OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ashland City

Ashland City és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 3.641 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ashland City tenia 3.641 habitants, 1.416 habitatges, i 944 famílies. La densitat de població era de 158,7 habitants/km².
Dels 1.416 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,3% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 27,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 32,7% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.282 $ i la renda mediana per família de 39.550 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.694 $ mentre que les dones 22.454 $. La renda per capita de la població era de 17.228 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 9,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ashland City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ashland City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Julie (pel·lícula de 2013)

Julie és una pel·lícula dramàtica sueca de 2013 dirigida per Helena Bergström, basada en l'obra teatral de August Strindberg La senyoreta Júlia (1888), i és protagonitzada per Nadja Mirmiran, Björn Bengtsson i Sofi Helleday, entre d'altres. Aquesta pel·lícula sobre classes, amor i luxúria va ser estrenada l'1 de març de 2013.

## Argument

La senyoreta Julie (Nadja Mirmiran) és la filla d'un comte. És la vigília d'estiu i només té ulls per a Jean (Björn Bengtsson), el criat del seu pare. El jove, però, està promès amb Kristin (Sofi Helleday), la donzella de Julie. Aquesta tracta de seduir Jean i ell es debat entre el seu sentit del deure i la inesperada possibilitat d'una vida millor. Julie aparentment dissol les barreres entre tots dos i finalment passen la nit junts. Kristin, però, ha seguit els esdeveniments de la nit sense intervenir i quan surt el sol arriba el comte. Els fets de la nit tindran conseqüències per a tots ells.

## Repartiment

* Nadja Mirmiran com a Julie
* Björn Bengtsson com a Jean
* Sofi Helleday com a Kristin
* Robert Panzenböck com a pare
* Molly Nutley com a mare de Julie
* Fredrik Wagner com al promès de Julie
* Hanna Nilsson Isedal com a Julie de petita
* Tommy Wättring com a Jean de petit
* Charlie Gustafsson
* Anna Olsson
* Daniel Storbjörk
* Jasmina Tukiainen
* Anders Nilsson
* Matilda Tjerneld

## Producció

La pel·lícula va ser produïda per Petra Jönsson i el director de fotografia va ser Jens Fischer. La música, a càrrec de Per Andréasson, compta amb la cançó "Vårens första dag" de Laleh Pourkarim. El rodatge va tenir lloc al castell d'Ekolsund, al municipi d'Enköping (comtat d'Uppsala, Suècia).
Helena Bergström, que ja havia dut als escenaris teatrals d'Estocolm l'obra, va voler-la dur a la gran pantalla des d'aleshores. Considerava que a La senyoreta Júlia August Strindberg qüestionava problemes «extremadament importants avui dia». En una entrevista de 2013, l'actriu i directora va comentar que la representació de la falsa felicitat, com la que es mostra a les xarxes socials, que fa que moltes persones se sentin infelices. «Crec que se senten sols, com Julie. Narro la història de Julie com una pèrdua d'identitat.»

## Referències

* 1 2 3 Julie a Svensk Filmdatabas (suec) (anglès)
* ↑ Julie a FilmAffinity (castellà)
* ↑ Julie a Kritiker (suec)
* ↑ Jorn Rossing Jensen «Se acumulan las adaptaciones de La señorita Julia» (en castellà). Cineuropa, 06-03-2013 [Consulta: 23 gener 2023].
# Kariat Ben Aouda

Kariat Ben Aouda (en àrab قرية بن عودة, Qaryat Ibn ʿŪda; en amazic ⵇⵕⵢⵜ ⴱⵏ ⵄⵡⴷⴰ) és una comuna rural de la província de Kénitra, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 11.087 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Districte de Thionville-Oest

El districte de Thionville-Oest (francès Arrondissement de Thionville-Ouest) és una antiga divisió administrativa del departament de Mosel·la, a la regió de Lorena. Va existir de 1901 a 2014.
Comptava amb 6 cantons i 30 municipis. El cap del districte era la sotsprefectura de Thionville.

## Cantons

* cantó d'Algrange
* cantó de Fameck
* cantó de Florange
* cantó de Fontoy
* cantó de Hayange
* cantó de Moyeuvre-Grande

## Vegeu també

* Cantons de Mosel·la
# Stiphodon atropurpureus

Stiphodon atropurpureus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó, Taiwan, Malàisia i les Filipines.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chen, I-Shiung & Tan, Heok Hui (2005): A new species of freshwater goby (Teleostei: Gobiidae: Stiphodon) from Pulau Tioman, Pahang, Peninsular Malaysia. Raffles Bulletin of Zoology 53(2): 237-242.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Herre, A. W. C. T. 1927. Gobies of the Philippines and the China Sea. Monogr. Bur. Sci. Manila Monogr. 23: 1-352, frontispiece + Pls. 1-30.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Watson, R. E. 1996. A review of Stiphodon from New Guinea and adjacent regions, with descriptions of five new species (Teleostei: Gobiidae: Sicydiinae). Rev. Fr. Aquariol. v. 23 (núms. 3-4): 113-132.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Litiotantita

La litiotantita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la wodginita. El seu nom fa al·lusió al seu contingut de liti i tàntal.

## Característiques

La litiotantita és un òxid de fórmula química LiTa₃O₈. Cristal·litza en el sistema monoclínic en forma de cristalls rugosos, equants, de fins a 0.4 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 6 i 6,5. És el dimorf de la litiowodginita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la litiotantita pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

La litiotantita es forma en zones de microclina-albita en pegmatites granítiques. Va ser descoberta al dipòsit de tàntal d'Ognevka (Província del Kazakhstan Oriental, Kazakhstan). També ha estat descrita en un altre dipòsit de tàntal proper al seu lloc de descobriment, a la mina Manono (Katanga, República Democràtica del Congo) i dos indrets d'Itinga (Minas Gerais, Brasil).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: lepidolita, apatita, albita, thoreaulita, cassiterita, rankamaïta, irtyshita (Província del Kazakhstan Oriental); cassiterita, calciotantita, microlita, thoreaulita i cesplumtantita (Manono).

## Referències

* 1 2 3 4 «Lithiotantite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Lithiotantite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 2 febrer 2018].
# Ashland (Wisconsin)

Ashland és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 8.620 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ashland tenia 8.620 habitants, 3.513 habitatges, i 2.027 famílies. La densitat de població era de 248,4 habitants per km².
Dels 3.513 habitatges en un 28,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,5% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 42,3% no eren unitats familiars. En el 35,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,2% tenia menys de 18 anys, un 15,4% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.853$ i la renda mediana per família de 40.549$. Els homes tenien una renda mediana de 30.122$ mentre que les dones 20.926$. La renda per capita de la població era de 16.330$. Aproximadament el 7,5% de les famílies i el 12,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ashland» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ashland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Els Salers

Els Salers (Los Saleros en castellà) son el romanent d'una antiga llacuna situada al nord del terme municipal de Villena (País Valencià), a la partida de Las Chozas. Va ser dessecada mitjançant la séquia del Rei el 1803, al mateix temps que la llacuna de Villena, ja que les seues aigües, molt salobres, perjudicaven la salut pública. Aquestes salines rebien antigament el nom d'El Angostillo i eren propietat del consell de la ciutat, como apareixen citats en la Relació enviada a Felip II de Castella el 1575:
| « | En el termino de Villena ay dos sitios de salinas que en ellos se fabrica sal de agua sacada a mano de pozos, que las unas se llaman las del Cabeço Polvogad, y las otras las de el Angostillo. Ay una laguna de media legua de largo en medio de las dos, rasa, que no produze yerba. Estas del Angostillo eran propio de la çiudad Villena por merçed que tiene de los muy altos e poderosos señores Reyes Católicos [...] y vuesa magestad real fue servido de las tomar e encorporar en su rreal corona. | » |
En l'actualitat formen dos grups, anomenats Saler Nou de la Fortuna i Saler Vell de la Redona. Les seues aigües s'aprofiten per recuperar la sal que porten.

## Referències

* 1 2 «Saleros, embalses de los». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Sociedad. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* ↑ Concejo de Villena. «28. Las salinas que en tierra de dicho pueblo hay y las canteras de jaspes, mármol y otras piedras estimadas que se hallaren en ella.». A: Relación de Villena de 1575, 1575.
# Kennet Andersson

Kennet Andersson (suec: Bernt Kennet Andersson) (Eskilstuna, 6 d'octubre de 1967) és un exfutbolista suec de la dècada de 1990.
Fou 83 cops internacional amb la selecció sueca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1994.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Eskilstuna (1982–88), Göteborg (1988–91), KV Mechelen (1991–92), Norrköping (1993), Lille OSC (1993–94), Caen (1994–95), AS Bari (1995–96), Bologna FC (1996–99 i 1999–2000), SS Lazio (1999), Fenerbahçe SK (2000–02) i Gårda BK (2005).

## Referències

* ↑ Mamrud, Roberto. «Kennet Andersson – Goals in International Matches». RSSSF, 25-07-2004.
* ↑ Kennet Andersson Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Kennet Andersson a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Swedish gem who propelled Parma». Fédération Internationale de Football Association (FIFA) – FIFA.com. Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 1r març 2016].
* ↑ «BBC Sport – Kennet Andersson». BBC Sport. [Consulta: 6 març 2016].
# Dolmen de la Caseta

El Dolmen de la Caseta és un monument megalític del terme comunal de Cortsaví, a la comarca del Vallespir, de la Catalunya del Nord.
El Dolmen de la Caseta és a prop al nord-est de la Caseta i del Mas de l'Om, a prop de la carretera que puja a Vetera des del poble de Cortsaví.
És un dolmen de galeria catalana. Fou donat a conèixer per Jean Abélanet el 2011.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics de la Catalunya del Nord
* Cova d'en Rotllan, un altre dolmen proper, dins del mateix terme.

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. 181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012). Girona: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, n. 54, 2013.
* Claustre, Françoise; Porra-Kuteni, Valérie «30 ans d'Archéologie préhistorique en Roussillon» (en francès). ARCHÉO 66. Bulletin de l'Association archéologique des Pyrénées-Orientales, 24, Desembre 2009, pàg. 129-130. Arxivat de l'original el 2013-12-03 [Consulta: 2 juliol 2018]. Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ El Dolmen de la Caseta en els ortofotomapes de l'IGN
# Kariane Costa

Kariane Costa (1982) és una periodista brasilera.
Periodista en exercici des del 2005, el 2013 va començar a treballar a l'Empresa Brasil de Comunicação (EBC) i des del 2016 va ser representant dels empleats al consell d'administració de l'empresa pública. Va denunciar assetjament moral per part de la seva empresa, que la va acusar de difamació, quan Jair Bolsonaro era el president del país.
La seva situació va canviar amb el canvi de govern. El 13 de gener de 2023 va ser nomenada directora interina de l'EBC per a dur a terme una transició. Fou nomenada pel president Lula da Silva després de destituir la direcció de tots els mitjans de comunicació públics brasilers pel tractament de l'Assalt als Tres Poders del Brasil de 2023. Costa va treballar en un equip on també hi ha Rita Freire, Juliana Cézar Nunes, Nicole Briones i Flávia Filipini. El 14 de febrer de 2023, va integrar-se en l'equip del nou director titular de l'entitat, Hélio Doyle.

## Notes

* ↑ EBC és responsable de TV Brasil, Agencia Brasil, Ràdios Nacional, Ràdio MEC i Radioagencia Nacional.

## Referències

* 1 2 «Kariane Costa é a nova presidenta da Empresa Brasil de Comunicação» (en portuguès brasiler), 14-01-2023. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Servidora que denunciou assédio moral será presidente da EBC | Metrópoles» (en portuguès brasiler), 14-01-2023. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Sindicatos realizam ato contra demissão de funcionária da EBC e indicam estado de greve» (en portuguès brasiler). [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Assédio moral: jornalista da EBC passa de denunciante a denunciada» (en portuguès brasiler). [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ Menezes, Delmo. «Jornalista Kariane Costa assumi interinamente a presidência da EBC» (en portuguès brasiler), 15-01-2023. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ Press, Europa. «Lula destituye a la cúpula de todos los medios de comunicación públicos de Brasil», 15-01-2023. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Lula destitueix la direcció de tots els mitjans de comunicació públics del Brasil», 15-01-2023. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Presidente de Brasil destituye a dirección de medios de comunicación públicos» (en castellà). [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Hélio Doyle é nomeado novo presidente da EBC» (en portuguès brasiler). Agência Brasil, 14-02-2023. [Consulta: 26 febrer 2023].
# Ed Elisian

Ed Elisian (9 de desembre de 1926, Oakland, Califòrnia - 30 d'agost del 1959, Milwaukee (Wisconsin)) fou un pilot estatunidenc de curses automobilístiques. Elisian va córrer a la Champ Car a les temporades 1954-1958 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis d'aquests anys. Elisian va morir cremat en un accident durant una cursa a Milwaukee.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1954 | 27 | 31 | 137.794 | 29 | 18 | 193 | 0 | A 7 voltes |
| 1955 | 68 | 29 | 135.333 | 29 | 30 | 53 | 0 | Aturat |
| 1956 | 10 | 14 | 141.382 | 25 | 23 | 160 | 0 | Stalled |
| 1957 | 83 | 7 | 141.777 | 12 | 29 | 51 | 0 | Accelerador |
| 1958 | 5 | 2 | 145.926 | 2 | 28 | 0 | 0 | Accident a la sortida |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 457 | 0 | |
| Curses | 5 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 0 |
| Top 10 | 4 |
| Retirades | 2 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitats pel campionat de la F1.
Ed Elisian va participar en 5 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1954.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 5
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Pòdiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0
# Stiphodon birdsong

Stiphodon birdsong és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Weber M. 1895. Fische von Ambon, Java, Thursday Island, dem Burnett-Fluss und von der Süd-Küste von Neu-Guinea. A: Zoologische Forschungsreisen in Australien und dem malayischen Archipel; mit Unterstützung des Herrn Dr. Paul von Ritter ausgeführt ...Jahren 1891-1893 von Dr. Richard Semon. Fische Malay. Arch. v. 5. 259-276.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chen, I-Shiung & Tan, Heok Hui (2005): A new species of freshwater goby (Teleostei: Gobiidae: Stiphodon) from Pulau Tioman, Pahang, Peninsular Malaysia. Raffles Bulletin of Zoology 53(2): 237-242.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Watson, R. E. 1996. A review of Stiphodon from New Guinea and adjacent regions, with descriptions of five new species (Teleostei: Gobiidae: Sicydiinae). Rev. Fr. Aquariol. v. 23 (núms. 3-4): 113-132.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Llenceria

Llenceria és un terme genèric que designa el conjunt de roba de llit, de bany, de taula i de roba interior. També s'anomena llenceria la botiga on es ven aquesta roba, així com l'indret on es desa. La llenceria es caracteritza pels teixits fins, rentables, brodats o guarnits de randa.
Un camp privilegiat d'aplicació de la llenceria és la roba interior femenina, fins al punt que, de fa molt, el terme tendeix a circumscriure-s'hi, tot designant, en particular, aquelles peces de roba interior femenina atractives i sexis. A partir de la dècada de 1990, però, el terme es comença a fer servir també per a la roba interior masculina.
La llenceria actual es vol funcional i elegant. És un producte de consum emblemàtic de la moda. Suau, sedosa, lleugera i transparent, per a moltes dones, i homes, és un atot de seducció.
Andrés Sardá Sacristán és un dels dissenyadors clau en la història de la llenceria, i va ser un dels que hi incorporaren el factor moda.
La indústria de la roba interior s'ha ampliat el segle xxi amb dissenys que també es poden utilitzar com a roba exterior. A França ho anomenen dessous-dessus, que significa roba interior com a exterior. La boutique Faire Frou Frou anuncia aquesta filosofia.

## Lèxic i tipologia

Vet aquí una llista de termes bàsics de llenceria femenina (peces de roba, tècniques, etc.); de fet, se n'hi inclouen de pertanyents, amb propietat, a la cotilleria i a la calceteria).
* balena (de cotilla)
* bata
* bodi
* bustier
* bustier tubular
* calces (o bragues)
* camisa de dormir
* camisola ("caraco")
* canesú
* combinació
* cosset (impròpiament, "corpinyo")
* cotilla
* crinolina
* enagos (o "viso")
* faixa
* faixa combinació
* faixa cotilla ("corselette")
* lligacama
* mirinyac
* mitja (o calça)
* mitja curta
* mitjó
* panti
* picardies
* piqui
* polisson
* portalligues
* punta
* randa
* sostenidor
* sostenidor de cos ("guêpière")
* bustier ("bustier")

## Bibliografia

* [Barbier, Michel; Baucher, Shazia]. Lencería. Madrid: Edimat, [2008]. (Esenciales) iSBN 978-84-9794-064-1
* Diccionari visual Oxford: català, castellà, anglès, francès. Oxford: Oxford University, cop. 1997. ISBN 84-8104-004-5

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.31. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ «Andrés Sardá» (en castellà). Hola. [Consulta: 26 juny 2010].

## Vegeu també

* Victoria's Secret
* Andrés Sardá
# Badia de Portage

La badia de Portage (anglès: Portage Bay) és una massa d'aigua, sovint considerada com el braç oriental del llac Union, que forma part del canal de vaixells del llac Washington de la ciutat de Seattle a l'estat de Washington dels Estats Units.

## Referències

* ↑ Majors, Harry M. Exploring Washington. Van Winkle Publishing Co, 1975, p. 78. ISBN 978-0-918664-00-6.
* ↑ Beekman, Daniel «Seattle opens new waterfront park on Portage Bay in 'spectacular spot' where police station once stood». The Seattle Times, 17-10-2020 [Consulta: 19 octubre 2020].