OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Loch Torridon

El loch Torridon o Fiord de Torridon (en gaèlic escocès, Loch Thoirbheartan) és un fiord a la costa occidental d'Escòcia (Regne Unit) a les Terres Altes nord-occidentals. El poble de Torridon queda en el cap del fiord i està envoltat per unes espectaculars muntanyes de la serra Torridon Torridon Hills.
El fiord és un estuari d'origen glacial del voltant de 25 quilòmetres de llarg. Al nord estan els pobles de Redpoint, Craig, Diabeg (on es va filmar la pel·lícula Loch Ness), Wester Alligin i Alligin Shuas. Al sud queda Shieldaig.
El loch Torridon és una important piscifactoria de llagostins i mariscs i el propi estuari també alberga granges de salmó i producció industrial de musclos.
El loch té diversos illots al seu interior:
* A Loch Shieldaig: Eilean an Bhàin Inbhire, Eilean Dughaill i Shieldaig Island.
* A la part superior: Eilean à Chaoil, Eilean Cnapach, tots dos són illots de marea.
* A la part exterior: Eilean Mor, Eilean Tioram, Sgeir Ghlas, Sgeir na Trian
La Shieldaig Island és propietat de la National Trust for Scotland des de 1970. Té una cobertura de pi roig, que pot haver crescut a partir de llavors preses dels Cairngorms en la meitat del segle xix.

## Referències

* ↑ «Get-a-map». Ordnance Survey. Arxivat de l'original el 29 de juny 2011. [Consulta: 22 agost 2010].
* ↑ «Shieldaig». Undiscovered Scotland. [Consulta: 22 agost 2010].
# Luvigny

Luvigny és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 112 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Luvigny era de 112 persones. Hi havia 48 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 105 habitatges, 45 eren l'habitatge principal de la família, 52 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 99 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 45 habitatges principals, 35 estaven ocupats pels seus propietaris, 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 11 en tenien tres, 15 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 37 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 27 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Luvigny el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 8 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 75 persones, 46 eren actives i 29 eren inactives. De les 46 persones actives 39 estaven ocupades (26 homes i 13 dones) i 8 estaven aturades (5 homes i 3 dones). De les 29 persones inactives 11 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 13 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció i 1 d'una empresa d'informació i comunicació.
Els 2 serveis als particulars que hi havia el 2009 eren paletes.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Luvigny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Luvigny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Luvi

* Pel que fa a l poble que parlava aquesta llengua vegeu luvis.
El luvi era un idioma indoeuropeu parlat pels luvis o luvites, que se situa dins del grup de les llengües anatòliques. Va néixer a la regió d'Arzawa al segon mil·lenni aC i es va expandir per tota Anatòlia. Estava estretament emparentada amb l'hitita, i alguns autors consideren que era la llengua parlada a la mítica ciutat de Troia.
Els testimonis més antics d'aquesta llengua són unes tauletes d'argila que s'han datat al segle XVI aC trobades a la ciutat d'Hattusa. Com que el luvi, i també l'hitita, utilitzava l'escriptura cuneïforme, la llengua s'anomena luvi cuneïforme, per a distingir-la d'una altra forma d'escriptura de la llengua luvi que també ha arribat fins avui, el luvi jeroglífic. També es coneix amb la designació genèrica de Jeroglífics d'Anatòlia.
Se sap que el luvi es parlava al sud i al sud-oest de la península d'Anatòlia. El luvi es dividia en dos grans dialectes: l'oriental i l'occidental, antecessor del lici. La seva història es pot dividir en tres grans períodes: una etapa arcaica (fins al 1190 aC), l'etapa de l'Imperi neohitita (fins al 700 aC) i l'època de la decadència, en què apareix només amb fins cerimonials o en barreja amb altres idiomes. Les darreres inscripcions conservades en aquest idioma daten del 200 aC, quan es va extingir definitivament, si bé havia desaparegut abans com llengua oral.
A la part occidental d'Anatòlia es va organitzar una entitat política complexa anomenada Arzawa que parlaven la llengua luvi. Aquest país va tenir molta importància, sobretot en els aspectes culturals, durant l'Imperi Hitita, ja que van introduir les influències dels hurrites en aquell imperi. Als textos imperials hitites, s'inclouen paraules en luvi que van indicades quasi sempre amb una indicació especial.
Els jeroglífics luvis daten de l'inici del segon mil·lenni aC, i els primers que es coneixen pertanyen a segells reials. Al segle xiv aC van passar a constituir una forma d'escriptura i van tenir la seva màxima importància a l'època dels estats neohitites, del segle XII aC al VII aC. Algunes de les mostres d'aquesta escriptura estan incloses en grans monuments.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Imperio Antiguo. Tres Cantos: Akal, 2000, p. 17-18. ISBN 8446011239.
# Léonard Keigel

Léonard Keigel va ser un director de cinema francès, nascut amb el nom de Léonard Chosidow a Londres el 4 de març de 1929 i mort a Levallois el 30 de gener de 2020. Era gendre del propietari de sales i distribuïdor de cinema Léonide Keigel.

## Filmografia
### Director

* 1962: Leviathan
* 1965: La Dame de pique
* 1968: Les Atomistes (sèrie de televisió)
* 1970: Qui ?
* 1977: Une femme, un jour...
* 1983: Vichy dancing (telefilm)

### Ajudant de director

* 1952: Jocs prohibits de René Clément
* 1953: Monsieur Ripois de René Clément
* 1956: Gervaise, de René Clément
* 1958: This Angry Age de René Clément

## Referències

* ↑ Les gens du cinéma.com
* ↑ «Léonard Keigel et Léviathan - Société Internationale d'Etudes Greeniennes», 17-03-2020.
* ↑ Rubrique nécrologique, 15/03/2020, p. 20.
* ↑ The Wild Bunch – juin 2012 – Numéro 03, Entrevista amb Jean-Charles Tacchella PDF

## Enllaços externs

* Léonard Keigel a Ciné-club de Caen.com
* Huit films liés à Léonard Keigel a CinéRessources.net
# Tursun Beg

Tursun Beg fou un historiador musulmà del segle xv nascut a Bursa vers 1425; era nebot del governador de Brusa, Djubbe Ali i net d'un governador d'Iznik, Firuz Beg. Sembla que va exercir algun càrrec com defterdar d'Anatòlia. Retirat el 1480 es va instal·lar a Bursa. Vivia encara el 1491. Va escriure la Tarikh-i Ebu l-feth (Història de Mehmet el Conqueridor) que cobreix les campanyes militars del 1451 al 1481 i els set anys següents.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, X, 795 i 796
# Arenales

Arenales és un centre poblat de l'Uruguai, ubicat al sud-oest del departament de Soriano. Té una població aproximada de 300 habitants, segons les dades del cens de 2004.
Es troba a 29 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Alfredo San Juan Colomer

Alfredo San Juan Colomer (n. 1892) va ser un militar i aviador espanyol.

## Biografia

Va néixer a Barcelona el 29 de setembre de 1892. Va cursar estudis a la Acadèmia d'Infanteria de Toledo, on es llicenciaria el 1914 com el primer de la seva promoció. Va ser company de promoció de Vicent Rojo Lluch. Posteriorment es diplomaria en Estat Major, cursant també estudis d'aeronàutica. Va arribar a participar en la Guerra del Rif, primer en una unitat de regulars i, posteriorment, al capdavant d'una esquadrilla de caces.
Després de l'esclat de la Guerra civil es va mantenir fidel a la Segona República. Durant el transcurs de la contesa va exercir diversos càrrecs de responsabilitat, arribant a ser director de diversos centres d'ensenyament militar, com l'Escola d'Aplicació Tàctica de l'Exèrcit, l'Escola d'Estat Major Central i l'Escola Popular d'Estat Major. També va ser cap d'Estat Major del IX Cos d'Exèrcit, en el front d'Andalusia. Al final de la contesa es va exiliar a Mèxic, on va exercir com a professor de l'Escola Militar d'Aviació de Monterrey, així com professor en la Universitat de Nuevo León. Va residir a Mèxic fins a la seva defunció.
Va arribar a publicar diversos treballs sobre l'aviació militar.

## Referències

* ↑ Martínez Paricio, 1989, p. 33.
* ↑ Blanco Escolá, 2003, p. 95.
* ↑ Blanco Escolá, 2003, p. 95-96.
* 1 2 Zaragoza, 1983, p. 302.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 129.
* ↑ Giral, 1994, p. 363.
* ↑ Blanco Escolá, 2003, p. 96.

## Bibliografia

* Blanco Escolá, Carlos. Vicente Rojo, el general que humilló a Franco. Barcelona: Planeta, 2003.
* Giral, Francisco. Ciencia española en el exilio 1939-1989. El exilio de los científicos españoles. Anthropos Editorial, 1994. ISBN 8476584423.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* Martínez Paricio, Jesús Ignacio. Los Papeles del general Vicente Rojo. un militar de la generación rota. Madrid: Espasa-Calpe, 1989.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Supercopa d'Espanya de futbol 1991

La Supercopa d'Espanya de futbol 1991, va ser la 10a edició de la Supercopa d'Espanya de futbol, una competició futbolística que enfronta el campió de la lliga espanyola amb el de la copa. En aquesta ocasió es va disputar a doble partit. El 15 d'octubre de 1991 es va jugar l'anada al camp del campió de la copa 1990-91, l'At. Madrid, amb victòria del Barça per 0 a 1. La tornada, jugada el 29 d'octubre de 1991 al camp del campió de la lliga 1990-91, el FC Barcelona, va posar fi a empat a 1.
El Barça va ser el campió de la competició, després de guanyar per 2 a 1, en total.

## Participants

| Equip | Raó de la classificació | Participacions anteriors (la negreta indica que la van guanyar) |
| FC Barcelona | Campió de la lliga 1990-91 | 4 (1983, 1985, 1988, 1990) |
| At. Madrid | Campió de la copa 1990-91 | 1 (1985) |

## Partits
### Anada

| Atlètic de Madrid | 0–1 | FC Barcelona |
| | | Amor 86' |

### Tornada

| FC Barcelona | 1–1 | Atlètic de Madrid |
| Bakero 69' | | Alfredo 39' |

## Campió

* Campió de la Supercopa d'Espanya 1991
* FC Barcelona 2n títol
# Nicole Belloubet

Nicole Belloubet (París, 15 de juny de 1955) és una jurista i política francesa que ocupa el càrrec de Ministra de Justicia des de 2017.
Va ser fitxada pel President Emmanuel Macron després de la dimissió de François Bayrou. Anteriorment havia estat designada al Consell Constitucional el 2013 per Jean-Pierre Bel, President del Senat.

## Referències

* ↑ «Nicole BELLOUBET» (en francès). Conseil constitutionnel. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ Johannès, Franck «Nicole Belloubet, une professeure de droit au ministère de la justice» (en francès). Le Monde.fr, 21-06-2017.
# Salvador Canals y Vilaró

Salvador Canals y Vilaró (San Juan de Puerto Rico, 4 d'octubre de 1867 - Barcelona, 1938) fou un polític i periodista valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica

## Biografia

Era fill d'un funcionari destinat a Puerto Rico, però el 1885 va establir-se a Madrid, on es dedicà al periodisme. El 1891 fou nomenat redactor a París d'El Heraldo de Madrid, fou redactor en cap d'El Mundo i el 1901 creà la revista Nuestro Tiempo (1901-1927), on hi col·laborarien els principals intel·lectuals de l'època fins que fou clausurat per la dictadura de Primo de Rivera.
El 1902 fou nomenat secretari de premsa per Antoni Maura i fou elegit diputat pel Partit Conservador pel districte de Valls a les eleccions generals espanyoles de 1903 i 1905 i pel d'Ávila a les eleccions generals espanyoles de 1907. El 1908-1909 fou nomenat sotsecretari de la presidència del Consell de Ministres. Fou novament elegit diputat pels districtes de Xàtiva i Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1910, 1914 i 1916, per València a les de 1919, per Lleida a les de 1920 i novament per Alacant a les de 1923.
Des del 1910 fou cap del Partit Conservador a Alacant, i s'alineà amb Eduardo Dato e Iradier, però no aconseguí superar el predomini liberal, i després de la derrota que patí el 1918 davant la Conjunció Republicano-Socialista va perdre partidaris dins el seu propi partit. Tot i així, fou nomenat novament sotsecretari de la presidència del Consell de Ministres el 1919-1921 i el 1922, i vicepresident del Congrés dels Diputats. Durant la dictadura de Primo de Rivera es va apartar de la política i el 1930 va dimitir com a cap del Partit Conservador.

## Obres

* Los sucesos de España en 1909 (1910)
* La cuestión catalana desde el punto de vista español (1919)
* La crisis exterior de la peseta' (1930)
* Las elecciones de febrero de 1918 en la circunscripción de Alicante (1918)

## Referències

* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.724.

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Mir, Conxita. Lleida (1890-1936): caciquisme polític i lluita electoral. L'Abadia de Montserrat, 1985. ISBN 8472027163.
# Salaria

Salaria és un gènere de la família de peixos dels Blenniidae.

## Taxonomia

Actualment hi ha cinc espècies reconegudes d'aquest gènere:
* Salaria atlantica Doadrio, Perea i Yahyaoui, 2011
* Salaria basilisca (Valenciennes, 1836) Es troba al Mar mediterrani a prop de Tunísia i Turquia, també en el Mar adriàtic. Aquesta espècie assoleix una longitud de 18cm.
* Salaria economidisi Kottelat, 2004 Endèmic del Llac Trichonis (Grècia) on és controlat per pèrdua d'hàbitat. Aquesta espècie assoleix una longitud de 6.5cm.
* Salaria fluviatilis (Asso, 1801) Es pot trobar dins rius i rierols d'Algèria i Marroc fluint al Mar mediterrani. Dins d'Europa és estès en les aigües dolces d'Albània, Croàcia, França, Grècia, Itàlia, Montenegro, Espanya i Portugal, mentre dins Àsia es pot trobar a Turquia i Israel. Aquesta espècie assoleix una longitud de 15cm.
* Salaria pavo (A. Risso, 1810) Es troba en l'oceà Atlàntic oriental, costa de França al Marroc; també en el Mediterràni i el mar Negre. Aquesta espècie assoleix una longitud de 13cm.

## Referències

* ↑ "Salaria". FishBase. Ed. Ranier Froese i Daniel Pauly. February del 2013. N.p.: FishBase, 2013.
* ↑ "Salaria basilisca". FishBase. Ed. Rainer Froese i Daniel Pauly. Febrer del 2013. N.p.: FishBase, 2013.
* ↑ "Salaria economidisi". FishBase. Ed. Rainer Froese i Daniel Pauly. Febrer del 2013. N.p.: FishBase, 2013.
* ↑ "Salaria fluviatilis". FishBase. Ed. Rainer Froese i Daniel Pauly. Febrer del 2013. N.p.: FishBase, 2013.
* ↑ "Salaria pavo". FishBase. Ed. Rainer Froese i Daniel Pauly. Febrer del 2013. N.p.: FishBase, 2013.
# Alex Colorado Ramírez

Alejandro Colorado Ramírez, conegut com a Álex Colorado, (nascut el 9 de juny de 1994 a Jerez de la Frontera), és un futbolista andalús. Es va formar en les categories inferiors del Xerez CD, on fou el màxim golejador de la seva història, i el 2003 fou cedit dues temporades al Reial Madrid C. La temporada 2005-2006 va tornar al Xerez CD, on va jugar fins 2008. Després de passar per la UE Lleida, l'Albacete Balompié i el Lleida Esportiu, en 2013 fou transferit al CF Reus Deportiu de la Segona Divisió B, com a migcampista.
En juny de 2016 va fitxar per la UE Llagostera, recentment pujat a 2a Divisió B de la Lliga Espanyola de Futbol.

## Referències

* 1 2 CF Reus: Álex Colorado, 'El nueve silencioso' Arxivat 15 de setembre de 2016 a Wayback Machine., Diari de Tarragona
* ↑ Álex Colorado se convierte en nuevo jugador del Lleida Esportiu Arxivat 2017-09-17 a Wayback Machine., 5 de juliol de 2012
* ↑ Álex Colorado, el primer lesportiudecatalunya.cat, 28 de juny de 2016

## Enllaços externs

* BDFutbol profile
* Fitxa del jugador al lloc web de la UE Lleida Arxivat 2010-11-21 a Wayback Machine.
# Al-Barani

Al-Barani (Branès en francès) és el nom donat a un dels dos gran grups de pobles que formen els amazics. L'altre és el grup dels al-Butr. El seu llegendari avantpassat comú fou Butrus. Els erudits pensen que el nom voldria dir "els dels vestits llargs" (Burnous). El seu territori s'estenia al nord-oest de la ciutat de Taza, al Marroc.
El grup al-Barani està format per les tribus occidentals. El nom de les diverses tribus s'ha conservat però el nom del grup ha desaparegut.

## Referències

* ↑ Camps, G. «Branès» (en francès). Encyclopédie berbère. Edusud [Aix-en-Provence], 11, 1992, pàg. 1609 [Consulta: 2 desembre 2014].

## Bibliografia

* Ibn Khaldun, Histoire des Berbères.
# Alfiano Natta

Alfiano Natta és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia). Pertanyen al municipi les frazioni de Cardona, Casarello, Casa Paletti i Sanico.
Alfiano Natta limita amb els municipis de Calliano, Castelletto Merli, Moncalvo, Odalengo Piccolo, Penango, Tonco i Villadeati.
# Altpuèg

Alpuèg (en francès Alpuech) és un municipi del departament francès de l'Avairon, a la regió d'Occitània. Està situat a l'Aubrac.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Al-Duhail SC

L'Al-Duhail Sports Club (àrab: نادي الدحيل الرياضي, Nādī ad-Duḥayl ar-Riyāḍī, ‘Club Esportiu d'ad-Duhayl'), anteriorment Lekhwiya SC) és un club qatarià de futbol de la ciutat de Doha, al districte de Duhail.
Es fundà amb el nom Al-Shorta Doha i el 2009 esdevingué Lekhwiya SC. L'abril de 2017 es fusionà amb El Jaish SC i es convertí en Al-Duhail Sports Club.

## Palmarès

* Lliga qatariana de futbol:
       2010-11, 2011-12, 2013-14, 2014-15, 2016-17, 2017-18, 2019-20, 2022-23
* Copa de l'Emir de Qatar:
       2016, 2018, 2019
* Copa Príncep de la Corona de Qatar:
       2013, 2015, 2018
* Copa del Xeic Jassem de Qatar:
       2015, 2016
* Segona Divisió:
       2009-10

## Referències

* ↑ «Qatar 2009/10». RSSSF. [Consulta: 22 maig 2013].
* ↑ «Lekhwiya, El Jaish clubs to merge» (en àrab). Gulf Times, 11-04-2017. [Consulta: 11 abril 2017].
* ↑ «Lekhwiya, Al Jaish Clubs to Merge into One Club under the Name of Al Duhail Sports Club». Arxivat de l'original el 12 abril 2017. [Consulta: 11 abril 2017].
* ↑ «Qatar - List of Champions». [Consulta: 24 març 2018].
* 1 2 3 «Qatar - List of Cup Winners». [Consulta: 24 març 2018].
# Al-Jazuli Dafalla

Al-Jazuli Dafallah (àrab: : الجزولي دفع الله, al-Jazūlī Dafʿ Allāh) (nascut el 1935 a Wad Madani) fou un home d'estat sudanès. Està casat amb Asha al-Soufi i té dos fills.
Home moderat i religiós, va dirigir o patrocinar diverses obres de caritat. Oposat al règim va estar detingut breument per participar en les protestes. Va participar en les negociacions que van portar al cop d'estat del 6 d'abril de 1985 que va deposar a Gaafar al-Numeiry, i llavors fou l'home de consens dels partits per presidir el govern pel qual fou nomenat el 22 d'abril de 1985. Fou convidat a visitar la Unió Soviètica que en aquell moment patrocinava a Mengistu Haile Mariam d'Etiòpia i ajudava als rebels sudistes, però com que més s'estimava no anar-hi, va posposar el viatge, de manera que ja l'hagués de fer el primer ministre electe. Després de les eleccions va entregar el poder al guanyador Sadiq al-Mahdi el 6 de maig de 1986, passant a la vida privada.

## Referències

Aquest article està basat totalment o parcialment amb el mateix de la Wikipèdia en anglès.
# Alaba wa-l-Kila

Alaba wa-l-Kila (Àlaba i els Castells) fou una denominació geogràfica usada pels cronistes àrabs entre els segles II i IX per designar la part de la península Ibèrica més exposada als atacs de pillatge dels àrabs, les conegudes saifes (saifa) que l'emirat de Còrdova enviaven cada any.
El territori d'Àlaba designava a l'època una zona més gran que la moderna província i territori foral d'Àlaba, i anava entra la riba esquerra de l'Ebre i els territoris vascons, que tenia a l'oest la Bureba i els Castells (Al-Kila). La regió dels Castells anava de la riba esquerra de l'Ebre a l'altura del congost de Pancorbo, fins a la moderna ciutat de Santander.

## Referències

* ↑ Gibb, Hamilton Alexander Rosskeen. The Encyclopaedia of Islam (en anglès). Brill, 1954, p. 348. ISBN 978-90-04-05745-6.

## Vegeu també

* Al-Àndalus
* Àlaba
# Albert Castillón Goni

Albert Castillón Goni (Barcelona, 6 de novembre de 1962) és un periodista i presentador de ràdio i televisió català, que el 2019 s'ha significat en el seu «compromís amb la unitat de la nació espanyola». Va presentar el programa de ràdio Tarde de todos d'Onda Rambla, que el 1995 va obtenir un Premi Ondas nacional de ràdio. El 2008 va presentar el programa documental El rastro del crimen a Antena 3. Des de setembre de 2010 fins a març de 2013 va presentar el programa Queremos hablar de Punto Radio. Copresenta el programa Espejo público d'Antena 3.
Ha publicat dos llibres, ambdós editats per Arcopress: Libro negro de las mafias (2006) i Top secret (2007).

## Reconeixement

* Micròfon de Plata al millor programa de ràdio local per La ciutat de tots (2003)
* Antena d'Or al millor programa de televisió per Castillón en compañía (2004)
* Antena d'Or a la categoria de ràdio pel programa Queremos hablar (2011)

## Referències

* ↑ Albert Castillón en Punto Radio Puntoradio.com
* ↑ «Albert Castillón finaliza el manifiesto contra Pedro Sánchez» (en castellà), 10-02-2019. [Consulta: 12 febrer 2019].
* ↑ «Los Ondas de 1995 apuestan por la creatividad en los programas de radio y televisión» (en castellà). El País, 03-11-1995. [Consulta: 18 febrer 2014].
* ↑ «Albert Castillón». Blogs. La Vanguardia. [Consulta: 19 febrer 2014].
* ↑ «Albert Castillón buscará a fugados y desaparecidos en Antena 3». Fórmula TV, 12-01-2007. [Consulta: 19 febrer 2014].
* ↑ T., S. «Albert Castillón y José Antonio Abellán reciben sus Antenas de Oro». ABC, 07-11-2011.
# Alypia (cràter)

Alypia és un cràter sobre la superfície de (4) Vesta, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -68.52° de latitud nord i 144.02 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 15.17 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el cinc de febrer de 2014 i fa referència a la patrícia romana Alipia.

## Referències

* ↑ "Alypia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Vagi, David L.. Fitzroy Dearborn Publishers. Coinage and History of the Roman Empire, History. I, 1999.