OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resiliència (ecologia)

Resiliència en ecologia és la capacitat d'un ecosistema per a respondre a una pertorbació biològica o a una alteració biològica, resistint els danys i recuperant-se ràpidament. Aquestes pertorbacions poden incloure esdeveniments estocàstics com són els incendis, inundacions, tempestes de vent, explosions de poblacions d'insectes i activitats humanes com la desforestació i la introducció d'espècies exòtiques d'animals o plantes. Alteracions de suficient magnitud o durada poden afectar profundament l'ecosistema i pot forçar un ecosistema per a arribar a un llindar a partir del qual predomini un diferent règim dels processos i estructures. Les activitats humanes poden afectar la resiliència d'un ecosistema, com són la reducció de la biodiversitat, l'explotació dels recursos naturals, contaminació, ús de la terra i canvi climàtic antropogènic, que són causes del règim de canvi en els ecosistemes, sovint en condicions menys desitjables i degradades.

## Referències

* ↑ Folke, C., Carpenter,S., Elmqvist, T., Gunderson, L., Holling C.S., Walker, B. Resilience and Sustainable Development: Building Adaptive Capacity in a World of Transformations Ambio 2002

## Enllaços externs

* Resilience Alliance — a research network that focuses on social-ecological resilience Resilience Alliance.
* Stockholme Resilience Centre — an international centre that advances trans disciplinary research for governance of social-ecological systems with a special emphasis on resilience — the ability to deal with change and continue to develop Stockholm Resilience Centre.
* TURaS — un projecte europeu TURaS.
* Microdocs:Resilience — a short documentary on resilience Resilience Arxivat 2014-01-09 a Wayback Machine..
# Residència d’Investigadors de Barcelona

La Residència d’Investigadors de Barcelona, coneguda simplement com a Residència d'Investigadors, és un consorci públic creat l'any 1993 pel Consell Superior d'Investigacions Científiques i la Generalitat de Catalunya. El seu objectiu és el d'allotjar els investigadors, investigadores i professionals acadèmics durant les seves estades a Barcelona i organitzar activitats de divulgació per al foment de la reflexió i el diàleg. El seu espai acull nombrosos actes de difusió del coneixement científic adreçats a tots els públics.
Creada el 1993, fou inaugurada el 1998 al carrer de l'Hospital, 64, a tocar de l'edifici de la Institució Milà i Fontanals de Recerca en Humanitats dels CSIC que és alhora l'edifici de la Delegació del Consell Superior d'Investigacions Científiques a Catalunya.

## Origen i antecedents

Els primers referents de l'actual Residència d'Investigadors van ser la Residencia de Estudiantes de Madrid, la Residència de la Universitat Industrial i la Residència Internacional de Senyoretes Estudiants (RISE), aquestes últimes creades, respectivament, als anys 1920 i 1930 a Barcelona. El veritable precursor, però, va ser el Consell Superior d'Investigacions Científiques, que l'any 1963 es va plantejar que la ciutat de Barcelona a causa de la seva importància científica i cultural, havia d'oferir un espai per acollir científics i investigadors que hi estiguessin de pas, i va decidir obrir una residència que va funcionar fins al 1992. Més tard, l'any 1993, el CSIC i la Generalitat de Catalunya van crear el Consorci de la Residència d'Investigadors i van signar un conveni en el qual es va acordar construir el nou edifici de la Residència a l'antiga seu de la Residència del CSIC.

## Referències

* 1 2 «Residència d’Investigadors». Barcelona Cultura - Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 11 juliol 2022].
* 1 2 «Residencias de Investigadores del CSIC: Residencia de Investigadores de Barcelona». CSIC. [Consulta: 11 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Residència d’Investigadors de Barcelona
# Residència diplomàtica

La residència de l'ambaixador o residència diplomàtica forma part de l'ambaixada. En sentit ampli, l'ambaixada integra tant els locals de la missió diplomàtica, coneguts com a cancelleria, com la residència de l'ambaixador, i el personal diplomàtic acreditat. Segons l'article 30 de la Convenció de Viena sobre relacions diplomàtiques té la mateixa inviolabilitat i protecció que els locals de la missió diplomàtica.
# Riu Ngadda

El riu Ngadda és un riu de Nigèria que desemboca al llac Txad. És un riu permanent a la part alta i estacional a la part baixa. Les seves fonts es troben al flanc nord-oest de les muntanyes Mandara i flueix en direcció nord-est cap al llac Txad, al qual no arriba des dels anys vuitanta. La seva conca hidrogràfica és d'uns 14.400 km².
L'embassament Alau, construït al riu ha interferit amb les fèrtils planes inundables estacionals de la regió de Maiduguri.

## Referències

* ↑ The Physical Setting of Nigeria a onlinenigeria.com (anglès)
* ↑ «Transboundary Diagnostic Analysis of the Lake Chad Basin» (en anglès), 04-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ Thambyapillay, G. G. R. «Drought chronology dating in the lake Chad basin (Nigeria command)». Colloques et séminaires - Institut français de recherche scientifique pour le développement en coopération. ORSTOM Soil Research Centre [París], 13-05-1993, pàg. 31–61.
# Riu Ogre

El riu Ogre és un riu de Letònia. Neix a Siveninš i flueix fins a desembocar a Daugava. Té una longitud de 188 km, i un cabal mitjà a la desembocadura de 17,9 m³/s, amb un màxim de 177 m³/s i un mínim de 2,1 m³/s Part del recorregut del riu transcorre pel Parc Natural de la Vall d'Ogre.

## Afluents
### Afluents pel marge esquerre

* Viešupe (15 km);
* Virdzite (8 km);
* Ilzite (12 km);
* Valola (17 km);
* Sumulda (12 km);
* Lobe (22 km).

### Afluents pel marge dret

* Garšupe (12 km);
* Sustala (16 km);
* Risene (10 km);
* Alainite (12 km);
* Meltne (13 km);
* Vegerupite (7 km);
* Piparupite (9 km);
* Naruža (12 km);
* Licupe (40 km);
* Skolasupe (14 km);
* Aviekste (28 km);
* Ranka (21 km).
* Norupite (21 km)

## Referències

* ↑ Preses nams. Enciklopēdija "Latvijas daba", 1998.
# Rüdiger Abramczik

Rüdiger Abramczik (18 de febrer de 1956) és un exfutbolista alemany de la dècada de 1970 i entrenador.
Fou 19 cops internacional amb la selecció alemanya amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1978.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Schalke 04, Borussia Dortmund, 1. FC Nürnberg i Galatasaray S.K., entre d'altres.
Un cop retirat ha estat entrenador a clubs com Antalyaspor.

## Referències

* ↑ «Rüdiger Abramczik». worldfootball.net. [Consulta: 13 febrer 2010].
* ↑ «Rüdiger Abramczik» (en alemany). fussballdaten.de. [Consulta: 26 novembre 2014].
* ↑ Rüdiger Abramczik Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «German Soccer Personalities». abseits-soccer.com. Arxivat de l'original el 2008-12-22. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ Rüdiger Abramczik Fitxa a Fussballdaten
* ↑ «RUDİGER ABRAMCYZK». TFF. [Consulta: 12 febrer 2010].
# Adolphe Devin-Duvivier

Jean Adolphe Hippolyte Devin-Duvivier, conegut com Adolphe Devin-Duvivier, (Liverpool (Regne Unit), 22 de maig, 1827 - Còrdova (Illinois), 9 d'agost, 1907), va ser un compositor i professor de cant francès.

## Biografia

Fill d'Eugène Devin, professor de música, va seguir la seva família a Berlín quan només tenia 12 anys i va ser alumne de Siegfried Dehn, Theodor Kullak i Gottfried Weber. El 1847 va continuar els seus estudis al Conservatori de Música de París com a alumne de Fromental Halévy (composició), Ignaz Moscheles (piano) i Manuel Garcia (veu).
Professor de cant a la Royal Academy of Music de Londres del 1875 al 1891, va emigrar a Chicago el 1891, deixant enrere la seva dona i els seus dos fills, i hi va treballar com a professor de cant. Es va tornar a casar i després es va divorciar. De tercera dona, va tenir un fill nascut el 14 d'abril de 1901.
És l'autor de la música que acompanya nombrosos poemes i cançons, incloent textos de Victor Hugo, Théophile Gautier i Alphonse de Lamartine, així com composicions de música clàssica.
Està enterrat al cementiri de Cordova, Illinois.

## Obres

* Sense data : La Fleur mourante, melodia, lletra d'Émile Lambert
* Sense data : Le Chant du prisonnier, ballade, lletra de Ludwig Uhland, traduït al francès per Eugène Borel
* 1850 : L'Aube nait et ta porte est close !, serenata, lletra de Victor Hugo
* 1851 : Quatre melodies i un motet
* 1852 : Rêve du cœur, melodia, poesia de Charles Fournel
* 1852 : L'Enfant du Bon Dieu, romance, poesia de madame Deslongchamps
* 1852 : Mirage, caprici, poesia de Théophile Gautier
* 1852 : Au revoir !, idil·li
* 1852 : Ramez ! dormez ! aimez !, poesia de Victor Hugo
* 1852 : Adé ! Adé !, cant bohemi original per a piano. op. 9
* 1852 : Viens !, cant d'Amor, poesia de Alphonse de Lamartine
* 1860 : Le Pas d'armes du roi Jean, ballada per a cant i piano, poesia de Victor Hugo
* 1867 : Deborah, òpera-còmica en 3 actes d'après les Chroniques de la Canongate de Walter Scott, llibret d'Édouard Plouvier i Adolphe Favre, Théâtre-Lyrique imperial (14 gener)
* 1868 : Résignation, poesia de Victor Hugo
* 1868 : L'Aube, lletra de Jules Noriac
* 1868 : Chanson des amours, poesia de Victor Hugo
* 1868 : L'Amour, poesia de Victor Hugo
* 1868 : Le Mois où l'on aime, poesia de Victor Hugo
* 1868 : Les Adieux de l'hôtesse arabe, poesia de Victor Hugo
* 1875 : Le Triomphe de Bacchus, pece per orquestra, Londres, novembre
* 1887 : Ave Maria

## Referències

* ↑ François-Joseph Fétis, Biographie universelle des musiciens [archive], 1878, p. 267
* ↑ Diana Snigurowicz, L'Art Musical, 1860-1870, 1872-1894, 1988, p. 1123
* ↑ Pierre Larousse, Grand dictionnaire universel du XIXe siècle [archive], 1870, p. 658
* ↑ Critique dans Le Journal amusant: journal humoristique, volum 4, 1867, p.|7

## Bibliografia

* Pierre Larousse, Grand dictionnaire universel du XIXe siècle [arxiu], 1870, p. 658
* François-Joseph Fétis, Biographie universelle des musiciens [arxiu], 1878, p. 267
* David Baptie, Musicians of All Times: A Concise Dictionary of Musical, 1897, p. 35
# Santa-Lucia-di-Mercurio

Santa-Lucia-di-Mercurio (en cors Santa Lucia di Mercuriu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 69 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 162 | 170 | 104 | 100 | 66 | 69 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Paulu Santu Parigi | PNC | |
# MiWi

MiWi (acrònim de Microchip Wireless) és un protocol de comunicacions sense cables via ràdio-freqüència (xarxa sense fil). Està dirigit al sector domèstic (domòtica), edificis terciaris (immòtica) i a ciutats (urbòtica: xarxa d'àrea metropolitana). MiWi està basat en la norma IEEE 802.15.4 i destinat a crear xarxes d'àrea personal de baixa potència i baixa velocitat de transmissió de dades. MiWi és dissenyat i propietat de l'empresa Microchip Technology. Aquest protocol pot ésser emprat en la Internet de les coses.

## Característiques

* Orientat a dispositius de baix cost, curt abast (100m en camp obert) i baix consum d'energia (ideal per a dispositius a bateria).
* Baixa potència d'emissió segons normativa del Institut Europeu de Normes de Telecomunicació ETSI 300 220.
* Utilitza una banda sense llicència ISM.
* Empra una topologia de Xarxa en Malla per a aconseguir un major abast (vegeu Fig.1)
* És un protocol propietari.

## Arquitectura

MiWi s'estructura en les següents capes:
* Capa física (PHY) definida per la norma IEEE 802.15.4
* Capa d'enllaç de dades (MAC) definida per la norma IEEE 802.15.4
* Capa de xarxa definida per l'especificació MiWi.
* Capa d'aplicació definida per l'especificació MiWi.

## Circuits integrats per a implementar MiWi

* IC de Microchip Technology : MRF24J40MA, MMRF89XAM8A.

## Vegeu també

* Protocol ZigBee
* Protocol Thread
* Protocol SimpliciTI
* Protocol ISA100.11a
* Protocol WirelessHART

## Referències

* ↑ «What is MiWi | Microchip Wireless Networking protocol basics» (en anglès). rfwireless-world. [Consulta: 5 febrer 2017].
* ↑ «MiWi- Protocol - Embedded Wireless | Wireless Connectivity | Microchip Technology Inc.» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-01-18. [Consulta: 5 febrer 2017].
* ↑ «Protocol MiWI» (en anglès). [Consulta: 5 febrer 2017].
# Al-Nasr SC Salalah

* Aquest article tracta sobre el club de futbol omanita. Vegeu-ne altres significats a «Al-Nasr».
L'Al-Nasr SCSC Salalah (àrab: نادي النصر العماني, Nādī an-Naṣr al-ʿUmānī, ‘Club Omanita de la Victòria’), també conegut localment com Al-Mulk o «el Rei», és un club de futbol omanita de la ciutat de Salalah. Al-Nasr significa ‘la Victòria’.

## Palmarès

* Lliga omanita de futbol:
** 1980, 1981, 1989, 1998, 2004
* Copa Sultan Qaboos:
** 1995, 2000, 2002, 2006, 2018
* Copa Federició d'Oman:
** 2015-16
* Supercopa omanita de futbol:
** 2018

## Referències

* ↑ «Al-Nasr Salala». national-football-teams.com.
* ↑ «Oman - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* 1 2 3 «Oman - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* (àrab) Web oficial
# Villar de la Encina

Villalgordo del Marquesado és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# La bellesa dominant la força

La bellesa dominant la força és una figura feta per Venanci Vallmitjana i Barbany el 1886 i que es troba conservada actualment a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, amb el número de registre 1123 d'ençà que va ingressar el 26/07/1887, provinent la col·lecció privada de l'autor de l'obra.

## Descripció

Imatge que simbolitza la bellesa dominant la força, representada en una figura femenina que sotmet un arrogant lleó.L'obra definitiva de Venanci Vallmitjana feta en marbre era un encàrrec de Lord Standley de Manchester. El mateix escultor va fer altres versions d'aquesta obra en guix o en terra cuita, i en diferents mides. El Museu del Prado també en conserva una.

## Inscripció

A la figura es pot llegir la inscripció Venancio Vallmitjana (davant); Barna 1886.

## Bibliografia

* Trullén, Josep Maria (dir.). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu. 2001a ed.. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V.Balaguer, 2001. B-10-437/2001. ISBN 84-931438-3-9.

## Enllaços externs

* Web oficial del museu
# La bella jardinera

La bella jardinera (en italià La bella giardiniera) és una pintura a l'oli realitzada per Rafael el 1507 i actualment exposada al Museu del Louvre, a París, on es coneix amb el nom de La Vierge à l'Enfant avec le petit saint Jean-Baptiste.

## Enllaços externs

* La bella jardinera al Museu del Louvre Arxivat 2019-05-18 a Wayback Machine. (francès)
# La guerra de Dios

La guerra de Dios és una pel·lícula espanyola dirigida per Rafael Gil i estrenada en 1953, que va obtenir notable èxit. Fou guardonada amb el Lleó de Bronze de la 14a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Sinopsi

Un sacerdot rep com a primera destinació la parròquia d'un poble miner, acuitat per la pobresa. En aquest àmbit centrarà totes les seves forces per a vèncer el rancor acumulat pels miners envers la professió eclesiàstica.

## Repartiment

* Claude Laydu - P. Andrés Mendoza
* Francisco Rabal - Martín
* José Marco Davó - Don César
* Fernando Sancho - Barrona
* Gérard Tichy - El Negro
* Alberto Romea
* Carmen Rodríguez
* Ricardo Calvo
* Julia Caba Alba - Germana de D. César
* Félix Dafauce
* Milagros Leal
* Mariano Azaña - Fermín, el carter
* José Sepúlveda
* Manuel Kayser
* Arturo Marín
* José Manuel Martín
* José Miguel Rupert
* Félix Briones
* María Eugenia Escrivá - Margarita
* Jaime Blanch - Daniel
* Carlos Acevedo - Niño
* Juan José Vidal - Niño

## Premis
### 1a Setmana Internacional del Cinema de Sant Sebastià

| Categoria | Candidat | Resultat |
| Conquilla d'Or a la millor pel·lícula | La guerra de Dios | Guanyadora |
| Conquilla de Plata al millor director | Rafael Gil | Guanyador |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1953

| Categoria | Candidat | Resultat |
| Millor actor | Francisco Rabal | Guanyador |
La pel·lícula va aconseguir un premi econòmic de 475.000 ptes, als premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1953.

## Referències

* ↑ Bentley, Bernard. A Companion to Spanish Cinema. Boydell & Brewer 2008. p. 121
* ↑ Palmarès del Festival a IMDB
* ↑ «Premios 1 edición. 1953». Festival Internacional de Cine de San Sebastián. [Consulta: 13 maig 2018].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1953». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 24 març 2016].
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-114
# La guerra de l'Oleg

La guerra de l'Oleg (títol original: The distant barking of dogs) és un documental del 2017 dirigit pel danès Simon Lereng Wilmont, que narra la vida de l'Oleg, un nen de deu anys que viu amb la seva àvia a la regió ucraïnesa de Donetsk durant la Guerra al Donbàs.
Fruit d'una cooproducció danesa, sueca i finlandesa, va ser guardonat amb el premi al millor debut de l'IDFA d'Amsterdam del 2017, i el premi TV3 al millor documental del DocsBarcelona del 2018, entre d'altres. La pel·lícula es va rodar al poble d'Hnutove, prop de la ciutat de Mariúpol, entre el 2015 i el 2017.

## Argument

Oleg i la seva àvia Alexandra viuen en una zona fronterera en guerra, on sovint han de conviure amb l'artilleria antiaèria i els atacs amb míssils, i on la vida es fa cada dia més difícil. Oleg es diverteix amb el seu cosí petit Yarik i en Kostia, un veí. A través de la seva perspectiva, el documental explica les implicacions de créixer en una zona de guerra i la lluita d'un nen per entendre el món entre els perills i desafiaments d'un conflicte bèl·lic.

## Repartiment

* Oleg Afanasyev
* Alexandra Ryabichkina

## Premis rebuts

* Premi TV3 Drets Humans (DocsBarcelona)
* Premi Especial del Jurat (Festival de Salem)
* Millor Pel·lícula Internacional (Festival Documental Tel-Aviv, Docaviv)
* Millor Òpera Prima (IDFA)
* Millor Documental (Premis Bodil)
* Millor Pel·lícula Internacional (Thessaloniki Film Festival)
* Premi FIPRESCI
* Premi dels Drets Humans (Festival de Goteborg)
* Millor documental nórdic
* Premi Spotlight (Cinema Eye Honors)

## Referències

* ↑ «La guerra de l'Oleg». FilminCAT. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2020. [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ «"The distant barking of dogs" guanya el Premi DocsBarcelona TV3 al millor documental». CCMA, 28-05-2018 [Consulta: 6 maig 2020].
# Lake Zurich

Lake Zurich és una vila dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 18.104 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake Zurich tenia 18.104 habitants, 5.746 habitatges, i 4.866 famílies. La densitat de població era de 1.078,7 habitants/km².
Dels 5.746 habitatges en un 54,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 75,3% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 15,3% no eren unitats familiars. En el 12,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,42.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,1% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 34,1% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 5,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 84.125 $ i la renda mediana per família de 89.874 $. Els homes tenien una renda mediana de 63.909 $ mentre que les dones 43.047 $. La renda per capita de la població era de 30.287 $. Aproximadament el 2% de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake Zurich». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake Zurich». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lakehurst

Lakehurst és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 2.708 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lakehurst tenia 2.522 habitants, 870 habitatges, i 662 famílies. La densitat de població era de 1.058,4 habitants/km².
Dels 870 habitatges en un 41,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,5% hi vivien parelles casades, en un 13,4% dones solteres, i en un 23,9% no eren unitats familiars. En el 19,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,6% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 34,1% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.567 $ i la renda mediana per família de 48.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.403 $ mentre que les dones 26.667 $. La renda per capita de la població era de 18.390 $. Aproximadament el 4,4% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lakehurst». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lakehurst». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.