OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mujeres que trabajan

Mujeres que trabajan és una pel·lícula argentina de 1938 del gènere de comèdia que marca el debut cinematogràfic de Niní Marshall amb el personatge de Catita, succés radial en aquest país. La direcció va ser a càrrec de Manuel Romero, qui fou un director de Teatre de revistes.

## Repartiment

* Niní Marshall
* Alita Román
* Enrique Roldán
* Metxa Ortiz
* Tito Lusiardo
* Pepita Serrador
* Alicia Barrié
* Savina Olmos
* Fernando Borel
* Berta Aliana
* Emperadriu Carvajal

## Argument

Ana María del Solar és una rica dama, que de sobte queda al carrer. Després d'un temps va a viure a la pensió on viu el seu xofer.
# Mujeres Españolas

Mujeres Españolas va ser una revista femenina publicada a Madrid entre 1929 i 1931.

## Història

Editada a Madrid, va portar el subtítol «revista bisemanal exclusivamente patriótica». El primer nombre de la revista va aparèixer l'11 d'abril de 1929. Es va tractar de l'òrgan d'una organització fundada poc abans, anomenada Agrupación Nacional de Mujeres Españolas. La seua directora fou María de la Misericordia Vejarano y Cabarrús, coneguda com la vescomtessa de San Enrique, i van participar autores com Carmen Velacoracho de Lara, Càndida Cadenas y Campo, María López de Sagredo, Juana Salas, Laura Brunet de García-Noblejas, Roberta López Roberts, Carmen Ferns o Elisa Soriano Fisher. Defensora de la Dictadura de Primo de Rivera, des de les seves pàgines es va proposar una integració de la dona en l'esfera política. La seva publicació va finalitzar després de 113 nombres, el 23 d'abril de 1931, uns dies després de la proclamació de la Segona República.

## Referències

* 1 2 Mujeres Españolas (Madrid. 1929) Hemeroteca Municipal de Madrid Arxivat 2017-02-04 a Wayback Machine. (castellà) Consulta 4 de febrer del 2017.
* ↑ Mujeres españolas: revista bisemanal exclusivamente patriótica (1929-1931) Biblioteca Virtual de Prensa Histórica Ministerio de Educación, Cultura y Deporte
* 1 2 3 4 Arce Pinedo, 2008, p. 160-167
* ↑ Bussy Genevois, 2005, pp. 195, 201.

## Bibliografia

* Arce Pinedo, Rebeca (2008). Dios, patria y hogar: la construcción social de la mujer española por el catolicismo y las derechas en el primer tercio del siglo XX. Universidad de Cantabria.ISBN:978-84-8102-460-9|978-84-8102-460-9.
* Bussy Genevois, Danièle (2005). «La función de directora en los periódicos femeninos (1862-1936) o la "sublime misión"». En Jean-Michel Desvois (coord.). Prensa, impresos, lectura en el mundo hispánico contemporáneo: homenaje a Jean-François Botrel. pp. 193-208. ISBN: 2-86781-375-1|2-86781-375-1.

## Enllaços externs

* Mujeres Españolas Arxivat 2017-02-04 a Wayback Machine. a l'Hemeroteca Municipal de Madrid
* Mujeres Españolas a la Biblioteca Virtual de Prensa Historica.
# Municipi d'Älvsbyn

Älvsbyn (en suec: Älvsbyns kommun) és un municipi del Comtat de Norrbotten, al nord de Suècia. El seu centre administratiu està situat a Älvsbyn.

## Localitats

Hi ha quatre localitats (o àrees urbanes) al Municipi d'Älvsbyn:
| # | Localitat | Població |
| 1 | Älvsbyn | 5,042 |
| 2 | Vidsel | 569 |
| 3 | Korsträsk | 397 |
| 4 | Vistträsk | 258 |
El centre administratiu és en negreta

## Agermanaments

El Municipi d'Älvsbyn manté una relació d'agermanament amb les següents localitats:
* Fauske, Noruega
* Haapavesi, Finlàndia
* Montxegorsk, Rússia

## Referències

* ↑ Statistics Sweden as of December 31, 2005

## Enllaços externs

* Älvsbyn Municipality - Lloc web oficial (suec)
* Älvsbyn Tourism Arxivat 2009-05-09 a Wayback Machine. - Lloc web turístic
# Municipi d'Ovanåker

El municipi d'Ovanåker (en suec: Ovanåkers kommun) és un municipi de Suècia situat al Comtat de Gävleborg. La seu del municipi es troba a Edsbyn. El municipi ocupa una superfície de 2.017 km² i té una població (2013) d'11.354 persones.
En la reforma de subdivisió de l'any 1952 es va amalgamar el "vell" Ovanåker amb Voxna. L'any 1977 s'hi va afegir Alfta que havia estat en el municipi de Bollnäs.

## Localitats

* Alfta
* Edsbyn (seu)
* Knåda
* Ovanåker
* Roteberg
* Runemo
* Viksjöfors

## Enllaços externs

* Ovanåker - Official site
# Municipi d'Olaine

El municipi d'Olaine (en letó: Olaines novads) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat al centre del país bàltic, i que té com a capital la localitat d'Olaine. El municipi va ser creat l'any 2009 després d'una reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Olaine (ciutat)
* Olaines pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 20.085 persones (2009). La superfície del municipi té uns 296,3 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 67,79 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* 1 2 «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 23 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-02-16. [Consulta: 23 gener 2015].
# Nawalpur

Nawalpur fou un petit estat tributari protegit, un dels sis estats del grup Mehwas, poblat i governat per bhils, al districte de Khandesh, a la presidència de Bombai. La població el 1881 era de 180 habitants, i els seus ingressos s'estimaven en 77 lliures, sent la producció principal la fusta. El sobirà era un bhil (tribu patodi) i no podia adoptar, regint-se la successió per primogenitura. Havia rebut l'estat del sobirà de Budaval i va passar a control britànic el 1818. A la mort del cap Rayla el 1832 l'estat fou administrador pel col·lector de Khandesh fins al 1853 en què va accedir al poder Kuvera. A aquest el va succeir el seu fill Lashkari i a aquest el 1876 el seu fill Phulsing de 10 anys sota regència del seu oncle.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Museu (militar)

Museu (Musaeus, Mosaios Μουσαῖος) fou un oficial d'Antíoc III el Gran.
Després de la decisiva batalla de Magnèsia del Sipilos (190 aC) fou enviat com ambaixador als Escipions i després a Sardes, per demanar autorització per enviar uns comissionats del rei per tractar la pau. El 188 aC Antíoc el va enviar a Gneu Manli Vulsó, procònsol romà a Àsia, per conèixer els termes finals del tractat de pau entre romans i selèucides.

## Referències

* 1 2 Elder, Edward. «Musaeus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Nell Brinkley

Nell Brinkley (Denver, 5 de setembre de 1886 - Estats Units d'Amèrica, 21 d'octubre de 1944) fon una dibuixanta estatunidenca, coneguda com «la Reina del Còmic» per la seua condició de pionera femenina del mitjà.
Nascuda el 1886 a Denver, el 1893 la família es traslladà a Edgewater (Colorado), d'on son pare Robert aplegaria a ser alcalde. Aficionada al dibuix, Brinkley deixà els estudis secundaris per a treballar com a il·lustradora en The Denver Post i el Rocky Mountain News fins que, el 1907, elmagnat de la comunicació William Randolph Hearst la contractà per al New York Evening Journal. Llavors amb vint-i-un anys, Brinkley es mudà a Nova York i, només un any més tard, s'havia convertit en una personalitat influent dels mitjans de comunicació.
Les «xiques Brinkley» esdevingueren l'ideal femení de moda, com uns anys abans ho havien sigut les «xiques Gibson» dibuixades per Charles Dana Gibson. Això no obstant, també es va fer coneguda pels dibuixos del juí a Harry K. Thaw, molt mediàtic en l'època, a més de cròniques teatrals i socials il·lustrades, parodiades pel seu company de treball Thomas Aloysius Dorgan Tad en les pàgines consagrades al deport masculí; i, encara que Brinkley era reàcia al còmic com a mitjà, moltes de les seues pàgines entren en la definició del gènere, i també en el moviment del feminisme, ja que Brinkley es feia ressò de celebritats de l'època com la Primera Dama Eleanor Roosevelt, la pilot Amelia Earhart o la seua pròpia heroïna de ficció: la soldat de la Gran Guerra Golden-Eyes.
Casada amb un home dotze anys més jove, al qual havia idealitzat, se'n divorcià l'any 1936 després de constatar que li era infidel: desencantada, l'experiència es traduí en la sèrie What Went Wrong With Love?. En vida, Nell Brinkley influí en moltes autores posteriors, sobretot en Dale Messick i en Trina Robbins, la qual publicà una monografia sobre l'obra i la trajectòria de Brinkley gràcies a la troballa d'una col·lecció de retalls de les pàgines publicades.

## Referències

* ↑ Joel Newton. «Throwback Thursday: Cartoonist Nell Brinkley» (en anglés). Edgewater Echo, 14-05-2015. [Consulta: 10 maig 2022].
* 1 2 Paul Gravett. «Nell Brinkley: A New Woman In The Early 20th Century» (en anglés). Paul Gravett, 25-03-2007. [Consulta: 10 maig 2022].
# Nans de la Pedrera

Els Nans de la Pedrera, coneguts popularment amb els noms de Nan Vermell i Nan Verd, són fills dels Gegants Reis i representen dues xemeneies de la Casa Milà fetes amb la tècnica del trencadís. Tenen la mobilitat més aviat limitada, perquè el cos és tota una carcassa, però els braços que mostren són els del portador, cosa que els permet de ballar i saludar. La funció que fan a les sortides de la comparsa és interactuar amb el públic més menut perquè es diverteixi.
La història d'aquests nans comença el 1998, quan l'Obra Social de la Caixa de Catalunya, després d'haver restaurat la Pedrera, decideix de construir un conjunt de figures que representin l'edifici en esdeveniments culturals i festius.
La construcció d'aquests nans, com també de la resta de comparsa gaudiniana, s'encarregà al mestre geganter Toni Mujal, que els enllestí el 1998 mateix. Es pogueren estrenar tot seguit, amb motiu de la festa de la restauració a fons de la Pedrera. A partir d'aquell moment les peces començaren a sortir en cercaviles i trobades del barri, a més de les festes de la Mercè i les de Santa Eulàlia.
L'any 2011, després d'estar tancades més de sis anys, tornen a veure la llum restaurades per Toni Mujal mateix, que les repinta i les fa més fàcils de portar. Aleshores, la Fundació Catalunya Caixa les cedeix a la Coordinadora de Geganters de Barcelona, encarregada encara avui de treure-les i fer-les ballar en festes populars, de custodiar-les i de fer-ne el manteniment. Quan no surten, es poden visitar a la seu del Districte Municipal de l'Eixample, on són exposades permanentment.

## Referències

* 1 2 3 4 «Nans de la Pedrera». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Nitrur de magnesi

El nitrur de magnesi, de fórmula ${\ce {Mg3N2}}$, és un compost inorgànic iònic constituït per cations magnesi ${\ce {Mg^2+}}$i anions nitrur ${\ce {N^3-}}$. A temperatura i pressió ambient és una pols de color groc verdós.

## Preparació

El nitrur de magnesi fou sintetitzat per primera vegada pel químic francès Henri Sainte-Claire Deville i per Caron el 1854 mentre estaven realitzant un experiment de sublimació del magnesi en l'aire. Posteriorment l'anglès Ramsey va fer reaccionar nitrogen amb el magnesi per eliminar el nitrogen de l'aire.
Per a l'obtenció de nitrur de magnesi es pot fer mitjançant dos mètodes:
* Passant nitrogen sec sobre magnesi escalfat:
       ${\ce {3Mg+N2->[{\ce {800^{\circ }C}}]Mg3N2}}$
* o amoníac:
       ${\ce {3Mg+2NH3->[{\ce {700^{\circ }C}}]Mg3N2+3H2}}$

## Química

El nitrur de magnesi es forma en cristalls incolors en forma d'agulla que són descompostos ràpidament per aigua formant hidròxid de magnesi i gas amònic.
${\ce {Mg3N2_{(s)}~+~6H2O_{(l)}~->~3Mg(OH)2_{(aq)}~+~2NH3_{(g)}}}$
De fet, quan el magnesi es crema en l'aire, alguns nitrurs de magnesi formen, a més del producte principal, òxid de magnesi.

## Usos

El nitrur de magnesi fou emprat com a catalitzador en la primera síntesi pràctica del nitrur de bor cúbic. Robert H. Wentorf, Jr. estava tractant de convertir la forma nitrur de bor en la forma cúbica per una combinació de calor, pressió i un catalitzador. Ja havia provat tots els catalitzadors lògics (per exemple, aquelles que catalitzen la síntesi de diamant), però sense èxit. Fora de la desesperació i la curiositat (el va anomenar l'enfocament de "fer el nombre màxim d'errors"), va afegir una mica de filferro de magnesi per al nitrur de bor hexagonal i se la va donar el mateix tractament a pressió i calor. Quan va examinar el cable sota un microscopi, es va trobar amb petites masses negres que s'aferren a ella. Aquestes, poden ratllar un bloc de carbur de bor. Gràcies a l'olor a amoníac, causat per la reacció de nitrur de magnesi amb la humitat en l'aire, fou possible deduir que el magnesi havia reaccionat amb el nitrur de bor formant formar nitrur de magnesi, que era el veritable catalitzador.

## Referències

* ↑ Thomas, Jens. Noble Gases, 2003, p. 32. ISBN 0761414622.
* ↑ Richard C., Ropp. Encyclopedia of the Alkaline Earth Compounds, 2012, p. 1216. ISBN 9780444595539.
* ↑ R. H. Wentorf, Jr. «Synthesis of the Cubic Form of Boron Nitride». Journal of Chemical Physics, 34, 3, 01-03-1961, pàg. 809–812. DOI: 10.1063/1.1731679.
* ↑ Robert H. Wentorf, Jr. «Discovering a Material That's Harder Than Diamond». R&D Innovator, 01-10-1993. Arxivat de l'original el 9 d’octubre 2009. [Consulta: 28 juny 2006].
# Nitrur de sofre

«Nitrur de sofre» té aquests significats:
* Tetranitrur de tetrasofre (en anglès:tetrasulfur tetranitride),S₄N₄
* Dinitrur de disofre (disulfur dinitride), S₂N₂
* Politiazil (polythiazyl), (SN)$_x$
Addicionalment es coneixen algunes espècies químiques inestables:
* Monosulfur de mononitrogen (mononitrogen monosulfide), SN, anàleg a l'òxid nítric, NO
* S₂N, anàleg al diòxid de nitrogen, NO₂.

## Referències

* ↑ Egon Wiberg, Arnold Frederick Holleman (2001) Inorganic Chemistry, Elsevier ISBN 0-12-352651-5
# Nitrur de calci

Nitrur de calci és un compost químic sòlid, un nitrur iònic de fórmula Ca₃N₂, constituït per cations Ca$^{2+}$ i anions nitrur, N$^{3-}$, que es presenta en forma de pols de color marró vermellenc.

## Estructura

El nitrur de calci es presenta en diverses formes cristal·lines, la més comuna és l'α-nitrur de calci, una estructura cristal·lina anti-bixbyita, similar a l'òxid de manganès(III), Mn₂O₃, però en aquest cas els ions es troben invertits: els de calci, Ca$^{2+}$ es troben en els llocs dels anions òxid, O$^{2-}$, i els anions nitrur, N$^{3-}$, en el lloc dels cations manganès(+3), Mn$^{3+}$. En aquesta estructura, els Ca$^{2+}$ ocupen els llocs tetraèdrics, mentre que els nitrurs ocupen dos llocs octaèdrics diferents.

## Preparació

El nitrur de calci fou obtingut per primera vegada el 1892 en una forma impura pel químic francès Léon Maquenne (1853-1925) escalfant una amalgama de calci en un corrent de nitrogen. Posteriorment, el 1898, l'anglès Henri Moissan (1852-1907) en preparà escalfat calci en un recipient de níquel amb un corrent de nitrogen. La preparació del nitrur de calci es produeix per la fusió i refredament lent del calci en un corrent de nitrogen, per formar una estructura cristal·lina de gra gruixut que comença a absorbir el nitrogen als 300 °C, fins a arribar lentament als 800 °C, segons l'equació química:
${\ce {3Ca_{(s)}~+~N2_{(g)}~->~Ca3N2_{(s)}}}$
El calci pur és gairebé passiu cap al nitrogen, però la presència de metalls més electropositius, com ara potassi i bari, acceleren el procés d'absorció, mentre que l'arseni i l'antimoni el retarden.
Un altre mètode de preparació descomposició per escalfament de l'amina ${\ce {Ca(NH_2)_2}}$en una atmosfera inert sense nitrogen:
${\ce {Ca(NH2)2 ->[calor] Ca3N2 + 4NH3}}$

## Reaccions

Quan es crema calci en l'aire escalfant-lo a alta temperatura es combina amb l'oxigen i forma l'òxid de calci, ${\ce {CaO}}$, però també es combina amb el nitrogen formant nitrur de calci, ${\ce {Ca_3N_2}}$. Posteriorment pot reaccionar amb el vapor d'aigua per formar hidròxid de calci i amoníac.
${\ce {Ca3N2 + 6H2O -> 3Ca(OH)2 + 2NH3}}$
Com l'òxid de sodi, el nitrur de calci pot absorbir hidrogen a una temperatura superior als 350 °C, produint l'hidrur nitrur de calci i l'hidrur de calci:
${\ce {Ca3N2 + 2H2 -> 2CaNH + CaH2}}$

## Referències

* ↑ Concise encyclopedia chemistry. Walter de Gruyter, 1994. ISBN 3110114518.
* ↑ Wells, A.F. Structural Inorganic Chemistry (en anglès). Clarendon Press, 1984. ISBN 0198553706.
* 1 2 «Calcium Nitride, Ca3N2» (en anglès). [Consulta: 26 maig 2017].
* 1 2 3 4 Ropp, Richard C. Encyclopedia of the Alkaline Earth Compounds (en anglès). Newnes, 2012-12-31. ISBN 9780444595539.
* ↑ Heyns, A. The Vibrational Spectra and Decomposition of α-Calcium Nitride (α-Ca3N2) and Magnesium Nitride (Mg3N2) (en anglès), 1998.
* ↑ P, Ehrlich. Handbook of Preparative Inorganic Chemistry (en anglès). Segona edició. Academic Press, 1963, p. 904-1.
# Notarius kessleri

Notarius kessleri és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 45 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa pacífica de Mèxic, Costa Rica i Panamà.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gill, T. N. 1863. Descriptive enumeration of a collection of fishes from the western coast of Central America, presented to the Smithsonian Institution by Captain John M. Dow. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15: 162-174.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Notarius kessleri». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kailola, P.J. i W.A. Bussing 1995. Ariidae. Bagres marinos. p. 860-886. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Marceniuk, A.P. i N.A. Menezes 2007. Systematics of the family Ariidae (Ostariophysi, Siluriformes), with a redefinition of the genera. Zootaxa 1416:1-126.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Steindachner, F. 1877. Ichthyologische Beiträge. IV. (With subtitles i-iv.). Anz. Akad. Wiss. Wien v. 72 (1. Abth.): 551-616, Pl. 1-13.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Notictis ortizi

Notictis ortizi és una espècie de marsupial sud-americà extint que visqué durant el Miocè superior. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina.

## Referències

* 1 2 Fossil marsupial species. Consultat el 19 setembre 2009.
# Nícies de Cos (gramàtic)

Nícies de Cos (grec antic: Νικίας, llatí: Curtius Nicias) fou un gramàtic grec que va viure a Roma en temps de Ciceró, de qui era amic íntim, el segle i aC, especialment entre els anys 50 aC i 45 aC.
Suetoni l'anomena Curci Nícies, i diu, en un passatge que ha arribat corrupte, que va escriure un tractat sobre els escrits de Gai Lucili. Fou membre del partit de Gneu Pompeu, però en implicar a la dona d'aquest amb un afer amb Memmi, ella el va trair i Pompeu li fou hostil. D'allò que diu Ciceró sembla que era amable, però dèbil i efeminat. Els seus escrits no van gaudir de gran reputació i Ciceró mateix no el considera prou autoritzat sobre una qüestió gramatical.

## Referències

* ↑ 5.Nicias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1118
# Newburg (Missouri)

Newburg és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 484 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Newburg tenia 484 habitants, 218 habitatges, i 129 famílies. La densitat de població era de 301,4 habitants per km².
Dels 218 habitatges en un 27,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,7% hi vivien parelles casades, en un 13,3% dones solteres, i en un 40,4% no eren unitats familiars. En el 34,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 17% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,7% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 16,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.000 $ i la renda mediana per família de 21.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.000 $ mentre que les dones 18.333 $. La renda per capita de la població era d'11.092 $. Entorn del 23,4% de les famílies i el 29,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Newburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Newburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Nekrasovita

La nekrasovita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la colusita. Rep el nom en honor d'Ivan Yakovlevich Nekrasov (Ивана Яковлевича Некрасова) (Toshkovka, Regió de Voroshilovgrad, URSS (actual Ucraïna), 4 d'octubre de 1929 - Txernogolovka, Moscou, Rússia, 15 de setembre de 2000), mineralogista i geoquímic de l'Institut de mineralogia experimental de Moscou (Rússia).

## Característiques

La nekrasovita és un sulfur de fórmula química Cu$_{26}$V₂(Sn,As,Sb)₆S$_{32}$. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1984. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la nekrasovita pertany a «02.CB - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Zn, Fe, Cu, Ag, etc.» juntament amb els següents minerals: coloradoïta, hawleyita, metacinabri, polhemusita, sakuraiïta, esfalerita, stil·leïta, tiemannita, rudashevskyita, calcopirita, eskebornita, gal·lita, haycockita, lenaïta, mooihoekita, putoranita, roquesita, talnakhita, laforêtita, černýita, ferrokesterita, hocartita, idaïta, kesterita, kuramita, mohita, pirquitasita, estannita, estannoidita, velikita, chatkalita, mawsonita, colusita, germanita, germanocolusita, estibiocolusita, ovamboïta, maikainita, hemusita, kiddcreekita, polkovicita, renierita, vinciennita, morozeviczita, catamarcaïta, lautita, cadmoselita, greenockita, wurtzita, rambergita, buseckita, cubanita, isocubanita, picotpaulita, raguinita, argentopirita, sternbergita, sulvanita, vulcanita, empressita i muthmannita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit d'or de Kairagach, a la serralada Chatkal-Kuraminskii, dins la regió d'Angren (Regió de Taixkent, Uzbekistan). També ha estat descrita als Estats Units, l'Argentina, Itàlia, Suïssa, Bulgària, Filipines, el Tadjikistan i el Japó.

## Referències

* ↑ «Nekrasovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 desembre 2019].