OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Àkhila II

Àkhila II, també Àquila II, (710-713) fou rei visigot.
El rei visigot Àkhila II dit també Àquila II era fill, o si més no, parent directe del seu predecessor Vítiza. Va ser proclamat enfront de Roderic el 710. Àkhila II hagué d'enfrontar-se a la revolta del duc de la Bètica, Roderic, que s'apoderà de Toledo i fou reconegut a Lusitània i la Bètica. Àkhila II hagué de fugir cap a les contrades mediterrànies del regne on, a la Septimània i a les àrees marítimes de la Tarraconense i la Cartaginense, va actuar-hi plenament com a sobirà, tal com ho demostren les monedes encunyades a nom seu a Narbona, Girona i Tarragona.
En aquesta situació, com que potser alguns nobles de la facció vitizana –els partidaris d'Àkhila II– sol·licitaren ajut als àrabs per combatre Roderic, el cabdill àrab Mussa ibn Nussayr envià cap a la Península un exèrcit dirigit pel seu lloctinent Tàriq ibn Ziyad. Aleshores, Roderic, deixant la lluita contra els pobles bascos i contra el seu rival, baixà a la Bètica, on fou vençut i mort pels àrabs a la batalla de Guadalete (711). Després de la victòria, Tàriq es traslladà a Toledo i s'apoderà dels territoris que havia controlat Roderic.
Un any més tard, el 712, Mussa desembarcà de nou a Hispània, aquesta vegada, però, amb el propòsit no ja d'intervenir en les lluites civils dels visigots, sinó de conquerir el territori. Així, sotmeté les ciutats que se li mostraren rebels –Sevilla (712) i Mèrida (713)– i es dirigí cap a les regions mediterrànies, on proposà a Àkhila II de renunciar al regne a canvi de reconèixer-li la propietat sobre els seus béns patrimonials, situats possiblement a la Bètica. Aquest s'avingué al tracte i, abandonant els seus partidaris, es traslladà a Toledo, on l'exrei hi esdevingué cap de la comunitat cristiana i el califa li va concedir el títol de comte i li va retornar els béns que Roderic li havia confiscat, que eren unes tres mil hisendes. Va renunciar a la corona junt amb els seus tres fills, Olmund, Ardabast i Àkhila, de ben segur el 714.
Per la seva banda, però, certes faccions de l'aristocràcia de la Tarraconense i la Septimània no acceptaren la capitulació; per tal de resistir l'atac àrab, proclamaren rei un noble de nom Ardó.

## Referències

* ↑ «Àkhila II». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* http://akhila.es.exsudo.org/ Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine. (castellà)
* http://cultura.pueblos-espana.org/Conquista+cartaginesa/ Arxivat 2006-02-11 a Wayback Machine. (castellà)
# Víctor Sabater (automobilista)

Víctor Sabater (Barcelona, 1953) és un antic copilot de ral·lis català. Amb Antoni Zanini de pilot, guanyà dos Campionats de Catalunya (1978-1979) i dos d'Espanya (1981-1982). Simultaniejà aquesta tasca amb la d'instructor, cronometrador i col·laborador d'equips com el de Carlos Sainz en el Ral·li de Montecarlo. També en feu divulgació en programes radiofònics abans de passar als ral·lis de clàssics. El seu germà, Jordi Sabater, fou també a la seva època un conegut copilot de ral·lis.
Al llarg de la seva carrera, Víctor Sabater acompanyà entre d'altres Jaume Juncosa (1968), Jean Claude (1970), Salvador Bohigas, Gerardo Hofmann i Josep Lluís Sallent (1971), Manuel Juncosa i Salvador Cañellas (1975), Jorge de Bagration (1981) i Antoni Zanini (1982-1983).

## Referències

* ↑ «Víctor Sabater». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* 1 2 Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Els "copis", sovint oblidats». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 272. ISBN 84-320-6249-9.
# Maniobra de Prokeš

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
El 1939, Ladislav Prokeš va compondre aquest estudi de final d'escacs, que il·lustrava per primer cop la Maniobra de Prokeš. La solució comença:
    1.Rg4 e2
    2.Tc1+ Rd4
    3.Rf3 d2
i les negres intenten promocionar un peó, cosa que guanyaria la partida. Però les blanques forcen les taules amb
    4.Tc4+! Rd3
    5.Td4+! Rxd4
    6.Rxe2 Rc3
    7.Rd1 Rd3.
La idea és que, deixant lliure la casella c1 a la quarta jugada, la torre blanca evita que el peó negre faci una captura en aquesta casella. Llavors el rei de les blanques és en condicions d'arribar a la casella d1 i aturar el peó.

## Referències

* ↑ Article per Tim Krabbé (Vegeu el Diagrama 12.) Consulta 21 de novembre 2009

## Bibliografia

* Comprehensive Chess Endings: Rook endings. 5. Pergamon, 1987, p. 23–24. ISBN 0-08-026908-7.
* Matanovic, Aleksandar. Encyclopedia of Chess Endings. 3. Chess Informant, 1986, p. 26. ISBN 86-7297-005-5.
# Santa Clarita

Santa Clarita és la quarta ciutat en importància al Comtat de Los Angeles, Califòrnia, Estats Units. El 2005 s'estimà una població de 167.954 habitants, sent una de les localitats de major creixement poblacional a l'estat de Califòrnia.

## Vegeu també

* Ann Marie Rios

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Santa Clarita (anglès)
# Comtat de Bechburg

El comtat de Bechburg fou una jurisdicció feudal a la moderna Suïssa. Els senyors de Bechburg i els comtes de Froburg foren junt amb el bisbe de Basilea els principals propietaris al Buchsgau; els Froburg posseïen una bona part per donació dels bisbes de Basilea quan tres dels bisbes successius van pertànyer a la família senyorial (1133-1179) però el domini dels Bechburg és més incert.
Al segle XII el Froburg i els Bechburg es van intentar implantar a la gola de Balsthal, travessada per una antiga via que unia Basilea al Valais i Savoia a través dels Alps. Els comtes de Froburg van erigir tres castells anomenats d'Erlinsburg però mancats de terres no van tenir gaire importància i van acabar abandonats al segle XIV. Els senyors de Falkenstein van construir a la gola vers 1250 el castell d'Alt-Falkenstein; els Bechburg que residien a Alt-Bechburg van construir el seu nou castell sota Oensingen, amb el nom de Neu-Bechburg. En aquest temps van agafar el títol comtal però es van extingir el 1292 i l'herència va passar als Froburg.
Aquestos van reforçar la seva empresa i van ajuntar als tres castells d'Erlinsburg el de Neu-Bechburg i van fundar al Buchsgau inferior la vila d'Olten en un antic castrum romà; al Buchsgau superior van adquirir la fortalesa de Bipp. Com que la seva antiga seu no estava al cor de les seves propietats en aquest temps, Neu-Bechburg va esdevenir el seu nou centre administratiu del comtat i allí van residir temporalment i van exercir drets senyorials i de justícia. Però al segle XIV (1307), a causa de diverses deutes, van haver de vendre el castell al comtes de Nidau per poder pagar. Llavors els Nidau eren rics però després de la batalla de Laupen el 1339 també es van endeutar i van començar a vendre senyories i castells que havien heretat d'altres famílies i així el castell de Neu-Bechburg (amb la vila despoblada de Fridau) va passar al burgès de Basilea, Conrad de Laufon. Al cap de 10 anys ho va vendre a Berna i Soleure que van esdevenir també propietaris del landgraviat de Buchsgau que es van acabar repartint el 1463: la part superior amb Bipp, fou per Berna, i la part inferior per Soleure (amb les valls de Balsthal i de Gulden i el castell de Neu-Bechburg).

## Referències

* ↑ «Soleure Solothurn : Le château Neu-Bechburg Schloss Neu-Bechburg». [Consulta: 1r abril 2019].
* ↑ «Soleure Solothurn : Erlinsburg». [Consulta: 13 abril 2019].
* ↑ «Bern: Schloss Bipp Le château de Bipp». [Consulta: 13 abril 2019].
# Carlos Neva Tey

Carlos Neva Tey (El Puerto de Santa María, 12 de juny de 1996) és un futbolista andalús, que juga com a defensa al Granada Club de Futbol de la Primera Divisió espanyola.

## Trajectòria

Neva va començar la seva carrera sènior al Portuense el 2013 abans de passar pel planter del Reial Madrid el 2014, i per la del Sevilla entre 2014 i 2016.
El 2016 va fitxar pel Marbella Futbol Club de la Segona Divisió B.
Tot i que no va tenir massa oportunitats al club de Marbella, el 2017 va fitxar pel Recreativo Granada, el filial del Granada Club de Futbol. Al filial granadinista va aconseguir fer-se amb el lloc de titular des del principi, la qual cosa li va valer, a causa de la lesió de llarga durada d'Álex Martínez per entrar en 2019 en diverses convocatòries del primer equip, que estava immers dins de les primeres posicions de la Segona Divisió, i amb bastantes opcions d'ascendir a Primera Divisió.
El 8 de juny de 2019 fa el seu debut com a futbolista professional en Segona Divisió en l'última jornada del campionat enfront de l'AD Alcorcón, en un partit en el qual el conjunt granadinista no es jugava res, ja que en la jornada anterior va assolir l'ascens a primera divisió.
Durant la pretemporada 2019-20 es va convertir en membre de ple dret de la primera plantilla del Granada, amb l'objectiu de la permanència a Primera.
Després de la lesió de Quini Marín, va debutar en primera divisió el 21 de setembre de 2019 enfront del Futbol Club Barcelona al Nuevo Los Cármenes, amb una victòria del Granada per 2-0.

## Referències

* ↑ «Carlos Neva». Transfermarkt. [Consulta: 27 setembre 2019].
* ↑ «Real Madrid pounces for prospect Carlos Neva». Marca, 02-07-2014. [Consulta: 10 juny 2019].
* ↑ «El portuense Carlos Neva renueva por el Sevilla FC». El Puerto Actualidad, 08-07-2015. Arxivat de l'original el 2 de maig de 2016. [Consulta: 10 juny 2019].
* ↑ «El lateral izquierdo Carlos Neva, nuevo jugador del Marbella FC». La Opinión de Málaga, 26-07-2016. [Consulta: 10 juny 2019].
* ↑ «El Granada B incorpora 18 nuevos jugadores a su plantilla». Granada CF, 10-07-2017. [Consulta: 10 juny 2019].
* ↑ «El Granada sigue de fiesta». Marca, 08-06-2019. [Consulta: 10 juny 2019].
* ↑ «Carlos Neva renueva con el Granada CF y pasa a formar parte del primer equipo». Granada CF, 15-08-2019. [Consulta: 19 agost 2019].
* ↑ «El estreno más dulce posible». Granada Hoy, 22-09-2019. [Consulta: 27 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Real Madrid profile (castellà)
* Carlos Neva Tey a BDFutbol
* Carlos Neva Tey a La Preferente (castellà)
* Carlos Neva Tey, Fitxa a Soccerway
# Àlan Greus Bosch

Àlan Greus Bosch (Alginet, 4 d'agost de 1967), és professor d'ensenyament secundari i escriptor. Llicenciat en Filologia Catalana i Hispànica per la Universitat de València. És autor de diverses obres premiades de narrativa i novel·la juvenil i de diverses traduccions literàries. Va formar part de col·lectiu valencià Unai Siset format pels escriptors Pasqual Alapont, Manuel Baixauli, Esperança Camps, Vicent Borràs, Àlan Greus, Urbà Lozano i Vicent Usó), amb el qual va publicar el llibre conjunt Subsòl (2010).
L'any 2015 formava part del consell coordinador de la Revista d'Estudis Locals Aljannat d'Alginet.

## Premis

* 1996 Premi Bancaixa de Narrativa Juvenil per L'amulet egipci
* 1997 Nit Literària Andorrana. Premi Sant Carles Barromeu de Contes i Narracions per Relats de la creença
* 1997 Premi Enric Valor de narrativa juvenil de Picanya per L'art de Raimon
* 2002 Premi de Novel·la Ciutat d'Alzira per L'hereu
* 2017 Premi Ciutat de Sagunt de Narrativa per Teoria del càstig

## Activitat política

Com altres autors valencians, Àlan Greus ha participat en política. En les eleccions municipals de 2019 i 2023 va formar part de la llista electoral de Compromís a Alginet, com a suplent.

## Referències

* 1 2 3 4 «Veure autor». www.iifv.ua.es. Arxivat de l'original el 2016-11-16. [Consulta: 18 novembre 2016].
* 1 2 «Àlan Greus: una veu a tenir en compte». Uab.cat. [Consulta: 18 novembre 2016].
* ↑ «Alan Greus | llibresvalencians.com». www.llibresvalencians.com. Arxivat de l'original el 2016-11-19. [Consulta: 18 novembre 2016].
* ↑ «Esperança Camps - Dietari | Subsòl». www.ecamps.cat. Arxivat de l'original el 2016-11-19. [Consulta: 18 novembre 2016].
* 1 2 «Greus Bosch, Àlan». Lletrescatalanes.cat. [Consulta: 18 novembre 2016].
* ↑ «Alginet - 5è número de la Revista d'Estudis Locals Aljannat». La Veu PV. Arxivat de l'original el 2016-10-01 [Consulta: 18 novembre 2016]. Arxivat 2016-10-01 a Wayback Machine.
* 1 2 Borràs, Vicent. «Les vides senzilles alimenten el món». Bromera.com. Arxivat de l'original el 19 de novembre 2016. [Consulta: 18 novembre 2016].
* ↑ El «bullying» se cuela en los premios Ciutat de Sagunt
* ↑ «Compromís Alginet presenta la seua llista electoral». La veu d'Alginet. Periòdic d'informació local. 26 d'abril de 2019
* ↑ Papereta de Compromís per Alginet a les eleccions municipals de 2023. Wikimedia Commons
# Democràcia líquida

La democràcia líquida o democràcia delegada és un sistema democràtic que combina alguns elements de la democràcia representativa i de la democràcia directa. Permet als ciutadans votar en referèndum directe les decisions del govern o delegar el seu vot a un altre ciutadà, organització o partit polític. D'aquesta manera, tothom pot decidir el seu grau d'implicació en política depenent del seu interès, els seus coneixements o la disponibilitat de temps que tinguin.

## Exemple pràctic

S'ha de votar una llei per fomentar les energies renovables però que tindrà una repercussió negativa en l'economia.
* El ciutadà A és ecologista i vota «Sí».
* El ciutadà B considera que és més important l'economia que l'ecologisme i vota «No».
* El ciutadà C té el seu vot en temes d'ecologia delegat a una entitat ecologista, l'entitat vota que «Sí» i automàticament el ciutadà C vota «Sí».
* El ciutadà D té el seu vot en temes d'ecologia delegat al ciutadà C, com que aquest el té delegat a l'entitat ecologista, el ciutadà D també vota «Sí».
* El ciutadà E té el seu vot en temes d'ecologia delegat a una entitat ecologista però el seu vot en temes d'economia delegat a un economista en qui confia. L'entitat ecologista proposa votar «Sí» però l'economista vota pel «No». Aquí es produeix una contradicció. Per saber què vota el ciutadà E, aquest, prèviament haurà d'haver establert una llista de prioritats per aquests casos. Per exemple, podria haver escollit que el temes d'«economia» són més importants que els d'«ecologisme», per tant, el seu vot seria «No».
* El ciutadà F té els seus vots en tots els temes delegats a un partit polític d'esquerres i ecologista, per tant, a priori el seu vot seria «Sí», però en aquest cas concret vol votar diferent al seu partit, així que ell escull votar «No».

## Possibles problemes

La democràcia líquida té alguns problemes particulars:
* Delegacions de vot cícliques: per exemple, el ciutadà A delega el vot al B, el B el delega al C i el ciutadà C, al seu torn, delega el seu vot al ciutadà A.
I alguns altres propis, també, de la democràcia directa o la democràcia representativa:
* Alguns temes poden ser susceptibles a no respectar les minories en sotmetre's a votació. Per exemple, si s'ha de votar si construir una presó al municipi A amb 100 habitants o al municipi B amb 50 habitants. El més possible és que s'acabi construint al municipi B perquè els de l'A són majoria.
* Venda de vot.

## Referències

* ↑ «Què és la Democràcia Líquida?». [Consulta: 5 agost 2012].
* 1 2 3 «LiquidDemocracy». [Consulta: 5 agost 2012].

## Vegeu també

* Democràcia
* Democràcia directa
* Democràcia representativa

## Enllaços externs

* DemocraciaLiquida.org, lloc web del Partido de Internet explicant què és la democràcia líquida.
* LiquidFeedback, aplicació del Partit Pirata neerlandès per simular un sistema de democràcia líquida.
# Walter Houser Brattain

Walter Houser Brattain (Xiamen, Xina 1902 - Seattle, EUA 1987) fou un físic nord-americà de Bell Labs Juntament amb els seus companys científics John Bardeen i William Shockley, van inventar el transistor de contacte puntual al desembre del 1947. Van compartir el Premi Nobel de Física de 1956 pel seu invent. Brattain va dedicar gran part de la seva vida a investigar sobre els estats superficials.

## Biografia

Va néixer el 10 de febrer de 1902 a la ciutat de Xiamen, situada a la província xinesa de Fujian. Va estudiar al Whitman College de Walla Walla, ciutat situada a l'estat nord-americà de Washington, i es llicencià en física i matemàtiques l'any 1924. Morí el 13 d'octubre de 1987 a la ciutat nord-americana de Seattle.

## Recerca científica

Després de treballar com a físic en la divisió de ràdio de l'Institut Nacional de Models i Tecnologia, el 1929 es va incorporar als Laboratoris Bell. El seu principal camp d'investigació va ser l'estudi de les propietats de les superfícies dels sòlids, i en particular el de l'estructura atòmica d'un material a nivell superficial, la qual difereix de la de l'interior. Juntament amb els físics nord-americans William Shockley, director del projecte, i John Bardeen van inventar un petit dispositiu electrònic anomenat transistor. Es va anunciar per primera vegada el 1948 i es va acabar el 4 de juliol de 1951. S'ha emprat comercialment en ràdios portàtils, audiòfons i altres aparells.
L'any 1956 fou guardonat amb el Premi Nobel de Física, juntament amb Shocley i Bardeen, per la seva recerca en semiconductors i pel descobriment de l'efecte transistor.

## Referències

* ↑ Cooper, David Y. Brattain, Walter H. (1902-1987), physicist (en anglès). 1. Oxford University Press, 2001-07. DOI 10.1093/anb/9780198606697.article.1301949.
* 1 2 Bardeen, John. Walter Houser Brattain 1902–1987. Washington, D.C.: National Academy of Sciences, 1994 [Consulta: 4 març 2015].
* 1 2 Riordan, Michael; Hoddeson, Lillian. Crystal fire: the invention of the transistor and the birth of the information age. Nova York: Norton, 1998. ISBN 978-0-393-31851-7.

## Enllaços externs

* «Walter Houser Brattain» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Mangold

Mangold és el nom dels següents personatges:
* Alice Mangold Diehl (Aveley, Essex, 1844 - 1912), escriptora i pianista anglesa
* Daniel August Mangold (Darmstadt, 1775 - 1842), violoncel·lista i pedagog alemany
* Eric Mangold (segles XVIII -XIX), pianista i compositor alemany
* Georg Mangold (Darmstadt, 1767 - 1835), violinista alemany
* James Mangold (Nova York, 1963), director cinematogràfic i guionista estatunidenc
* Johann Eric Mangold (Umstadt, 1689 - 1842), músic alemany
* Johann Wilhelm Mangold (Umstadt, 1736 - Darmstadt, 1806), violinista alemany del classicisme
* Carl Amand Mangold (Darmstadt, 1813 – Obertsdorf, 1889), director d'orquestra i compositor alemany del Romanticisme
* Max Mangold (Rhelingen, 1722 - Darmstadt, 1797), músic i jesuïta
* Wilhelm Mangold (Darmstadt, 1796 - 1875), músic alemany
# Santa Claus

«Santa Claus» té aquests significats:
* Santa Claus o Pare Noel, personatge mític present a molts països que porta regals de Nadal
* Santa Claus (Geòrgia), població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia
* Santa Claus (Indiana), població dels Estats Units a l'estat d'Indiana
* FC Santa Claus
# Comtat de Fesensac

El comtat de Fesensac fou una jurisdicció feudal de Gascunya, centrada a Vic de Fesensac. La regió feia part del ducat de Gascunya. A la mort del duc Garcia I el Corb cap al 926, el fill segon, Guillem, va rebre el territori de Fesensac i el d'Armanyac amb títol de comte. Guillem va viure fins al 960 i al morir va repartir els seus dominis entre els dos fills: el gran, Odó (Odó Falta), el Fesensac; el segon, Bernat I, l'Armanyac, i al tercer, Fredeló, el Gausa o Gause. Bernat Odó fou el pare d'Aimeric i de Ramon Coppa, bisbe d'Auch mort el 1049. Aimeric va deixar el comtat a Guillem I menys la senyoria de Montesquiu que la va deixar al fill Ramon Aimeric I, que va fundar una dinastia senyorial. A començaments del segle xii l'hereva Assalina (o Astamura) es va casar amb Guerau III comte d'Armanyac, que va morir el 1160. Amb el seu fill Bernat la unió dels comtats de Fesensac es feu total i definitiva.

## Llista de comtes

* Guillem I 926-960 (comte també a l'Armanyac)
* Odó Falta (fill) 960-?
* Bernat Odó Mancius Tinea (fill) ?-?
* Aimeric (fill) ?-c. 1050
* Guillem Astanove (fill) c. 1050-?
* Aimeric II Fortin (fill) ?-1103
* Astanove II (fill) 1103-?
* Assalina (Astamura) (filla) ?-c. 1150
* Guerau I (espòs) c. 1120-1160 (III d'Armanyac)
* Bernat I (fill) 1160-1188 (IV d'Armanyac)
* Unió permanent a Armanyac 1160
# Èm çò qu'èm

Èm çò qu'èm (lit. ‘Som el que som’) és una sèrie de televisió en aranès estrenada el 2020 com a comèdia de situació. Va esdevenir la primera producció audiovisual de ficció de la història realitzada en aquesta variant lingüística de l'occità de la Vall d'Aran.
La sèrie té l'objectiu de promoure el coneixement i l'ús lingüístic d'aquesta llengua, a banda de fer conèixer amb major precisió les tradicions i símbols nacionals que conformen la identitat singular i pròpia de la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ «Les TV de la XAL estrenen ‘Èm çò qu’èm’, la primera sèrie en aranès». Comunicació 21, 22-09-2020 [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ «'Èm çò qu'èm', la primera sèrie de ficció en aranès». La Xarxa, 21-09-2020 [Consulta: 14 gener 2022].

## Enllaços externs

* Episodis de la sèrie Èm çò qu'èm a Lleida Televisió
# Vision Park

Vision Park és una empresa d'entreteniment electrònic i ha sigut atribuït en la creació dels següents videojocs:
* Globetrotter 2 (també Round the World Challenge)
* Europa Universalis

## Enllaços externs

* Lloc web de Vision Park (no disponible durant un temps) Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine. (anglès)
# Vincenzo Tineo

Vincenzo Tineo (1791, Palerm - 1856, Palerm) va ser un botànic fill del també botànic Giuseppe Tineo (1757-1812) a qui succeí en la càtedra de matèria mèdica i de botànica a la Universitat de Palerm. Entre els anys 1814 a 1856 dirigí el Jardí Botànic de Palerm. Alguns tàxons han rebut el seu nom en honor d'aquest botànic: dos tàxons d'orquídies Neotinea Rchb.f. & Poll i Tinea Biv i el gènere Tinea Spreng de les tiliàcies.

## Obres

* Plantarum rariorum Siciliae minus cognitarum pugillus primus universae rei litterariae Siciliensis regiaeque Panormitanae studiorum moderatoribus, exRegali Typographia, Panormi 1817
* Catalogus Plantarum Horti Regii Panormitani (Palerm) ad annum 1827. Panormi, exRegali Typographia, 1827
* Le reliquie Tineane florae siculae icones ineditae di Vincenzo Tineo / [a cura di] Franco Maria Raimondo. Palermo : Ed. Naturama, 2000

## Notes

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Orch, Gemm. 18, 29 1852 (IK)
* ↑ in Giorn. Sc. Sicil. 1833 149 (IK)
* ↑ Neue Entdeck. Pflanzenk. 2: 165 1821 (IK)

## Enllaços externs

* «Vincenzo Tineo» a (IPNI)