 bombers, i va fundar l'ONG SOS Extremadura, que va actuar en els terratrèmols d'Algèria i Marroc.
Alhora, va culminar a la Universitat d'Extremadura els estudis de Formació del Professorat d'EGB en l'especialitat de Ciències Humanes.
Posteriorment va cursar els estudis d'Expert Universitari en Criminologia, dependents de la Universitat de Cadis, va cursar Dret a Càceres, va realitzar dos anys de Pràctiques Jurídiques al Col·legi d'Advocats de Badajoz (on es va col·legiar), i feu els cursos de doctorat en Dret a la Universitat de Salamanca, amb la qualificació d'excel·lent.

### Carrera política

El seu pas per la política es va iniciar en el Partit Demòcrata Popular d'Óscar Alzaga a Badajoz, d'on va passar, quan es va fusionar aquest partit amb el Partit Popular (PP). En aquella època, va ser cofundador del Consell Local de la Joventut de Badajoz, i en va ser el primer vicepresident. A les eleccions municipals de 1991 va ser elegit regidor a l'Ajuntament de Badajoz pel PP. Igualment ha estat diputat autonòmic i senador.
Entre 2000 i 2004 va ser secretari general del PP d'Extremadura, de 2004 a 2008 va ser President del PP de Badajoz, i des del 9 de novembre de 2008 President del PP d'Extremadura així com candidat a l'Assemblea d'Extremadura a les eleccions autonòmiques de 2011. Tot i que el PP va ser la llista més votada a la Junta d'Extremadura, no va aconseguir la majoria absoluta, pel que va obtenir la presidència el 7 de juliol de 2011 gràcies a l'abstenció dels tres diputats d'Esquerra Unida, convertint-se així en el primer president d'Extremadura del PP, després de 28 anys de govern del PSOE.

## Referències

* ↑ «Monago, elegido presidente de Extremadura con la abstención de IU» (en castellà). El Periódico, 07-07-2011. [Consulta: 19 agost 2013].
# Julius Korir

Julius Korir (Distrit Nandi, 21 d'abril de 1960) és un atleta kenyià, ja retirat, especialista en els 3.000 metres obstacles.
Nascut a Nandi, Kenya, Julius Korir entrà a l'escena de l'atletisme mundial el 1982, quan guanyà la medalla d'or als Jocs de la Commonwealth.
Korir millorà els seus temps durant el 1983, però només fou setè al Campionat del Món d'atletisme de 1983. El 1984 continuà millorant, acabant amb la medalla d'or als Jocs Olímpics de Los Angeles.
Es va perdre l'any 1985 per una lesió, i tot i que va competir durant diversos anys més, mai més va representar el seu país en un campionat internacional important.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Julius Korir». [Consulta: 15 abril 2023].

## Enllaços externs

* (anglès) IAAF
# José Manuel Bermudo Ávila

José Manuel Bermudo Ávila (Càceres, Extremadura, 1943) és un filòsof i professor universitari extremeny que ha exercit la seva tasca professional a Catalunya.
Catedràtic de Filosofia política de la Universitat de Barcelona, la temàtica marxista constitueix un dels seus camps de reflexió permanents, així com la filosofia moderna, temes sobre els quals ha publicat estudis monogràfics i ha preparat en castellà traduccions i edicions d'importants textos clàssics d'aquest període. Sense abandonar l'enfocament històric, el seu interès s'ha desplaçat cap a qüestions que cobreixen els diferents aspectes de la ciutat i de l'ordre polític.

## Publicacions

* El concepto de praxis en el joven Marx (1975)
* Filosofía marxista: manual de materialismo dialéctico (1976)
* De Gramsci a Althusser (1979)
* Engels contra Marx (1981)
* Eficacia y justicia (1992)
* Maquiavelo, consejero de príncipes (1994)
* Filosofia política (1997)

## Referències

* 1 2 Montserrat i Molas, Josep «José Manuel Bermudo Ávila». Gran Enciclopèdia Catalana (GEC). Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ «José Manuel Bermudo Ávila». Filosofia Catalana. Universitat de Barcelona. [Consulta: 25 octubre 2020].
# Thomas Pogge

Thomas Pogge (Hamburg, 1953) és un filòsof alemany, Doctorat a la Universitat Harvard, actualment professor a la Universitat Yale. És el Director d'investigació al Centre d'Estudi de la Ment en la Natura (CSMN), a la Universitat d'Oslo.

## Obra

L'originalitat de la contribució de Pogge es troba en la seva insistència en el paper dels deures negatius del més rics envers els més pobres del món, i no en els seus deures positius. Pogge afirma que els individus més rics tenen un deure imperiós de justícia que els obliga a actuar per tal d'erradicar la pobresa, i això bàsicament perquè han violat els seus deures negatius, (tals com el de no imposar-los un ordre institucional mundial injust). Pogge ha arribat a criticar Rawls considerant que la seva teoria sobre el dret de gents, no respon a criteris equitatius. Actualment treballa amb l'economista Aidan Hollis en un projecte sobre la salut i el dret als medicaments que promou un sistema de pagament dels medicaments en funció de l'impacte que tinguin sobre la salut global.

### Publicacions rellevants

* Politics as Usual (Polity, 2010);
* Kant, Rawls and Global Justice (Shanghai Translation Press, 2010),
* Hacer justicia a la humanidad (FCE, 2009)
* La pobreza en el mundo y los derechos humanos (Paidós, 2005).

## Bibliografia

* Realizing Rawls Ithaca: Cornell University Press, (1989). John Rawls (Münich: C. H. Beck Verlag, 1994).
* Eradicating Systemic Poverty: brief for a global resources dividend. Journal of Human Development Vol. 2 No. 1, 2001
* Recognized and Violated by International Law: The Human Rights of the Global Poor. Leiden Journal of International Law 18/4 (2005).
* John Rawls: His Life and Theory of Justice, trad. Michelle Kosch Nova York: Oxford University Press, (2006).
* (amb Christian Barry) Global Institutions and Responsibilities: Achieving Global Justice. Malden, Massachusetts: (Blackwell, 2006).
* (ed.) Freedom from Poverty as a Human Right: Who owes what to the very poor? Oxford UP, (2007). Traducció espanyola: La pobreza en el mundo y los derechos humanos. Barcelona: Paidos, 2008 (ISBN 978-84-493-1791-0)
* World Poverty and Human Rights: Cosmopolitan Responsibilities and Reforms, segona edició ampliada (Cambridge: Polity Press 2008).

## Referències

* ↑ Føllesdal, Andreas; Pogge, Thomas Winfried Menko. Real World Justice: Grounds, Principles, Human Rights, and Social Institutions (en anglès). Springer, 2006, p. 383. ISBN 1402031424.
* ↑ «Thomas Pogge». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Plana web de l'autor a Yale
* 'La gran incògnita...', un article de Pogge, publicat a Enrahonar ('UAB').
* Dossier sobre Pogge en català i castellà.
# Pier Luigi Nervi

Pier Luigi Nervi (Sondrio, 21 de juny de 1891 - Roma, 9 de gener de 1979) va ser un arquitecte i enginyer italià. Va estudiar a l'escola d'enginyeria civil de la Universitat de Bolonya i va exercir com a professor d'enginyeria a la Universitat de Roma entre 1946 i 1961. Destacà pels seus dissenys com a enginyer estructural i l'ús innovador del formigó armat. És un dels màxims exponents del moviment de l'arquitectura racionalista entre els anys 20 i 30 del segle xx.
Entre les seves obres destaquen l'Estadi Artemio Franchi (1930-32) que ha esdevingut un model per estadis arreu del món. Entre 1948 i 1949 va dissenyar el Palau d'Exposicions de Torí, on va aprofundir en l'ús les peces seriades de formigó, en el que es convertiria en una de les obres més importants de l'arquitectura europea de la postguerra juntament amb el Palazzo dello Sport de Roma (1957). La preocupació pel cost de les construccions el portà a experimentar amb sistemes de prefabricació in situ com el ferrociment.
Va col·laborar en la construcció de l'edifici de la UNESCO de París (1953-57), i dissenyà dels càlculs de la Torre Pirelli de Milà (1958).

## Referències

* ↑ «Pier Luigi Nervi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ace Stream

Ace Stream, també conegut com a Torrent Stream, és el nom d'un reproductor multimèdia basat en VLC i que té compatibilitat amb el protocol BitTorrent. El programa és capaç d'emprar la tècnica televisió d'igual a igual i permetre la reproducció en temps real de televisió i vídeo. Té extensions per a Firefox i Chrome.

## Referències

* ↑ Халявин, Василий. Как пользоваться Интернетом после принятия закона «Об Интернете» (en rus). Litres, 2017. ISBN 545734889X.

## Enllaços externs

* Ace Stream
# Ángel Larroca

Ángel Larroca (Calataiud, província de Saragossa; entre 1880 i 1890-Múrcia, 1947) va ser un compositor aragonès. A principis del s. XX es va fer càrrec del benefici de MC de la Catedral de Múrcia i, quan el 1918 es va crear el Conservatori de Música de Múrcia, va ser nomenat professor d'harmonia, lloc que va ocupar fins a la seva mort. Va escriure obres religioses i profanes, particularment peces corals amb motius murcians, i el difós motet No me mueve mi Dios para quererte.

## Referències

* ↑ SEGUÍ, Salvador. «Larroca, Ángel», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 6, p. 767