OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oficial de caçadors a la càrrega

Oficial de caçadors a la càrrega ó Oficial de caçadors a cavall de la guàrdia imperial, a la càrrega és un quadre de 1812 del pintor romàntic francès Théodore Géricault. Es tracta d'un oli sobre llenç.
Aquesta pintura, que revela l'interès de l'autor per un assumpte contemporani, se li va ocórrer a Géricault quan, estant en una festa popular en Saint-Cloud, el soroll va fer que de sobte s'encabrités un cavall. Immediatament va fer tot un seguit d'esbossos amb aquest motiu.
Géricault es va donar a conèixer amb el tema dels cavalls i dels assumptes militars, com aquesta pintura, gràcies a la qual va aconseguir la medalla d'or en el Saló de París de 1812. És considerada la seva primera gran obra. Revela el seu interès en la representació d'un assumpte contemporani.
Representa a un oficial de la cavalleria de Napoleó sobre un cavall, preparat per atacar. El soroll dels canons encabrita al fogoso cavall. D'aquesta manera l'oficial, que ja ha desembeinat la seva simitarra, queda per sobre de la pols de la batalla.
La pintura és representativa del romanticisme francès i té un motiu similar a l'obra de Jacques-Louis David Napoleó travessant els Alps, però hi ha un conjunt de característiques en aquesta pintura que l'allunyen del classicisme, com la seva disposició diagonal dramàtica i el vigorós maneig de la pintura, amb pinzellades brusques. Aquesta disposició del cavall encabritat i elevat en diagonal evidencia les influències de la pintura barroca, en concret de l'estil de Rubens. No en va, Géricault va estudiar obres d'aquest pintor flamenc, així com la Batalla de Constantinoble, de l'escola de Raffaello Sanzio.
Aquest apartament formal del pintor de l'imperi, David, evidencia un canvi en l'ambient francès, l'any en què la grandesa i els somnis de l'emperador estaven xocant amb problemes en la campanya de Rússia i a Espanya. L'oficial és fogos, però el cavall sembla espantar-se davant un atacant invisible, representant així els dubtes del seu temps, les ruïnes de l'imperi, la consciència de la mort.

## Referències

* Chu, Petra tingues-Doesschate. Nineteenth Century European Art. Prentice Hall: Upper Saddle River, NJ: 2006.
* Carrassat, P.F.R., Mestres de la pintura, Spes Editorial, S.L., 2005. ISBN 84-8332-597-7
* Eschenburg, B., i Güssow, I., «El Romanticisme i el Realisme » en Els mestres de la pintura occidental, Taschen, 2005, pàg. 425, ISBN 3-8228-4744-5
# Cantó de Sainte-Marie

El cantó de Sainte-Marie és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a la comuna de Sainte-Marie.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2004 - | Jean-Louis Lagourgue | |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Tierra de Medinaceli

Tierra de Medinaceli també coneguda com a Comarca de Arcos de Jalón està situada a l'est de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. El riu Jalón estructura la comarca, que és travessada per l'autovia de la N-II. El cap comarcal és Arcos de Jalón.

## Municipis

* Alcubilla de las Peñas
* Alpanseque
* Arcos de Jalón
* Baraona
* Medinaceli
* Miño de Medinaceli
* Villasayas
* Yelo

## Enllaços externs

* http://www.sorianitelaimaginas.com/
* http://sauce.pntic.mec.es/~fares/jalon.htm Arxivat 2006-02-05 a Wayback Machine.
# Cantó de Montbasens

El cantó de Montbasens és un cantó francès al districte de Vilafranca de Roergue (departament de l'Avairon) amb capital cantonal a Montbasens. Compta amb tretze municipis: Brandonet, Complibat, Drulha, Galganh, Lanuéjouls, Luganh, Malavila, Montbasens, Peirussa del Ròc, Privasac, Rocennac, Valzèrgas i Vaurelhas.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-1955 | Alphonse Lazuech | |
| 1955-1992 | Louis Lazuech | UDF |
| 1992-1998 | Aimé Roux | UDF |
| 1998-2004 | Claude Catalan | PS |
| Des del 2004 | Gisèle Rigal | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 7.060 | 7.406 | 7.003 | 6.894 | 6.473 | 6.169 | 6.457 |
# Virató

Un virató o una vira és una sageta prima que sembla a la sageta, amb la diferència que té la secció del cos quadrangular i això permet de recolzar-la sobre el cos de la ballesta, que és l'arma que el dispara.

## Referències

* ↑ «Virató». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Virató». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Virató». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Adriaen Hanneman

Adriaen Hanneman (c. 1603 - enterrat l'11 de juliol de 1671) va ser un pintor de l'Edat d'Or neerlandesa, més conegut avui pels seus retrats de la cort reial britànica. El seu estil va ser fortament influenciat pel seu contemporani, Anthony Van Dyck.

## Biografia

Va néixer en una família catòlica de la Haia, i va estudiar dibuix amb el retratista Jan Antonisz. van Ravesteyn. Se'n va anar a Anglaterra el 1623, on va viure durant 16 anys. Allí va conèixer i va ser influenciat per Anthony Van Dyck, Cornelis Janssens van Ceulen i Daniël Mijtens. Li agradava el patrocini de Constantijn Huygens, qui el va introduir en la cort. Va tornar a l'Haia, on es va casar amb la filla del seu vell professor de dibuix, Maria van Ravesteyn, el 1640. En 1645 va ser nomenat diaca de la Confraria de Sant Lluc. En 1656 va ser un dels dissidents que es van separar durant la Confrerie Pictura, que va dirigir el primer període. El 1666 va ser guardonat amb una copa de plata pels seus anys de servei a aquest grup. Després que la seva primera dona va morir, es va casar per segona vegada per Alida Bezemer en 1669.

## Galeria de retrats

* William Hamilton, National Portrait Gallery de Londres
* Henry Stuart, National Gallery of Art a Washington
* Cornelis van Aerssen van Sommelsdijck, al Rijksmuseum Amsterdam
* Familia de Constantijn Huygens.
* Wendela Bicker (1635-1668), dona de Johan de Witt,1659

## Referències

* ↑ Dutch Who's who by Molhuisen on the DBNL
* ↑ Molhuisen says this is mentioned in Walpole.

## Bibliografia

* Wheelock, Jr., Arthur K. Dutch Paintings of the Seventeenth Century - The Collections of the National Gallery of Art Systematic Catalog. Washington DC, 1995, pgs. 91-92.
# Albert I de Gorízia

Albert I de Görz o Gorízia de la casa dels Meinardins fou el fill més jove de Meinhard III, comte de Gorizia (Meinard I de Gorízia-Tirol), que havia heretat el comtat de Tirol el 1253.
Després de compartir l'herència del seu pare, consistent en els comtats de Gorizia i de Tirol, amb el seu germà gran Meinard II de Gorízia-Tirol, el 1271 van decidir dividir-la i a Albert li va ser adjudicat el comtat de Gorízia (Görz) mentre el seu germà gran es quedava amb el comtat de Tirol. Va lluitar contra la República de Venècia per defensar les seves possessions a Ístria, i va ser capaç d'augmentar les seves terres a la Marca de Carniola.
Albert es va casar amb Eufèmia, filla del duc piast, Conrad I de Głogów, i després de la seva mort el 1275, es va casar en segones noces amb Eufèmia d'Ortenburg. Va tenir dos fills:
* Enric III de Gorízia, nascut el 1263, comte de Gorízia 1304-1323
* Albert II de Gorízia, comte de Gorizia 1304-1325
Albert va morir en 1304, però la línia meinardina del comtat de Görz o Gorizia (Gorízia) va sobreviure fins a la mort del seu descendent el comte Leonard el 1500.

## Referències

* Alfons Huber: Albert II., Graf von Görz und Tirol a: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB), Duncker & Humblot, Leipzig 1875.
# Ahinóam

Ahinóam és un personatge que apareix principalment als Llibres de Samuel i de passada als Llibres de Cròniques, a l'Antic Testament. Es tracta d'una dona natural de Jizreel i una de les esposes del rei David. També és possible que es tracti de la dona del rei Saül.
Era natural de la ciutat de Jizreel de la tribu de Judà. És possible que es tracti del mateix personatge que és filla d'Ahimaas i muller de Saül, qui va ser primer rei d'Israel. Hauria estat capturada durant la guerra de David amb Saül. En tot cas, David la va convertir en la seva esposa. Hom ha interpretat que David va reclamar l'esposa de Saül per a sí, i que hauria estat també una manera de reclamar el tron, en referència a l'apropiació d'harems dels seus predecessors o rivals com a forma d'enfortir la reclamació. Aquesta deserció de la muller del rei, fos voluntària o no, explicaria altres passatges com l'estrany insult de Saül a David quan aquest fugia de la cort, referint-se a una dona rebel, entre d'altres. Val a dir que durant les guerres de David amb els amalequites, va ser capturada per aquests amb altres persones i va ser feta presonera, tot i que ben aviat David la va rescatar. Les escriptures també indiquen va residir a Aquix i durant l'exili a Hebron, on va donar a llum a Amnon, primogènit de David. Això ha suggerit per als estudiosos de la bíblia que va ser una de les primeres esposes del monarca.

## Referències

* ↑ Díez Canseco, Vicente. Diccionario biográfico universal de mujeres célebres (en castellà). Tom I, 1844, p. 22.
* 1 2 3 Price, Ira Maurice. «Ahinoam» (en anglès). Jewish Encyclopedia, 1906. [Consulta: 3 desembre 2022].
* 1 2 Schearing, Linda. «Ahinoam: Bible» (en anglès). Shalvi/Hyman Encyclopedia of Jewish Women. Jewish Women's Archive, 31-12-1999. [Consulta: 3 desembre 2022].
* ↑ 1 Sa 14:50
* 1 2 3 Knapp, Andrew. Royal Apologetic in the Ancient Near East (en anglès). Atlanta: Society of Biblical Literature, 2015, p. 227.
* ↑ 1 Sa 30:1-6
* ↑ 1 Sa 27:3
* ↑ 2 Sa 3:2
# Agropyron cristatum

Agropyron cristatum és una espècie de planta gramínia que es fa servir sovint per farratge i pel control de l'erosió. És nativa d'Euràsia i s'ha introduït en altres zones com els Estats Units, on ha estat plantada a 6-10 milions d'hectàrees i ha acabat esdevenint una planta invasora de les planes.
És una planta herbàcia perenne que fa de 30 a 90 cm d'alt, cespitosa, d'espiga oblonga d'1,5 a 5 cm i espiguetes de 8 a 15 mm, molt comprimides, amb de 3 a 10 flors que finalment es desprenen juntes. És tolerant a la secada i al fred, també als incendis, per això de vegades és l'espècie dominant en l'estepa desèrtica euroasiàtica. Viu en turons i valls de sòls guixencs o calcaris, tots ells secs i rocosos. Les seves espigues fan de 2 a 7 cm de llarg.

## Referències

* ↑ Heidinga, L. & Wilson, S. D. 2002. The Impact of an Invading Alien Grass (Agropyron cristatum) on Species Turnover in Native Prairie. Diversity and Distributions 8(5): 249-258.
* ↑ de Bolòs, Oriol; Vigo, Josep; Masalles, Ramon M.; Ninot, Josep M. «Gramínies». A: Flora Manual dels Països Catalans (en català). 2a edició. Barcelona: Portic Natura, 1993, p. 1118. ISBN 8473064003.

## Enllaços externs

* Crested wheatgrass hosted by the UNT Government Documents Department
# Hixkaryanes

Els hixkaryanes (també coneguts com a hixkarianes) són un poble indígena del Brasil, als estats d'Amazones i de Pará. La població es compon de diversos subgrups que actualment viuen a la vall del riu Nhamundá (Amazones i Pará) i el Jatapu mitjà (riu Amazones), inclosos el Kamarayana, l'Hixkaryana, el Yukwarayana, el Karahawyana, el Xowyana, el Kaxuyana (grup que es va fusionar amb la comunitat dels tiriyós durant la dècada de 1950) i el Karara (el 2002 només hi havia dos Karara al poble de Jutai, a la terra indígena de Nhamundá-Mapuera). Amb una població total de 1.242 persones, parlen una llengua de la família lingüística carib.

## Referències

* ↑ Povos Indígenas no Brasil: 2006-2010, 2011, p. 9-16.

## Bibliografia

* Beto Ricardo; Fany Ricardo. Povos Indígenas no Brasil: 2006-2010. São Paulo: Instituto Socioambiental, 2011, p. 763. ISBN 9788585994853.

## Enllaços externs

* Hixkaryana, Instituto Socioambiental
* Acervo Etnográfico Museu do Índio - Hixkaryana
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Luís Gervasoni

Luís Gervasoni, també escrit Luiz Gervazoni, més conegut pel sobrenom Itália, (22 de maig de 1907 - 1963) fou un futbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1930.

## Palmarès

* Campionat carioca (3):
** Vasco da Gama: 1929, 1934, 1936
* Copa Río Branco (1):
** Brasil: 1932

## Referències

* ↑ CBF profile Arxivat 2014-01-08 a Wayback Machine.
* ↑ Luís Gervasoni Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Luís Gervasoni a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Todos os brasileiros - 1930» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Cascades Inglis

Les cascades Inglis són una de les tres cascades que envolten la ciutat d'Owen Sound, Ontario (Canadà). És la més coneguda i la més visitada. Situades en el cor de l'Àrea de Conservació de les cascades Inglis (Inglis Falls Conservation Area), de 200 hectàrees, les cascades tenen una altura total de 18 metres, creades pel riu Sydenham que es troba a la vora del escarpament del Niàgara.
L'aigua de les cascades es sol desviar parcialment per a generar energia hidroelèctrica, per a fer funcionar un molí fariner, i per subministrar l'aigua potable a Owen Sound.

## Referències

* Inglis Falls Conservation Area (anglès)
* Photos of Inglis and other Ontario waterfalls Arxivat 2007-07-06 a Wayback Machine. (anglès)

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Thüringer Energie Team

El Thüringer Energie Team (codi UCI: TET) va ser un equip ciclista alemany, de ciclisme en ruta, que va competir de 2006 a 2013. Va tenir categoria continental.

## Principals resultats

* Volta a Turíngia: Tony Martin (2006), Patrick Gretsch (2008), John Degenkolb (2010)
* Mainfranken-Tour: Sebastian Schwager (2006), Sebastian May (2009)
* Völkermarkter Radsporttage: Nico Graf (2006)
* Coppa Città di Asti: Tony Martin (2007)
* FBD Insurance Rás: Tony Martin (2007)
* Memorial Davide Fardelli: Marcel Kittel (2008)
* Tour de Berlín: Jasha Sütterlin (2011)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participà en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Europa Tour.
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2006 | 69è | Tony Martin (191è) |
| 2007 | 49è | Tony Martin (52è) |
| 2008 | 56è | John Degenkolb (149è) |
| 2009 | 56è | Marcel Kittel (142è) |
| 2010 | 49è | John Degenkolb (69è) |
| 2011 | 70è | Jasha Sütterlin (254è) |
| 2012 | 93è | Ralf Matzka (372è) |
| 2013 | 88è | Jasha Sütterlin (223è) |
UCI Oceania Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2010 | 7è | John Degenkolb (8è) |
| 2013 | 9è | Alex Frame (38è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a procyclingstats.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Cantó de Sainte-Marie-1

El cantó de Sainte-Marie-1 és una divisió administrativa francesa situat al departament de Martinica a la regió de Martinica.

## Composició

El cantó comprèn la fracció Nord de la comuna de Sainte-Marie.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004-2014 | Fred Michel Lordinot | Divers gauche | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Real Balompédica Linense

La Real Balompédica Linense (també coneguda com a Balona o, simplement, Linense) és un club de futbol de la ciutat de La Línea de la Concepción, a Andalusia. Fundat el 1912, actualment a la Primera Divisió RFEF.

## Uniforme

* Primera equipació: Samarreta blanca i negra a ratlles verticals, pantaló i mitges blancs.
* Segona equipació: Samarreta, pantaló i mitges blaus.

## Estadi

La Real Balompédica Linense juga els seus partits com a local al Estadio Municipal de la Línea. Es va construir el 1969 amb un acurat disseny que el va dotar d'unes magnífiques característiques tècniques. Amb el pas dels anys el deteriorament de les instal·lacions l'ha fet incòmode i antiquat. En una remodelació parcial de les seves instal·lacions, realitzada el 2003, es condicionaren els locals pertinents per ubicar-hi la seu de la Real Balompédica Linense, alhora que es construïa una cafeteria i un restaurant. A mitjan 2009 va començar la implantació d'una superfície de gespa artificial al terreny de joc, pel qual, l'equip va haver de disputar el seu primer partit com a local al municipal de Los Barrios. A l'estadi s'hi troba la sala de trofeus del club, anomenada sala de trofeus Francis Negrón, i les sales de premsa i oficines. L'aforament de la instal·lació és aproximadament de 4.500 espectadors en tribuna, 6.000 en preferència, i 4.500 en cada fons, en total aproximadament uns 19.500 espectadors.
* Capacitat: 19.500 persones.
* Dimensions: 105x70 metres.

## Dades del club

* Temporades a Primera Divisió: 0
* Temporades a Segona Divisió A: 6
* Temporades a Segona Divisió B: 15 (comptant la 2011-12)
* Temporades a Tercera Divisió: 48
* Temporades a Regional Preferent: 1
* Millor posició a la lliga: 9è (Segona Divisió B, temporada 1950-51)
* Pitjor posició en categoria nacional: 19è (Tercera Divisió, temporada 1975-76)

## Palmarès

* 5 Campionats de Tercera Divisió (Temporades 1965-66, 1967-68, 1982-83, 1998-99 i 2010-11)

## Enllaços externs

* Web de l'aficionat Balono
* Web de la Balompédica Linense a Futbolme.com
* Web no oficial i Balona TV
# Casa Llorenç (Sedó)

Casa Llorenç és una casa de Sedó, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici que formava part d'una antiga casa senyorial. Actualment ocupa la part central. Té quatre plantes aprofitades. A la planta baixa, gran entrada amb arc escarser, amb porta quadrangular de garatge moderna. A la planta següent hi ha un balcó que s'estén al llarg de la façana, al que s'accedeix per dues portes.
Entre aquestes dues hi ha una fornícula amb una imatge i un escut heràldic a sobre. Al pis següent hi ha dos balcons interiors amb barana de ferro. Al darrer pis hi ha dos finestrals acabats en arc semicircular. Remata la part superior de la façana una cornisa amb ràfec i rajoles fent decoració geomètrica.

## Història

En origen la casa que avui es veu era la part central d'un casal senyorial de la darreria del segle xvi manat construir per Joan Carbonell, mercader de Sedó, vers el 1588. A la segona meitat del segle xviii el casal fou dividit en tres cossos, ocupant la part central de la casa que des de començament del segle XX hom coneix com a Cal Plaça.
En els primers anys fou habitat pel propietari Joan Carbonell i la seva família; en passar a la filla d'aquest deixà de ser residència principal de la família i als inicis del segle xviii apareix habitada per masovers, tenint un ús exclusivament residencial i agrícola. A la darreria del segle xviii pogué combinar aquesta funció amb la de ferreria i durant el primer quart de segle XX i fins a l'esclat de la Guerra Civil funcionà com a Cafè i Sala de ball.
Actualment l'habitatge enceta una nova activitat, com a Residència-casa de pagès en la modalitat d'Allotjament Rural Independent (ARI).

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Llorenç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Cascades Delaneys

Les cascades Delaneys, a vegades anomenades cascades Preston, són unes cascades d'un curs d'aigua sense nom que es troben a la regió nord-occidental de Tasmània, Austràlia.

## Localització i característiques

El curs d'aigua baixa des de la cresta per sobre de les Gunns Plains, cau des d'una altura d'uns 25 m i flueix cap al riu Leven, a prop del llogaret de Gunns Plains.
Les cascades estan senyalitzades com «Preston Falls».
Hi ha una pista de senders ben conservada des de la cresta fins al mirador. També és possible caminar cap a la base de les cascades; no obstant això, no hi ha cap pista formalitzada.

## Referències

* ↑ «Preston Falls (Delaney's Falls)». World of Waterfalls. Johnny T. Cheng, 27-11-2006. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ «Preston & Delaneys Falls». Bushwalk Australia, 05-08-2012.

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades d'Austràlia

## Enllaços externs

* Delaneys Falls, Tasmania Map a Geodata.us (anglès)
# Cascades Dip

Les cascades Dip són unes cascades sobre columnes basàltiques formades al riu Dip que es troben a la regió nord-oest de Tasmània, Austràlia.

## Localització i característiques

Les cascades es troben a la Reserva Regional de la serradada Dip, a una altitud de 218 metres sobre el nivell del mar.
L'aigua cau des d'una altura entre 22 i 34 m, prop del poble de Sisters Beach, aproximadament 36 km al sud-est de Stanley a través de la Bass Highway.

## Referències

* ↑ Dip Falls, Bonzle Digital Atlas of Australia (anglès)
* ↑ «Waterfalls of North West Tasmania». Discover North West Tasmania, 2014. [Consulta: 31 maig 2014].

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades d'Austràlia

## Enllaços externs

* «The Far North West: Dip Falls». Touring Tasmania.
# Capa d'or de Mold

La Capa d'or de Mold (Yr Wyddgrug en gal·lés) és un adorn cerimonial fet d'or a l'edat del bronze, i és única en la seua classe; data de l'any 1900-1600 abans de la nostra era.

## Història

Trobaren la capa a la muntanya Bryn yr Ellyllon (Turó de les Fades o dels Follets), al poble d'Yr Wyddgrug (Mold en anglés), al comtat de Sir y Fflint, Gal·les del Nord, a la vora del riu Alyn, els obrers d'una pedrera l'any 1833. Era dins una mena de sepulcre de pedra, i a dins hi havia un esquelet amb la capa daurada.
La capa s'utilitzava en cerimònies, i podria haver pertangut a una autoritat religiosa.
Com que el seu suport s'hi havia podrit, la fràgil capa es trencà durant el descobriment. Les peces se'n dispersaren entre diferents persones. Tot i que el Museu Britànic va adquirir-ne gran part al 1836, alguns fragments més menuts han anat apareixent de manera irregular al llarg dels anys i s'han aplegat a les parts majors.
Més tard, un estudi detallat i la seua restauració palesaren la forma de la capa, que en el passat s'havia mal interpretat com un ornament equí per al pit de l'animal. També es posà en evidència que un segon objecte, més petit, en un estil gravat semblant, era també a la tomba. La capa ara està muntada sobre tela.
La capa és el número 6 de la llista de troballes arqueològiques seleccionades per un grup d'experts del Museu Britànic per al documental de TV de la BBC de l'any 2003 titulat Our Top ten Treasures (Els nostres deu millors tresors). També aparegué en la sèrie de BBC Radi 4 Una història del món en cent objectes, al febrer del 2010.
La capa fou exposada al Museu Nacional de Gal·les, de Cardiff, fins al 4 d'agost del 2013, i després es traslladà a Wrexham del 7 d'agost al 14 de setembre del 2013.

## Característiques

* Material: fulles d'or, tires de bronze i cuir per dins.
* Pes: 560 grams.

## Galeria d'imatges

* l'edat del bronze, encara al Museu Britànic de Londres

## Referències

* ↑ «The Mold Gold Cape». Arxivat de l'original el 15 de juliol de 2013. [Consulta: 15 octubre 2013].
* ↑ «Mold Gold Cape on display at Wrexham Museum».

## Bibliografia

* T.G.E. Powell, The gold ornament from Mold, Flintshire, North Wales, Proceedings of the Prehistor-9, 19 (1953), pàg. 161-79