OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salvador Pàniker i Alemany

Salvador Pàniker i Alemany (castellà: Salvador Pániker Alemany) (Barcelona, 1 de març de 1927 - Barcelona, 1 d'abril de 2017) va ser un enginyer, filòsof, editor i escriptor català.
Fill de pare indi i mare catalana, va fer el batxillerat en un col·legi de jesuïtes. Era doctor en enginyeria industrial i va ser professor ajudant de metafísica a la Universitat de Barcelona. Era germà del també filòsof Raimon Panikkar i Alemany i de l'empresària i activista social Mercé Pàniker i Alemany. Va ser fundador i director de l'editorial Kairós i president de l'Associació Dret a Morir Dignament d'Espanya. A les eleccions generals espanyoles de 1977 va ser elegit diputat per Barcelona a la llista de la UCD, però poc temps després renuncià i deixà l'escó a Juan de Dios Ramírez Heredia, primer diputat d'ètnia gitana.
Va crear el concepte filosòfic de "retroprogressió". Partidari de les aproximacions híbrides i interdisciplinàries als diferents problemes humans, per a desenvolupar els seus conceptes filosòfics, ha begut tant de les fonts orientals com de la ciència moderna. Hom el considera un pensador vitalista, tot i que ell comença per assumir tot el nihilisme de la postmodernitat. Precisament la seva filosofia és una resposta a aquest nihilisme, i apunta cap a l'art d'estar dret a l'era de la complexitat i la incertesa.

## Obres

* A propósito de Sartre, la fe y los dioses (1965)
* Los signos y las cosas (1969)
* Cibernética y budismo Zen (1971)
* Aproximación al origen (1982)
* Conversaciones en Cataluña (1966)
* Conversaciones en Madrid (1969)
* Primer testamento (1985)
* Ensayos retroprogresivos (1987)
* Segunda memoria (1988)
* Filosofía y mística (1992)
* Cuaderno amarillo (2000)
* Variaciones 95 (2002)
* Asimetrías (2008)

## Referències

* ↑ «Mor als 90 anys el filòsof Salvador Pàniker». CCMA.
* 1 2 «Salvador Pàniker i Alemany». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Entrevista al programa (S)avis de TV3
# Paper temàtic

El paper temàtic és el sentit que juga un complement respecte al seu verb. També s'anomena paper semàntic, rol temàtic o relació semàntica i pretén aclarir les característiques de significat que té un determinat sintagma quan és afectat pel verb que fa de nucli de l'oració i que exigeix la seva presència. És a dir, cada verb té una valència concreta que indica el nombre de complements necessaris per formar una oració amb sentit complet i els paper temàtics indiquen quina relació s'estableix entre aquest verb i els seus complements obligats o de valència; no es refereixen per tant a la sintaxi, com la valència, sinó a la semàntica d'aquests elements. Així, un mateix paper temàtic pot estar expressat per més d'una funció sintàctica i una mateixa funció pot englobar més d'un rol semàntic.
La nòmina de papers temàtics pot variar segons l'autor consultat, però els més acceptats són:
* agent = comet l'acció
* experimentador = rep l'acció, especialment a partir dels sentits, la ment o el cos
* tema = rep l'acció de manera directa
* pacient = rep l'acció i canvia en conseqüència
* instrument = indica el mitjà amb què es realitza l'acció
* força = comet l'acció però de forma no conscient
* locatiu = indica on es comet l'acció
* meta = indica l'objectiu de l'acció
* temps = indica quan es realitza l'acció
* beneficiari = causa l'acció que li és destinada
* manera = indica el mode en què té lloc l'acció
* comitatiu = acompanya una entitat en un esdeveniment
# María Avizanda Pérez

María Avizanda Pérez (Pamplona, Navarra, 29 de maig de 1975) és una ex-presentadora espanyola de televisió.
Actualment treballa com a reportera en Mediaset España Comunicación, i és habitual a Las Mañanas de Cuatro.

## Biografia

Després de cursar estudis de Periodisme en la Universitat de Navarra, va començar la seva activitat professional en la ràdio. Així, durant els seus inicis professionals, va treballar en diferents activitats tant en la Cadena COPE com en Cadena 100.
Però la seva major popularitat la hi deu a la televisió, mitjà en el qual ha treballat en diverses cadenes com Canal 4 Navarra, Vía Digital, Onda Seis, Antena 3, Telecinco o Telemadrid.
Tanmateix va aconseguir la seva major projecció quan en maig de 2008 va acompanyar Inés Ballester en el programa setmanal,, El día por delante, a La 1 de TVE, n el qual es presentaven diverses ofertes d'oci per al cap de setmana.
A l'agost d'aquest mateix any, Televisió Espanyola, va apostar per la periodista per a posar-la al capdavant d'un dels espais més emblemàtics de la cadena: El magazín Gente, substituint Pepa Molina i Sonia Ferrer, labor que va venir exercint des d'aquest moment fins a la cancel·lació del format (3 anys).
Durant l'estiu de 2009, María va presentar al costat de José Ángel Leiras Esta mañana de verano, programa matinal de La 1.
A més, des del 12 de setembre de 2011 fins al 29 de juny de 2012, va presentar l'edició de cap de setmana de +Gente al costat d'Alberto Herrera. A final de temporada, la periodista no va renovar amb TVE i va deixar la cadena pública.
Actualment, treballa al "Centre de Recerca de Somosaguas", a la Comunitat de Madrid, des de març de 2014.
També des de 2017, s'encarrega dels guions del programa Dentro de... de LaSexta que presenta Cristina Pedroche.

## Referències

* ↑ María Avizanda, presentadora de +Gente, rtve.es
* ↑ María Avizanda y José Ángel Leiras presentarán 'Las mañanas de verano', formulatv, 10 de juliol de 2009
* ↑ Pilar García Muñiz, María Avizanda, José Ángel Leiras y Alberto Herrera presentarán '+Gente' en La 1, formulatv, 3 de setembre de 2011
* ↑ Salsa Roja: Podemos como programa revelación de la temporada televisiva ucm.es

## Enllaços externs

* Notícies sobre María Avizanda Arxivat 2020-01-25 a Wayback Machine. a vertele
* Notícies sobre María Avizanda a formulatv
# Leyla Pınar

Leyla Pınar és una clavicembalista turca. Nascuda a Istanbul, estudià corn al Conservatori d'Istanbul. Després anà a Itàlia, per a estudiar, durant un any, piano i composició musical al Conservatori de Verona. Establí, el 1975, el trio İstanbul Barok de clavicèmbal, flauta, i violí i és la directora d'art del Barok İstanbul Müzik Festivali. Leyla Pınar també és musicòloga, i professora de la Universitat del Corn d'Or.

## Referències

* ↑ http://www.artenite.com/clients/istanbulbarok/IBHome2uk.html
* ↑ http://www.bach-cantatas.com/Bio/Pinar-Leyla.htm
* ↑ http://www.cumhuriyetarsivi.com/katalog/192/sayfa/1984/11/21/4.xhtml Arxivat 2016-08-08 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.trthaber.com/haber/kultur-sanat/istanbul-barok-ve-la-cetra-dorfeo-istanbulda-konser-verecek-152351.html
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/istanbul-un-barokluklari-39073353

## Enllaços externs

* Entrevista amb Leyla Pınar (turc)
* Imatges de l'artista
# Lelde Stumbre

Lelde Stumbre (Riga, 1952) és una dramaturga letona. És autora de nombroses obres, i també va escriure el guió de Lai tev labi klājas!, una sèrie de televisió de l'any 1995. Va ser candidata al Parlament de Letònia l'any 2011, però va acabar com a finalista del seu partit a la circumstripció electoral de Riga. El 2014 Stumbre va servir breument al Saeima del 30 de gener al 20 de març en substitució d'Einārs Cilinskis.

## Referències

* ↑ «Lelde Stumbre: par rakstniecību, bērniem un vīriešiem» (en latvian). Kasjauns.lv. [Consulta: 8 gener 2013].
* ↑ «Lelde Stumbre» (en latvian). Makslinieki.lv. [Consulta: 8 gener 2013].
* ↑ «2011 11th Saeima Elections» (en latvian). Arxivat de l'original el 19 de desembre 2014. [Consulta: 19 desembre 2014].
* ↑ «Saeima apstiprina deputāta pilnvaras Leldei Stumbrei un piešķir pastāvīgo mandātu Dainai Kazākai» (en latvian), 30-01-2014. [Consulta: 19 desembre 2014].
* ↑ «Saeima atjauno deputāta pilnvaras Eināram Cilinskim» (en latvian), 20-03-2014. [Consulta: 19 desembre 2014].
# Les dues senyores Carroll

Les dues senyores Carroll (títol original en anglès: The Two Mrs. Carrolls) és una pel·lícula estatunidenca de Peter Godfrey, estrenada el 1947. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'artista Geoffrey Carroll coneix Sally, que és de vacances al país i hi comença una aventura, tot i que no li diu que està casat. Geoffreyy retorna a casa on pinta una impressió de la seva dona com l'àngel de mort i a continuació l'enverina. Immediatament, contreu matrimoni amb Sally. La seva nova esposa li servirà com a model per a un quadre dedicat a l'àngel de la mort i la història està a punt de repetir-se. Però ella sospita que pot estar sent víctima d'un enverinament.

## Repartiment

* Humphrey Bogart: Geoffrey Carroll
* Barbara Stanwyck: Sally Morton Carroll
* Alexis Smith: Cecily Latham
* Nigel Bruce: Dr. Tuttle
* Isobel Elsom: Sra. Latham
* Patrick O'Moore: Charles Pennington
* Ann Carter: Beatrice Carroll
* Anita Bolster: Christine
* Barry Bernard: Horace Blagdon

## Referències

* ↑ esadir.cat. Les dues senyores Carroll. esadir.cat.
* ↑ «The two Mrs. Carrolls». The New York Times.
# Les uns et les autres

Les uns et les autres és una pel·lícula francesa de Claude Lelouch, estrenada el 1981. La pel·lícula és un musical èpic i es considera el millor treball del director, juntament amb Un homme et une femme , Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Canes. Als Estats Units, es va distribuir amb el títol de Bolero en referència a la peça de Maurice Ravel, utilitzada a la pel·lícula.

## Argument

La pel·lícula segueix quatre famílies, amb nacionalitats diferents (Francès, alemany, rus i americà) però amb la mateixa passió per la música, des dels anys 1930 fins als anys 1960. Les diverses línies de la història es creuen moltes vegades en llocs i temps diferents, amb el seu propi tema musical, que evoluciona mentre el temps passa.
L'esdeveniment principal a la pel·lícula és la Segona Guerra Mundial, que basteix les històries de les quatre famílies musicals i barreja els seus destins. Encara que tots els personatges són ficticis, molts d'ells es basen lliurement en icones musicals històriques (Édith Piaf, Josephine Baker, Herbert von Karajan, Glen Miller, Rudolf Nuréiev, etc.) La seqüència de dansa al final (Bolero) ajunta totes les històries.

## Repartiment

* Robert Hossein: Simon Meyer / Robert Prat
* Nicole Garcia: Anne Meyer
* Geraldine Chaplin: Suzanne Glenn / Sarah Glenn
* James Caan: Jack Glenn / Jason Glenn
* Daniel Olbrychski: Karl Kremer
* Jean-Claude Bouttier: Philippe Rouget
* Jorge Donn: Boris Itovitch / Sergei Itovitch
* Rita Poelvoorde: Tatiana Itovitch / Nadia Itovitch
* Macha Méril: Magda Kremer
* Evelyne Bouix: Evelyne / Edith
* Francis Huster: Francis
* Raymond Pellegrin: M. Raymond
* Paul Préboist: Avi d'Edith's
* Jean-Claude Brialy: director del Lido
* Marthe Villalonga: Àvia d'Edith
* Fanny Ardant: Véronique
* Jacques Villeret: Jacques
* Alexandra Stewart
* Richard Bohringer: Richard
* Nicole Croisille: Herself
* Ginette Garcin: Ginette
* Jean-Pierre Kalfon: Pare d'Antoine
* Geneviève Mnich: Jeanne, mare de Jacques
* Francis Lai
* Barry Primus
* Brigitte Roüan
* Sharon Stone

## Enllaços externs

* Pàgina de la pel·lícula a l'IMDb
# Liang Zhenxia

Liang Zhenxia és una esportista xinesa que va competir en judo, guanyadora d'una medalla de bronze al Campionat Asiàtic de Judo de 2000 en la categoria de –70 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Asiàtic :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2000 | Osaka ( Japó) | 3 | –70 kg |

## Referències

* ↑ Liang Zhenxia en Judoinside.com (anglès)
# Liang Xi

    En aquest nom xinès, el cognom és Liang.
Liang Xi :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 梁習 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 梁习 |
Liang Xi (mort el 230 EC), nom estilitzat Ziyu (子虞), va ser un general militar de Cao Wei durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Liang va servir com el protector de la Província de Bing. Ell alhora aconseguí la conformitat dels Huns per llavors poblar la frontera i per posar en marxa una explotació agrícola de la indústria de la sericicultura (en la qual hi eren els cuc de seda). Liang Xi va ser considerat com un ciutadà de gran valor i més tard fou promogut al títol de gran cultivador.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Capítol 15, Biografia de Liang Xi.
# Limia

Limia és un gènere de peixos de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Limia caymanensis (Rivas & Fink, 1970)
* Limia dominicensis (Valenciennes, 1846)
* Limia fuscomaculata (Rivas, 1980)
* Limia garnieri (Rivas, 1980)
* Limia grossidens (Rivas, 1980)
* Limia heterandria (Regan, 1913)
* Limia immaculata (Rivas, 1980)
* Limia melanogaster (Günther, 1866)
* Limia melanonotata (Nichols & Myers, 1923)
* Limia miragoanensis (Rivas, 1980)
* Limia nigrofasciata (Regan, 1913)
* Limia ornata (Regan, 1913)
* Limia pauciradiata (Rivas, 1980)
* Limia perugiae (Evermann & Clark, 1906)
* Limia rivasi (Franz & Burgess, 1983)
* Limia sulphurophila (Rivas, 1980)
* Limia tridens (Hilgendorf, 1889)
* Limia versicolor (Günther, 1866)
* Limia vittata (Guichenot, 1853)
* Limia yaguajali (Rivas, 1980)
* Limia zonata (Nichols, 1915)

## Referències

* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Le Jour du forain

Le jour du forain (àrab: يوم العيد, Yawm al-ʿīd, ‘El dia de la festa’) és un pel·lícula marroquina de 1984 codirigida per Abdelkrim Mohammed Derkaoui i Driss Kettani.

## Sinopsi

Moulay Yacoub és un artista de fira que es guanya la vida de fira en fira, de poble en poble. La pel·lícula segueix el seu itinerari pel país així com el seu viatge espiritual.

## Repartiment

* Touria Jabrane
* Larbi Batma
* Hamid Zoughi
* Mostapha Salamat
* Salaheddine Benmoussa

## Referències

* ↑ «:: CENTRE CINEMATOGRAPHIQUE MAROCAIN ::». www.ccm.ma. [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ «Films | Africultures : Jour du forain (Le)» (en francès). Africultures. [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ «Africiné - Jour du forain (Le)» (en francès). Africiné. [Consulta: 16 novembre 2021].
* ↑ Armes, Roy. Dictionary of African Filmmakers (en anglès). Indiana University Press, 2008. ISBN 978-0-253-35116-6.
* ↑ Brière, Jean-François. Dictionnaire des cinéastes africains de long métrage (en francès). KARTHALA Editions, 2008. ISBN 978-2-8111-4250-6.
* ↑ Leaman, Oliver. Companion Encyclopedia of Middle Eastern and North African Film (en anglès). Routledge, 2003-12-16. ISBN 978-1-134-66251-7.
* ↑ Les cinémas d'Afrique: dictionnaire (en francès). KARTHALA Editions, 2000. ISBN 978-2-84586-060-5.
# Lee Jae-suk

Lee Jae-suk (28 de novembre de 1963) és un lluitador sud-coreà, ja retirat, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant la dècada de 1980.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on guanyà la medalla de bronze en la prova del pes mosca del programa de lluita grecoromana.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Lee Jae-Seok». [Consulta: 12 abril 2023].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 12 abril 2023].
# Leigh Van Valen

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Van Valen».
El Professor Leigh M. Van Valen (12 d'agost del 1935 - 16 d'octubre del 2010) fou un biòleg de l'evolució estatunidenc.
Entre altres coses, fou el primer a proposar la hipòtesi de la Reina Vermella (1973) com a company aclaridor de la Llei de l'Extinció que proposà. La Llei concernia la probabilitat (no el ritme) constant d'extinció en famílies d'organismes propers. Les dades foren reunides de les obres existents sobre la durada de desenes de milers de gèneres del registre fòssil. També definí el Concepte d'Espècies Ecològiques el 1976, en contrast amb el Concepte d'Espècies Biològiques d'Ernst Mayr. El 1991 suggerí que les cèl·lules HeLa fossin definides com una espècie nova i anomenades Helacyton gartleri. Fou catedràtic del Departament d'Ecologia i Evolució de la Universitat de Chicago.

## Obres

* Leigh Van Valen (1973). A new evolutionary law. Evolutionary Theory, 1:1-30.
* Leigh Van Valen (1976). Ecological species, multispecies, and oaks. Taxon, 25:233-239.
* Leigh Van Valen i Virginia C. Maiorana (1991). HeLa, a new microbial species. Evolutionary Theory, 10:71-74

## Referències

* ↑ Martin, D. «Leigh Van Valen, Evolution Revolutionary, Dies at 76» (en anglès). New York Times, 30 octubre 2010. [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ «Leigh Van Valen». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Martin, Douglas «Leigh Van Valen, Evolution Revolutionary, Dies at 76». The New York Times, 30-10-2010.

## Enllaços externs

* Lloc web Arxivat 2008-09-21 a Wayback Machine.
# Lin Li

Lin Li (xinès simplificat: 林莉, pinyin: Lín Lì; Nantong, 4 de maig de 1970) és una nedadora xinesa retirada especialitzada en proves d'estil braça, esquena i estils, especialitat en la que va aconseguir ser campiona olímpica en 1992 en els 200 metres. També va ser campiona del món tant en 200 metres com en 400 estils.

## Carrera esportiva

Va representar la República Popular de la Xina en tres jocs olímpics a partir de Seul 1988, on va arribar a dues finals.
Les seves primeres medalles internacional les va aconseguir en el Campionat de Natació Pan Pacific de 1989 disputat a Tòquio. En la prova de 200 metres estils va guanyar l'or i en la de 400 la plata.
Lin Li va guanyar quatre medalles d'or (200 m. esquena, 200 m. braça, 200 m. i 400 m. estils) i una de plata (100 m. esquena) als Jocs Asiàtics de 1990 a Pequín. Als Jocs Asiàtics de 1994, a Hiroshima, va revalidar el títol de campiona en el 400 metres estils.
Li es va convertir en doble campiona del món a Perth, guanyant els 200 i els 400 metres estils el 1991. El mateix any va aconseguir quatre medalles a la Universíade disputada a Sheffiled. Tres d'or en 200 i 400 metres estils i 200 metres esquena i plata en 200 metres braça. També el 1991 al Campionat de Natació Pan Pacific disputat a Edmonton només va poder guanyar una medalla de bronze als 400 metres estils.
En els Jocs Olímpics de Barcelona 1992 va guanyar tres medalles: or en els 200 metres estils, i plata en 400 metres estils i 200 metres braça. A la prova de 200 metres estils va aconseguir un rècord del món amb un temps de 2:11.65 que va durar cinc anys.
Quatre anys després, en els Jocs Olímpics d'Atlanta 1996 va guanyar la medalla de bronze en els 200 metres estils, amb un temps de 2.14.74 segons, darrere de la irlandesa Michelle Smith (or) i la canadenca Marianne Limpert (plata). Es va retirar l'any següent.

## Referències

* ↑ «Lin Li» (en anglès). Sports-reference. Arxivat de l'original el 17 abril 2020. [Consulta: 8 juliol 2023].
* 1 2 3 4 «Lin Li» (en anglès). Olympedia. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ «Asian Games: Women: 200 m Backstroke» (en anglès). Sports 123. Arxivat de l'original el 3 novembre 2011. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Asian Games: Women: 200 m Breaststroke» (en anglès). Sports 123. Arxivat de l'original el 3 novembre 2011. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Asian Games: Women: 200 m Medley» (en anglès). Sports 123. Arxivat de l'original el 5 novembre 2011. [Consulta: 9 juliol 2023].
* 1 2 «Asian Games: Women: 400 m Medley» (en anglès). Sports 123. Arxivat de l'original el 3 novembre 2011. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Asian Games: Women: 100 m Backstroke» (en anglès). Sports 123. Arxivat de l'original el 3 novembre 2011. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «WORLD STUDENT GAMES (UNIVERSIADE) - SWIMMING AND DIVING (WOMEN)» (en anglès). gbrathletics.com. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ «400 IM» (en anglès). USA Swimming. Arxivat de l'original el 17 desembre 2014. [Consulta: 9 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Lin Li a Swimrankings
* Lin Li a Olympedia (anglès)
# Lin Meiling

Lin Meiling (1 de maig de 1990) és una esportista xinesa que va competir en judo, guanyadora d'una medalla d'or al Campionat Asiàtic de Judo de 2009 en la categoria de –63 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Asiàtic :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2009 | Taipei ( Xina Taipei) | 1 | –63 kg |

## Referències

* ↑ Lin Meiling en Judoinside.com (anglès)
# Lalu R. Albarrán

Lalu Rodríguez Albarrán (Madrid?, segle XX) és una fotoperiodista i bibliotecària espanyola.
Practicà el futbol arribant a competir en Segona divisió estatal però l'abandonà per centrar-se en els seus estudis. Es llicencià en Biblioteconomia i Documentació i l'any 2003 creà el portal futbolfemenino.com, que tres anys més tard esdevingué futfem.com. El lloc web és el pioner en la informació del futbol femení a Espanya. Com a fotoperiodista ha documentat gràficament nombrosos partits de la Lliga femenina i de la Copa de la Reina. Destaca la fotografia que va fer a la final de la Supercopa d'Espanya de 2022, on les futbolistes del Futbol Club Barcelona, campió del torneig, van mantejar la futbolista de l'Atlètic de Madrid, Virginia Torrecilla, després d'haver superat un tumor cerebral i haver tornat a la competició. La imatge tingué ampli ressò a nivell mundial.

## Referències

* ↑ Boronat, 2021, p. 147-149.
* ↑ Lasagabaster, Amaia U. «Profesionales por devoción» (en castellà). Gara, 04-06-2014. [Consulta: 31 agost 2023].
* ↑ «Historia de una foto». Mujeres a seguir, 24-01-2022. [Consulta: 31 agost 2023].

## Bibliografia

* Boronat, Danae. No las llames chicas, llámalas futbolistas (en castellà). Barcelona: Libros Cúpula, 2021. ISBN 9788448028206.
# Llengües eslaves meridionals

Les llengües eslaves meridionals són una branca de les llengües eslaves. Actualment les parlen uns 25 o 30 milions de persones, en diversos països de la península Balcànica. Les separen de les altres dues branques eslaves, l'occidental i l'oriental, un cinturó format per les àrees lingüístiques alemanya, hongaresa i romanesa.
La primera llengua eslava meridional en ser escrita, considerada també la primera eslava, fou un dialecte parlat el segle ix a Tessalònica, actual Grècia, que rep avui en dia el nom d'antic eslau eclesiàstic. Aquest idioma encara és emprat com a llengua litúrgica en algunes esglésies ortodoxes.

## Classificació

* Llengües indoeuropees
** Llengües baltoeslaves
*** Llengües eslaves
**** Llengües eslaves meridionals
***** Eslovè
***** Serbocroat
****** Croat
****** Bosnià
****** Serbi
****** Montenegrí
***** Sud-est
****** Búlgar
****** Macedònic

## Vegeu també

* Llengües eslaves occidentals.
* Llengües eslaves orientals.
# Llengües eslaves occidentals

Les llengües eslaves occidentals formen una branca de les llengües eslaves, escindida del tronc comú al voltant del segle vi. Els trets distintius d'aquesta branca passen per una major abundància de sons palatals, una tendència a fixar la síl·laba tònica de la paraula a la primera o la penúltima i canvis en la declinació i ús del genitiu.
Les llengües eslaves occidentals tenen totes sistemes d'escriptura basats en l'alfabet llatí, per oposició a les orientals, que n'utilitzen de ciríl·lic i a les meridionals (barreja de ciríl·lic i llatí).
Els idiomes que formen aquest grup són:
* Txec
* Moravià
* Eslovac
* Caixubi
* Polonès
* Silesià
* Sòrab

## Referències

* ↑ Klemensiewicz, Zenon. Historia języka polskiego. 9a ed.. Warszawa: Wydawnictwo Naukowe PWN, 2007. ISBN 83-01-12760-0.