OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Itinéraire d'un enfant gâté

Itinéraire d'un enfant gâté és una pel·lícula francesa dirigida per Claude Lelouch el 1988.

## Argument

Orfe criat en el circ, Sam Lion ha hagut de fer una reconversió forçada després d'un accident de trapeci i s'ha fet empresari. Però amb els cinquanta complerts, es cansa de les seves responsabilitats i del seu fill, Jean-Philippe, la col·laboració del qual no és de gran ajuda. Decideix llavors desaparèixer al mar. Però el seu passat l'agafarà en la persona d'Albert Duvivier, un dels seus antics empleats. Després pren a poc a poc consciència de l'essència de la seva vida.

## Repartiment

* Jean-Paul Belmondo: Sam Lion
* Richard Anconina: Albert Duvivier anomenat Al
* Marie-Sophie L.: Victoria Lion
* Jean-Philippe Chatrier: Jean-Philippe Lion
* Lio: Yvette
* Daniel Gélin: Pierre Duvivier
* Gila von Weitershausen: La prostituta a Hambourg
* Béatrice Agenin: Corinne
* Sabine Haudepin: l'amiga d'Al
* Michel Beaune: Mestre Vergne
* Pierre Vernier: El rector
* Wookie Mayer
* Arthur Brauss
* Sabi Dorr
* Jeanne Marine
* Udo Wachtveitl
* Salomé Lelouch:

## Al voltant de la pel·lícula

* Jean-Philippe Chatrier apareix igualment en Hommes, femmes, mode d'emploi i Il y a des jours... et des lunes.

## Errors

* Al final de la pel·lícula, quan Sam Lion dispara amb el seu fusell sobre una lleona per adormir-la, la xeringa es veu primer sobre la cuixa esquerra després en els plans següents, la de dreta.
* En l'escena de la "salutació", la maneta de la porta finestra situada darrere Sam Lion canvia diverses vegades de posicions.
* En la demanda de matrimoni, es veu al principi Victoria Lion amb el seu anell de promesa, després ja no el té i un altre cop se la torna a veure amb l'anell.
* Al començament de la pel·lícula, es veu Sam Lion de 13 anys fer acrobàcies en un circ davant militars alemanys, probablement durant l'ocupació. Ara bé després, quan s'allotja en un hotel just després de la seva "desaparició", un veu sobre la coberta d'un París Match "Sam Lion 1934-1984", cosa que fa pensar que tindria 13 anys el 1947, després doncs de l'ocupació alemanya.

## Premis

* César al millor actor per a Jean-Paul Belmondo el 1989
* Gran Premi d'interpretació al Festival de Chicago per a Richard Anconina
# Jan George Bertelman

Jan George Bertelman (Amsterdam, 21 de gener de 1782 - Amsterdam, 25 de gener de 1854) va ser un compositor holandès i professor de música.

## Vida i treball

Bertelman va néixer a Amsterdam el 1782, fill de Henry Joost Bertelman i Johanna Shock. Quan Bertelman tenia nou anys, el seu pare va morir. Va estudiar amb Daniel Bracht Huyser (1769), un organista cec que treballava al "Nieuwe Kerk d'Amsterdam". A més dels seus estudis musicals, Bertelman es va ocupar de la seva mare i ell mateix treballant altres feines. A Amsterdam, Bertelman va ser compositor, organista i professor de música. Entre els seus alumnes hi havia Rijk Hol, Johannes Bernardus van Bree i Hermina Maria Dijk.
Bertelman era membre honorari de quatre organitzacions: la "Royal Academy of Arts", la "Society for Utilities General", la "Society for the Promotion of Musical Arts" i l'"Acadèmia de Santa Cecilia de Roma". El 1842 va ser nomenat cavaller de l'Ordre del Lleó holandès.
Bertelman es va casar amb Dorothea Christina Kathman a Amsterdam el 28 d'abril de 1820. Va morir el gener de 1854 a l'edat de 72 anys a Amsterdam. El seu fill, Johannes Jacobus Bertelman, va ser pintor i més tard es va convertir en el cofundador del Museu Gouda.
Bertelman va ser enterrat al Nieuwe Kerk d'Amsterdam. A Amsterdam, Bertelmanstraat (carrer Bertelman) i Bertelmanplein (plaça Bertelman) porten el seu nom.
Bertelman és considerat un teòric musical competent que va contribuir al desenvolupament de la teoria de l'harmonia per a instruments musicals i com un dels primers compositors holandesos que es va adonar de la importància de Bach. Com a compositor és considerat un bon artista conservador.

## Composicions seleccionades

* La batalla de Nieuwpoort ("La batalla de Nieuwpoort", una cantata)
* El cinquantè aniversari de la Societat Felix Meritis ("El cinquantenari de la Societat Felix Meritis")
* Diverses cançons del cançoner infantil Kinderliederen (1843) de J.P. Eije, inclòs El xai petit, estàs tan solitari bategant / Over the heî! Over de heî ("Xai, camines tan solitari per bategar / Per damunt del bruc!")
* Rèquiem per a cor i orquestra en tres parts (1808)
* Missa, una misa.
* Altres varietats de cantates, obertures, concerts, peces de saló per a piano (incloses les variacions de la cavatina Di tanti palpiti de Rossini), cançons i obres corals.

## Referències

* ↑ "Algemeen Handelsblad". Delpher. October 14, 1842. Consultat 1 de juliol, 2016.
* ↑ van der Vliet, JL (1854). Jan George Bertelman (met portret). De Tijd, merkwaardigheden der letterkunde en geschiedenis van den dag, voor de beschaafde wereld. Nationale Bibliotheek van Nederland.
* ↑ "Nekrologie Jan George Bertelman". Algemene konst- en letterbode. 1854. Consultat juliol 1, 2016
# Iponomeutoïdeus

Els iponomeutoïdeus (Yponomeutoidea) són una superfamília de lepidòpters glossats del clade Ditrysia, denominades vulgarment papallones ermini.

## Famílies

* Argyresthiidae
* Attevidae
* Bedelliidae
* Glyphipterigidae
* Heliodinidae
* Lyonetiidae
* Plutellidae
* Praydidae
* Yponomeutidae
* Ypsolophidae

## Referències

* ↑ Sohn, Jae-Cheon. Molecular phylogenetics, biodiversity and life history evolution of Yponomeutoidea (Lepidoptera: Ditrysia), with a catalog and an overview of the lepidopteran fossils (tesi) (en anglès). University of Maryland, 2013.
* ↑ Sohn, Jae-Cheon; Regier, Jerome C.; Mitter, Charles; Davis, Donald; Landry, Jean-François «A Molecular Phylogeny for Yponomeutoidea (Insecta, Lepidoptera, Ditrysia) and Its Implications for Classification, Biogeography and the Evolution of Host Plant Use» (en anglès). PLoS ONE, 8, 1, 31-01-2013, pàg. e55066. DOI: 10.1371/journal.pone.0055066. ISSN: 1932-6203. PMC: PMC3561450. PMID: 23383061.
# Ipos

Ipos és un dimoni, príncep dels inferns, que té l'aparença d'un àngel amb cap de lleó. De vegades pot contenir parts d'altres animals en les seves representacions artístiques, com el voltor, la llebre o un ànec, però la força del lleó és la que més el caracteritza. Aquest coratge el porta ser un dur combatent i com a tal és invocat per l'ocultisme, com s'instrueix a la Clavicula Salomonis Regis o al Pseudomonarchia Daemonum. Es relaciona amb la corrupció d'una imatge del déu egipci Anubis.

## Referències

* ↑ S. L. MacGregor Mathers, A. Crowley, The Goetia: The Lesser Key of Solomon the King (1904).ISBN 0-87728-847-X.
# Iporá

Iporá (en castellà i oficialment Balneario Iporá) és una localitat balneària de l'Uruguai.

## Geografia

Es troba a 7 quilòmetres de la ciutat de Tacuarembó, capital del departament del mateix nom.
El balneari té dos llacs artificials, una piscina per a la natació, zones de càmping i altres instal·lacions.

## Història

El procés de construcció es va estendre entre 1950 i 1968, a càrrec de l'empresari d'una sucursal local del Banc Casupá Felipe Albornoz.
Durant els anys 1970, amb la dictadura, el municipi de Tacuarembó es va encarregar d'administrar el balneari i va cedir les propietats a l'Estat uruguaià.
El 1989 es va realitzar en aquesta localitat el Primer Jamboree Nacional de l'Associació Scouts de l'Uruguai, on van participar milers de joves practicants de l'escoltisme a tot el país.

### Origen del nom

El nom Iporá va ser proposat per Carlos Raúl Ríos, qui va guanyar un concurs obert el premi del qual era un dels terrenys del fraccionament original. Iporá o Yporá significa "aigua bella".

## Referències

* 1 2 Informació sobre Iporá Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (castellà)
# Istari

En la ficció de J.R.R. Tolkien, els istari (singular istar; "els savis" en quenya) són un grup de cinc maiar amb aspecte d'home que van arribar a la Terra Mitjana enviats pels vàlar per ajudar els pobles que hi habitaven a combatre el senyor fosc Sàuron. Els homes els anomenaren mags.
Van arribar a la Terra Mitjana al voltant de l'any 1050 de la Tercera Edat, quan el Bosc Verd va caure sota l'ombra i passà a ser conegut com el Bosc Llobregós. Sàuron havia format un nou exèrcit i havia fet de Dol Guldur el seu bastió. Els poders, o els vàlar, havien decidit no intervenir directament a la Terra Mitjana, però sentint-se responsables les accions d'un dels ainur, van enviar els istari per ajudar els pobles de la Terra Mitjana a plantar cara a Sàuron.
Els cinc istari van arribar a la Terra Mitjana sota l'aparença d'homes vells i desposseïts de gran part dels poders que els eren innats com a màiar, ja que la seva missió era ajudar a través de la persuasió i l'encoratjament, no mitjançant la força o el temor. Tot i que el seu cos era d'home a tots els efectes, el seu envelliment era imperceptible i com els elfs, sols podien morir en batalla.
Duien llargues vares, que aparentment estaven vinculades a la seva habilitat de practicar màgia. Els cinc mags van fer llargs viatges a través de la Terra Mitjana i van rebre molts noms en les diferents llengües dels seus habitants:
| Color | Oestron (anglès antic¹) | Quenya | Sindarin | Altres noms |
| Blanc | Sàruman (Searu-man: home hàbil) | Curumo (home hàbil) | Curunir (home hàbil) | A la comarca: Xarquiu (assimilació de Sharku: home vell en òrquic), Sàruman de Molts Colors |
| Gris | Gàndalf (Wand-elf: elf ² de la vara) | Olórin (somniador$^3$) | Mithràndir (pelegrí gris) | Entre els nans: Tharkûn (Khuzdul: "home de la vara"), al sud: Incánus, Corb de Tempesta |
| Bru | - | Aiwendul (amic dels ocells) | - | Ràdagast (nom de significat desconegut en una llengua dels homes de les valls de l'Ànduin) |
| Blaus | -$^4$ | Alatar (el que ve després) i Pallando (el distant) | - | - |
| 1: En les obres de Tolkien, totes les paraules en la llengua comuna o oestron son traduïdes a l'anglès. 2: Per la seva saviesa i extrema longevitat, els homes del nord equiparaven Gàndalf amb un elf. 3: Els somnis entre els elfs solien ser clars i profètics. El significat no literal d'Olórin seria "aquell que veu el futur clarament" 4: Els mags blaus no van rebre noms coneguts en les llengües dels elfs o els dúnedain, ja que de seguida van viatjar cap a l'est i no hi tingueren contacte. |||||
# Iturup

Iturup (en rus: Итуруп; en japonès: 択捉島, Etorofu-tō) és l'illa més gran de l'arxipèlag de les Kurils, amb una superfície de 3.139 km². Al seu nord-est es troba l'illa d'Urup, separada per l'estret de Vries, i al seu sud-oest l'illa de Kunaxir, separada per l'estret d'Ekaterina. Administrativament, forma part del raion de Kurilsk, a l'óblast de Sakhalín (Rússia). El centre administratiu és la ciutat de Kurilsk. El Japó reclama la sobirania d'Iturup i inclou l'illa a la subprefectura de Nemuro, dins la prefectura de Hokkaidō. L'illa hostatja el camp d'aviació militar de Burevestnik (Буревестник). El 2006 s'obrí a Iturup el complex de processament de peix més gran de Rússia.

## Referències

* ↑ «Ostrov Iturup, Russia - Geographical Names, map, geographic coordinates». [Consulta: 10 agost 2020].
# Jaime Sánchez Muñoz

Jaime Sánchez Muñoz (nascut l'11 de març de 1995) és un futbolista andalús que juga com a defensa central al Deportivo La Corunya.

## Carrera de club

Nascut a Chiclana de la Frontera, Cadis, Andalusia, Sánchez es va incorporar a La Fábrica del Reial Madrid l'agost de 2012, procedent del Cadis CF, per una quota de 250.000 €. Va fer el seu debut sènior amb l'equip C de l'anterior a l'edat de 17 anys el 24 de març de 2013, començant en una derrota a Segona Divisió B a casa per 1-2 contra l'Sporting de Gijón B.
Sánchez va ascendir al filial per a la temporada 2014-15, i va acabar la temporada com a titular però posteriorment va patir una lesió que el va mantenir fora durant tota la campanya 2015-16. El 28 de juliol de 2016, va ser cedit al CE Sabadell FC de tercera divisió, però no va jugar després de tornar a lluitar amb les lesions.
Sánchez només va tornar a l'acció el 24 de setembre de 2017, en una derrota per 1-2 contra el CDA Navalcarnero, 861 dies després del seu darrer partit oficial. Va passar la primera meitat de la temporada 2018-19 sense jugar i, posteriorment, es va traslladar a l'equip B del Reial Valladolid el 31 de gener de 2019.
El 18 de juny de 2019, Sánchez va renovar el seu contracte amb els val·lisoletans fins al 2021. El 14 d'agost de l'any següent va tornar al Sabadell, amb el seu equip ara a Segona Divisió.
Sánchez va fer el seu debut professional el 19 de setembre de 2020, començant com a titular en una derrota per 1-2 fora de casa contra el Rayo Vallecano.
El 19 de juliol de 2021, Sánchez va signar un contracte d'un any amb el Deportivo La Corunya.

## Referències

* ↑ «El Real Madrid es el nuevo destino del jugador del Cádiz CF Jaime Sánchez» (en castellà). La Cantera Cádiz, 25-08-2012. Arxivat de l'original el 23 d'octubre 2020. [Consulta: 19 setembre 2020].
* ↑ «El CE Sabadell cierra el fichaje del internacional sub21 Jaime Sánchez» (en castellà). CE Sabadell FC, 28-07-2016. [Consulta: 19 setembre 2020].
* ↑ «Jaime Sánchez volvió a disputar un encuentro oficial 861 días después» (en castellà). Soy Madridista, 28-09-2017. [Consulta: 19 setembre 2020].
* ↑ «El Promesas ficha Jaime, central del Real Madrid Castilla» (en castellà). Tribuna de Valladolid, 31-01-2019. [Consulta: 19 setembre 2020].
* ↑ «Jaime Sánchez renueva con el Real Valladolid» (en castellà). Real Valladolid, 18-06-2019. [Consulta: 19 setembre 2020].
* ↑ «Jaime Sánchez, cuarta incorporación del CE Sabadell 2020/21» (en castellà). CE Sabadell FC, 14-08-2020. [Consulta: 19 setembre 2020].
* ↑ «Catena culmina la remontada en el 88' de un Rayo que promete» (en castellà). Diari AS, 19-09-2020. [Consulta: 19 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Perfil al web del Reial Madrid
* Jaime Sánchez a BDFutbol
* Jaime Sánchez, Fitxa a Soccerway
# Iàmnoie (Maiàtxnoie)

* Per a altres significats, vegeu «Iàmnoie».
Iàmnoie (en rus: Ямное) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 461 habitants.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Б) 1:100000. Астраханская область и Калмыкия». Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Akhtubinka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2019-02-24. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Регионы России → Астраханская обл. → Харабалинский р-н → Ахтубинка с.». Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 10 setembre 2020].
# Jaciment icnològic de Vizcota

El jaciment icnològic de Vizcota és un jaciment al terme municipal d'Alpont (Província de València, Espanya) format al Cretaci inferior. Una única estructura circular d'uns 50 cm de diàmetre, atribuïble a la trepitjada d'un dinosaure sauròpode (impressió del peu). La icnita presenta un anell extern format per deformació plàstica del sediment original. La icnita és sobre el sostre d'un canal de gres que presenta esquerdes de retracció. Forma part d'una alternança de sorres i argiles vermelles i grises. El gres es disposa segons cossos discrets de geometria acanalada. Corresponen a un medi ambient de delta fluvial. La icnita es troba sobre el sostre d'un canal de gres, lleument diaclasat, parcialment cobert de graves, i sobre el qual s'ha desenvolupat una incipient vegetació. La icnita es troba ben conservada. La cavitat que constitueix la petjada es troba parcialment emplena per dipòsits de sorres i graves.

## Referències

* Aquest article és una obra derivada de la disposició relativa al procés de declaració o incoació d'un Bé d'Interès Cultural publicat en el DOGV Núm 5213 el 7 de març de 2006 (text), que està lliure de restriccions conegudes sota la llei del dret d'autor de conformitat amb el que disposa l'article 13 de la Llei de Propietat Intel·lectual espanyola.
# Jiang Ziya

Jiang Ziya (xinès: 姜子牙, Pinyin: Jiāng Zǐyá, Wade-Giles: Chiang Tzu-ya) (dates de naixement i mort desconegudes) va ser una figura xinesa històrica i llegendària que va residir a prop del riu Weishui fa uns 3,000 anys. Sent un savi i un estrateg militar, Jiang Ziya va ser cridat pel Rei Wen de Zhou per servir com primer ministre. Els seus suposats ensenyaments al rei Wen constitueixen la base dels Sis Ensenyaments Secrets.

## Rerefons

L'últim governant de la dinastia Shang, el Rei Zhou de Shang (segles XVI-XI aEC) era un propietari d'esclaus tirànic i corromput que passava els seus dies de gresca amb la seva concubina favorita, Daji, i sense pietat passava per les armes o castigava oficials rectes i tots aquells que s'oposaven a les seves maneres. Després de servir fidelment en la cort de Shang durant aproximadament vint anys, Jiang va acabar trobant insofrible el rei Zhou; i va fingir bogeria per escapar de la vida cortesana i del poder del governant.
Jiang era un expert en els afers militars i esperava que algun dia qualcú li cridaria per a ajudar a enderrocar el rei. Jiang va desaparèixer només per a ressorgir en el camp de Zhou a l'edat apòcrifa dels setanta-dos anys, quan va ser reclutat pel Rei Wen de Zhou i va esdevenir decisiu en els assumptes de Zhou. Hom diu que, mentre era en l'exili, seguia esperant plàcidament, pescant en un afluent del riu Wei (a prop de l'actual Xi'an) fent servir un ham sense llengüeta o fins i tot sense ganxo; teoritzant-se que els peixos venien cap a ell per voluntat pròpia, quan ja estaven llestos.

## Vegeu també

* Zhou Wang (Dinastia Shang)
* Rei Wu de Zhou (Dinastia Zhou)
* Mitologia xinesa

## Referències

* ↑ Sawyer, Ralph D. The Seven Military Classics of Ancient China. New York: Basic Books. 2007. p. 27.

## Enllaços externs

* Chiang Tai Kung pescant, ham sense llengüeta i sense esquer Arxivat 2010-03-12 a Wayback Machine. (anglès)
* Jiang Taigong: L'estrateg suprem Arxivat 2015-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Benvingut a Taoistsecret.com Arxivat 2008-10-14 a Wayback Machine. (anglès)
| Duc Tai de QiCasa de Jiang | Duc Tai de QiCasa de Jiang | Duc Tai de QiCasa de Jiang | Duc de Qi 1046 – 1015 aEC | Succeït per: Luji |
# Jardin des Poètes

El Jardin des Poètes (o square des Poètes) és un jardí públic parisenc situat al costat del Jardí dels hivernacles d'Auteuil, a París ( 16è districte). Va ser creat el 1954 per la Ciutat de París. La seva superfície és de 13400m².
La seva particularitat és de presentar plaques, disseminades sobre les gespes, portant cadascuna alguns versos de poetes francesos, cèlebres o no, així com alguns busts de poetes (com ara un bust de Pouchkine, ofert per la Ciutat de Moscou)
D'ençà l'any 2006, aquest espai verd (com el jardí dels hivernacles d'Auteuil que confronta) es troba amenaçat per un projecte d'unió entre l'estadi Hébert i l'Estadi Roland-Garros.

## Notes i referències

* ↑ Escultor: Youri Orekhov (1999).
* ↑ «Procés verbal de l'Assemblée générale de 2006 de l'Association du Quartier du Parc des Princes». Arxivat de l'original el 2007-07-06. [Consulta: 2 novembre 2008].

## Enllaços externs

* La square des poètes, a paris1900.lartnouveau.com
# Jardin des plantes d'Angers

El Jardin des plantes d'Angers, situat a Angers (França), ofereix un espai boscós i guarnit amb flors de 4 hectàrees en ple centre de la ciutat. A qualsevol estació, tant estiu com hivern, el Jardin des plantes atreu passejants, amants, famílies i turistes, pels seus arbres, les seves plantes, els seus rierols i els seus petits ponts de fusta, els seus jocs per a infants i els seus animals (conills, cabres i bocs).

## Presentació general

Situat abans fora de les muralles, al raval Saint-Samson, el Jardin des plantes d'Angers és el primer jardí botànic de la Ciutat, del començament del segle xviii. El jardí permet apreciar l'ambient paisatgista creat per Édouard André al començament del segle xx.
Senderes, cascades i estàtues confereixen, al Jardin des plantes d'Angers, una atmosfera romàntica i serena. Presenta pel que fa als passejants una bonica i antiga col·lecció d'arbres destacables: paulownia, roure dels Afars, om de Sibèria i Ginkgo biloba.

## Presentació històrica

Amb el desenvolupament de la botànica al segle xviii, es crea un primer jardí a Angers el 1740.
Traslladat en la segona meitat del segle xviii cap al tancat de les Basses, comprat als Benedictins, per beneficiar-se d'un espai més vast i d'un petit rierol que el travessa i garantir així la seva irrigació.
Des de 1791, el Jardin des plantes esdevé un lloc d'estudi, s'imparteixen cursos de botànica, gratuïts i públics a l'aire lliure. El jardí esdevé l'escola botànica d'Angers. Aquesta escola botànica té una vocació científica i produeix plantes de laboratori i medicinals. L'escola de botànica proveeix plantes medicinals als malalts amb prescripció mèdica.
Al segle xix, és ampliat i s'hi fa un espai de passeig. L'escola de botànica és traslladada cap a l'escola de medicina. L'església Saint-Samson, datant del segle xii, situada al cor del jardí, servirà d'orangerie al segle xix. El jardí també disposarà d'un gabial i d'una exhibició de feres.
Al començament del segle xx, el jardí va ser completament reorganitzat entre 1901-1905 pel paisatgista Édouard André.
Al final del segle xx, és erigit, al costat de la porta d'entrada principal del Jardin des plantes, el Centre de congressos d'Angers.

## Enllaços externs

* http://www.jedecouvrelafrance.com/f-1030.maine-et-loire-jardin-plantes-angers.html Arxivat 2008-11-26 a Wayback Machine.
* http://www.angers.fr/vivre-a-angers/preserver/le-cadre-de-vie/pour-s-informer/les-parcs-et-jardins-publics/les-sites-dangers/index.html Arxivat 2008-11-25 a Wayback Machine.
* http://toutangers.canalblog.com/albums/angers__le_jardin_des_plantes/index.html
# Jean Le Jeune

Jean Le Jeune (Arràs, 1411 - Roma, 9 de setembre de 1451) fou un cardenal i bisbe francès.

## Biografia

Doctor in utroque iure, fou canonge del capítol de la catedral d'Amiens (1424), rector de la universitat romana cap al 1430 i degà del capítol de la catedral de Nantes.
Nomenat bisbe de Mâcon el 10 de gener de 1431, va ser traslladat a la seu d'Amiens el 26 d'abril de 1433 i des del 24 d'octubre de 1436 va esdevenir bisbe de Thérouanne, seu que va mantenir fins a la seva mort.
Va participar al Concili de Ferrara i Florència com a ambaixador del duc de Borgonya.
Va ser nomenat cardenal prevere pel papa Eugeni IV al consistori del 18 de desembre de 1439 i va rebre el títol cardenalici de Santa Prassede el 8 de gener de 1440. Cap a l'any 1441 optà pel títol de San Lorenzo in Lucina.
Va participar en el conclave de 1447, que va escollir el papa Nicolau V.
Va morir d'enverinament a Roma el 9 de setembre de 1451 i va ser enterrat a la basílica de San Lorenzo in Lucina.

## Bibliografia

* Konrad Eubel, Hierarchia Catholica Medii Aevi, vol. 1, pp. 331; vol. 2, pp. 8, 27, 29, 30, 63, 64, 86 187 i 196
* Lorenzo Cardella, Memorie storiche de' cardinali della Santa Romana Chiesa, Roma 1793, vol. III, p. 87.
* Salvador Miranda, LE JEUNE, Jean, The Cardinals of the Holy Roman Church, Florida International University.