OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beatriz Pimentel y Enríquez

Beatriz Pimentel y Enríquez (Benavente, 1416 - ?, 1490), també a vegades escrit Beatriu, va ser una aristòcrata castellana, filla dels comtes de Benavente.
Nascuda a la població de Benavente (Zamora) el 1416, Beatriz era fill de Rodrigo Pimentel, II comte de Benavente, i de la seva esposa, Leonor Enríquez.
Es va casar amb l'infant Enric d'Aragó el 1442, fill de Ferran d'Antequera, duc de Villena, comte d'Empúries i mestre de l'Orde de Sant Jaume. Beatriz esdevenia la seva segona esposa. Enric va morir poc després de casar-se, el 1445 i la va deixar vídua i embarassada. Va donar a llum a un nen, Enric, que va rebre el nom del seu pare en record seu, l'hereu dels títols i estats familiars. Durant la minoria d'edat del seu fill, Beatriz es va encarregar del govern del comtat d'Empúries durant diversos anys. També va actuar en la política catalana del moment, durant la guerra civil catalana, va mantenir-se a la cort de la reina Joana Enríquez, esposa de Joan II, i va fer bones gestions a favor de l'alliberament del príncep Carles de Viana, però, malgrat tot, els dirigents catalans van fer cas omís. Vers el 1475, va acompanyar el seu fill fins a territori castellà, quan ell pretenia casar-se amb la princesa Joana la Beltraneja; ambdós van ser rebuts a Requena, però, finalment, el matrimoni no es va arribar a realitzar.
Va morir el 1490, als 74 anys. Per ordre del seus fill, el seu cos, juntament amb el d'Enric, van ser traslladats al monestir de Poblet.

## Referències

* ↑ «Fitxa de Beatriz Pimentel» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ Sosa, 1676, p. 142.
* ↑ Soler Salcedo, 2009, p. 118.
* 1 2 Finestres y de Monsalvo, 1756, p. 62-63.
* ↑ Sobrequés i Vidal, 1955, p. 4.
* ↑ Sobrequés i Vidal i Sobrequés i Callicó, 1972, p. 50.
* ↑ Mariana, 1854, p. 102.

## Bibliografia

* Finestres y de Monsalvo, Jaime. Historia de el Real Monasterio de Poblet (en castellà). Tom IV. Cervera: Imprenta de la Pontifícia y Real Universidad, 1756.
* Mariana, Juan de. Notes d'Antonio Cánovas del Castillo. Historia de la decadencia de España (en castellà). Tom II. Madrid: Oficinas del Semanario pintoresco español y de la ilustración, 1854.
* Sobrequés i Vidal, Santiago. Jofre VIII de Rocabertí, Señor de Peralada y el ocaso de la Edad Media en el Alto Ampurdán (en castellà). Peralada: Ediciones Biblioteca Palacio de Peralada, 1955.
* Sobrequés i Vidal, Santiago; Sobrequés i Callicó, Jaume. La guerra civil catalana del segle XV: la societat catalana durant el conflicte. Barcelona: Edicions 62, 1972.
* Soler Salcedo, Juan Miguel. Nobleza española: grandeza inmemorial (en castellà). Madrid: Visión Libros, 2009.
* Sosa, Jerónimo de. Noticia de la gran casa de los Marqueses de Villafranca (en castellà). Nàpols: Per Nouelo de Bonis, 1676.
# Samantha (cràter)

Samantha és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 16,9 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim arameu, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Samantha». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Samantabhadra

Samantabhadra (del sànscrit: Samantabhadra, "bondat universal") és un bodhisattva associat amb pràctica i meditació en el budisme. Juntament amb el Buda Gautama i el bodhisattva Manjusri, forma una triada en el budisme Mahayana. És el patró del sutra del Lotus i se'l representa assegut sobre un elefant amb tres caps o amb un cap i sis ullals. A la Xina, Samantabhadra és conegut com a Pǔxián (普贤) i és associat amb acció, mentre que Manjusri és associat amb el prajna (saviesa transcendent). Al Japó, és conegut com a Fugen (普賢), i és venerat a les escoles budistes Tendai, Shingon i Nichiren. A Sri Lanka, és conegut com a Sumana Saman Deviyo i és considerat com el guardià de l'illa.

## Vegeu també

* Tretze budes

## Referències

* ↑ «Buddha Samantabhadra». Asociación Bodhicitta - Escola de l'Ésser. [Consulta: 28 novembre 2021].
* ↑ «Samantabhadra - bodhisattva». Enciclòpedia Britannica. [Consulta: 28 novembre 2021].
* ↑ «The Gods & Deity Worship in Sri Lanka». [Consulta: 28 juny 2010].
# Samanta Tīna

Samanta Poļakova (Tukums, 31 de març del 1989), més coneguda com a Samanta Tīna, és una cantautora letona.

## Biografia

El 2010 va guanyar la caça de talent letona O!Kartes akadēmija". Com a premi, va poder estudiar al Tech Music School a Londres. El 2011 va guanyar una competició de cant a Moldàvia.
Després de diversos intents de representar tant Letònia (2012, 2013, 2014 i 2016) com Lituània (2013 i 2017) al Festival de la Cançó d'Eurovisió, va aconseguir guanyar la preselecció letona Supernova de 2020 amb la cançó Still Breathing. Hauria representat Letònia el 14 de maig del 2020 a la segona semifinal del Festival de la Cançó d'Eurovisió 2020 en cas de no haver sigut cancel·lat per la pandèmia per coronavirus de 2019-2020. Així, la televisió pública letona la va seleccionar internament per a representar el país al Festival d'Eurovisió 2021, aquesta vegada amb el tema The Moon Is Rising.

## Referències

* ↑ «„O!Kartes akadēmijā” uzvar Samanta Tīna» (en letó). Jauns.lv. [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ mango.lv. «Samanta Tīna izcīna "Moldovas kausu"» (en letó). delfi.lv, 08-03-2011. [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ «Latvia chooses Samanta Tīna for Eurovision 2020» (en anglès). Eurovision.tv, 08-02-2020. [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ «🇱🇻 Samanta Tīna to represent Latvia in 2021!» (en anglès), 16-05-2020. [Consulta: 16 maig 2020].
# Sania Malxina

Sania Malxina (17 de maig de 1921 - 2010), nascuda Gantseva va ser una atleta soviètica especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en la cursa dels 4x100 metres al Campionat d'Europa d'atletisme de 1950. Formà equip amb Elene Gokieli, Zoia Dukhovitx i Evhènia Sètxenova. També guanyà tres medalles al Festival Mundial de la Joventut i els Estudiants: de plata en els 100 metres el 1949 i de plata en els 100 i bronze en els 200 metres el 1951. Va establir dos rècords del món dels 4x200 metres, el 1950 i 1951.
Es proclamà campiona de la URSS en vuit ocasions: una en els 200 metres (1950), quatre en els 4x100 metres (1940, 1949 a 1951) i tres en els 4x200 metres (1949 a 1951). Millorà en una ocasió el rècord nacional dels 200 metres, en quatre el dels 4x100 metres i una del relleu combinat.

## Millors marques

* 100 metres. 11.9" (1950)
* 200 metres. 24.7" (1950)

## Referències

* ↑ «Мальшина (Ганцева) Сания Рахимовна | Спорт-страна.ру» (en rus). [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «World Student Games (UIE)». [Consulta: 31 maig 2020].
* ↑ IAAF World Athletics Championships. Doha 2019. Statistics Handbook. Doha: IAAF, 2019, p. 820 [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ DD.AA. Лёгкая Aтлетика: энциклопедия А-Я в 2-х томах. T. 1: А–Н. Moscou: Txelovek, 2012, p. 609. ISBN 978-5-904885-80-9.
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 224 i 365. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Saint-Ulrich

Saint-Ulrich (en alsacià Sant Üelri) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 279 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 218 | 219 | 219 | 222 | 262 | 279 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Paul Murer | |
# San Giorgio del Sannio

San Giorgio del Sannio és un comune de 10.902 habitants que es troba a la província de Benevent, a la Regió de la Campània, Itàlia. Fins al 1929 fou anomenada San Giorgio della Montagna di Montefusco.

## Geografia

Amb 22,34 km², limita amb les comunes d'Apice, Calvi, Paduli, San Martino Sannita, San Nazzaro i San Nicola Manfredi. La comune inclou les frazioni de Cardarella Tuoppolo, Cesine, Cuocci Ambrosino, Ginestra, Marzani, Monterone, Porreta Fustelle, San Giovanni Marcopio, San Rocco, Sant'Agnese i, Sterpara Costa D'Arco.

## Referències

* ↑ «Dades Istat - Població resident a 31/12/2009». Arxivat de l'original el 2015-07-02. [Consulta: 26 juny 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
# Sant Macari d'Estopanyà

Sant Macari d'Estopanyà és una ermita romànica restaurada al municipi d'Estopanyà, a la Franja de Ponent.
Queden restes a la part del darrere de la porta que s'hi construí durant la Guerra Civil Espanyola, quan s'emprà com a magatzem de gra.
La festivitat coincidia amb la d'Estopanyà, quan aquesta eren els tres primers dies de l'any. El dia 2 de gener s'acudia en processó amb l'orquestra que els mossos del poble havien contractat per l'ocasió i es ballava el "Ball del Totxet".
# Saint-Georges-de-Gréhaigne

Saint-Georges-de-Gréhaigne (en bretó Sant-Jord-Grehan) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 359 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1806 | 1856 | 1906 | 1946 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 590 | 580 | 690 | 414 | 325 | 377 | 357 | 348 | 386 | 380 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Pierre Héry | |
# Santa Eulàlia de Llavorsí

Santa Eulàlia de Llavorsí és una capella romànica del poble de Llavorsí, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Pallars Sobirà. És al nord del poble, al carrer del Nord, prop i al sud de la Casa de la Vila.

## Descripció

Per les restes conservades podem veure que es tracta d'un edifici d'una sola nau, amb absis semicircular a llevant. Entre aquest i la nau hi ha una capella rectangular poc profunda, com si fos un braç del transsepte, que devia tenir una rèplica simètrica enfront. La porta devia estar situada al mur sud i només es conserva una finestra d'esqueixada simple. L'aparell és de reble de pedra llosenca lligada amb fang. Per les seves característiques poden incloure-la dins la tipologia de les formes rurals pròpia del segle xii.
Les ruïnes de Santa Eulàlia es troben al caire d'un serrat que domina el poble de Llavorsí. Per anar-hi cal prendre un corriol que surt del darrere de la torre de telecomunicacions de Llavorsí, que porta a uns camps al costat dels quals hi ha les restes de l'església.

## Història

No s'han trobat referències documentals directes d'aquesta església, que potser es podria identificar amb una capella de la Mare de Déu del Comú, de la parròquia de Llavorsí, on no es diu missa, tal com s'esmenta a la visita pastoral del 1758.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Eulàlia de Llavorsí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Llavorsí». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Santa Eulàlia de Llavorsí en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa Eulàlia de Canals

Santa Eulàlia de Canals era l'església del poble de Canals, de l'antic terme municipal de Peramea i de l'actual de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà. Era sufragània de la parroquial de Pujol.
L'església de Santa Eulàlia era a l'extrem sud-oest del poble, en el mateix nucli de Canals, que formava un bloc compacte. Actualment tot està en ruïnes.
L'any 1083, el comte Artau I vengué al monestir de Gerri la vila de Canals, incloent-hi la parròquia amb els seus delmes i beneficis. A la butlla del papa Alexandre III del 1164, entre els béns confirmats al monestir, hi figura l'església.

## Referències

* ↑ Cases; Adell 1993.

## Bibliografia

* Cases i Loscos, Maria-Lluïsa; Adell i Gisbert. «Santa Eulàlia de Canals». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 60 (Catalunya Romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Peramea». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Santa Eulàlia de Canals en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geológic de Catalunya
# Woodallita

La woodallita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la hidrotalcita. Anomenat així en honor de Roy Woodall, geòleg australià que va ajudar a desenvolupar les indústries del níquel i l'alumini a Austràlia Occidental.

## Característiques

La woodallita és un òxid de fórmula química Mg₆Cr₂(OH)$_{16}$Cl₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1,5 a 2. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la woodallita pertany a «04.FL: Hidròxids (sense V o U), amb H2O+-(OH); làmines d'octaedres que comparetixen angles» juntament amb els següents minerals: trebeurdenita, iowaïta, jamborita, meixnerita, fougerita, hidrocalumita, kuzelita, aurorita, calcofanita, ernienickelita, jianshuiïta, woodruffita, asbolana, buserita, rancieïta, takanelita, birnessita, cianciul·liïta, jensenita, leisingita, akdalaïta, cafetita, mourita i deloryita.

## Formació i jaciments

S'ha descrit formant-se en la zona d'oxidació d'un dipòsit estratiforme metamorfitzat de zinc (EUA), en menes massives de manganès (Índia), en la zona d'oxidació d'un dipòsit d'or, plom i zinc (Canadà) i com a component de nòduls marins de ferro-manganès.

## Referències

* ↑ «Woodallite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Woodallite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 29 abril 2018].
Supergrup de la hidrotalcita :
# Salangana de carpó blanc

La salangana de carpó blanc (Aerodramus spodiopygius) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae).
Habita sobre boscos i camp obert, criant en coves, de l'Arxipèlag Bismarck, Illes Salomó (cap al sud fins Guadalcanal), Vanuatu, Nova Caledònia, Illes Loyauté, Fiji, Tonga i Samoa.
# Wood River (Illinois)

Wood River és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 11.296 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wood River tenia 11.296 habitants, 4.725 habitatges, i 2.995 famílies. La densitat de població era de 719,7 habitants/km².
Dels 4.725 habitatges en un 29,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,2% hi vivien parelles casades, en un 13% dones solteres, i en un 36,6% no eren unitats familiars. En el 31,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 16,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.875 $ i la renda mediana per família de 41.688 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.097 $ mentre que les dones 24.522 $. La renda per capita de la població era de 18.098 $. Aproximadament el 13,2% de les famílies i el 14,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wood River». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wood River». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Scandal

«Scandal» té aquests significats:
* Cinema: Scandal (pel·lícula), pel·lícula britànica de 1989 dirigida per Michael Caton-Jones
* Televisió: Scandal (sèrie), sèrie estatunidenca de televisió de 2012
* Música: Scandal (grup), banda japonesa de pop rock
# Xar

Xar (shar) fou un títol de sobirans de l'Àsia central (al modern Afganistan) a l'inici de l'època islàmica, probablement ja existent en temps anteriors. Xar o shar és la forma àrab i derivaria del persa sher o shir i del vell persa khshatriya (cap, no pas sher = lleó).
Els portaven els sobirans locals de Ghardjistan que a vegades és esmentat com Ghardj al-Shar (Les muntanyes del xar), que foren vassalls samànides i després gaznèvides; pels sobirans locals de Bamiyan; i pels sobirans abudawúdides i banijúrides de Khuttal (Shir-i Khuttalan).

## Referències

* C. E. Bosworth, Turkestan down to the Mongol invasion, Londres 1928
# Sant Romà de Massivert

Sant Romà de Massivert és una església romànica del municipi del Pont de Suert. Pertanyia al poble abandonat de Massivert, de l'antic terme de Malpàs. És un monument protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici d'una sola nau coberta amb volta de canó, i capçada a llevant per un absis semicircular, amb volta de quart d'esfera que s'obre directament a la nau. L'absis té una finestra de doble esqueixada i arc de mig punt monolític. La porta d'entrada, situada a la façana de ponent, és feta amb dovelles de pedra tosca, al damunt hi ha un ull de bou. El campanar de cadireta, de dos ulls, amb coberta a doble vessant corona la façana. Per la rusticitat de l'aparell i la tipologia de la finestra absidial, podria tractar-se d'un edifici adscrit a les fórmules pròpies del segle xi que no presenten decoració llombarda. L'església ha patit modificacions posteriors.

## Història

L'església de Sant Romà és emplaçada dins el nucli abandonat de Massivert, situat a 1.323 m d'altitud, aigua avall i a l'esquerra del barranc d'Erta. El lloc de Massivert s'esmenta en el cantoral de Santa Maria de Lavaix a inicis del segle x. De l'església de "Sancti Romanode Mansiverto" hi ha constància a la darreria del segle xii, quan és esmentada en l'inventari d'esglésies pertanyents a la mensa del monestir de Lavaix com a sufragània de la de Sant Bartomeu d'Erta. El monestir va gaudir del domini de Massivert fins a la fi de l'antic règim.

## Referències

* 1 2 «Sant Romà de Massivert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].

## Bibliografia complementària

* BOIX, Jordi. "El Pont de Suert". Dins El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* BOIX I POCIELLO, Jordi i FONT I ARBÓ, Miquel-Àngel. "Sant Romà de Massivert", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7
* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Schleusingen

Schleusingen és una ciutat situada al districte d'Hildburghausen, a l'estat federat de Turingia (Alemanya), a una altitud de 380 metres. La seva població a la fi de 2016 era d'uns 5400 habitants i la seva densitat poblacional, 150 hab/km².
Està situada a poca distància al nord de la frontera amb l'estat de Baviera.

## Fills il·lustres

* Gustav Heim (1879-1933), músic.

## Referències

* ↑ destatis.de Estadístiques d'Alemanya
* ↑ statistiks.de Estadístiques de Turingia

## Enllaços externs

* Schleusingen - Lloc web oficial
# Xubada

* No s'ha de confondre amb Xubida.
Xubada (en rus: Шубада) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 2 habitants. Pertany al districte rural de Gunib.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Schlieren

Schlieren és un municipi del cantó de Zúric (Suïssa), situat districte de Dietikon.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Scoliodon laticaudus

Scoliodon laticaudus és una espècie de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 100 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Somàlia, Tanzània, Moçambic i Pakistan fins a Java (Indonèsia), Japó, Xina, Taiwan i Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Müller, J. & F. G. J. Henle 1838-1841. Systematische Beschreibung der Plagiostomen. Berlin. Plagiostomen: i-xxii + 1-200, 60 pls.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.