OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dret lingüístic del català

La llengua catalana és legislada pel dret de diferents entitats administratives on històricament s'ha parlat.

## Territoris

* Catalunya:
** L'Estatut d'Autonomia de Catalunya Arxivat 2009-02-02 a Wayback Machine. de 2007 a l'article 6 es refereix a la llengua pròpia i les llengües oficials.
** La Llei de política lingüística Arxivat 2007-12-30 a Wayback Machine. de 1998 desenvolupa les competències en legislació lingüística.
* País Valencià:
** L'Estatut d'Autonomia del País Valencià de 2007, al seu article 6, es refereix a la llengua pròpia.
** La Llei d'Ús i Ensenyament del Valencià desenvolupa les competències en legislació lingüística.
* Illes Balears:
** L'Estatut d'Autonomia de les Illes Balears de 2007 fa referència a l'oficialitat de les llengües.
** La Llei de normalització lingüística a les Illes Balears Arxivat 2006-10-20 a Wayback Machine. desenvolupa les competències en legislació lingüística.
* Catalunya del Nord: la Carta en favor del català, aprovada l'any 2007, reinstaura la legislació lingüística a favor de l'ús del català a la Catalunya del Nord. Charte en faveur du Catalan Arxivat 2008-02-07 a Wayback Machine. Document d'aprovació Arxivat 2008-02-07 a Wayback Machine.
* Andorra: vegeu les legislacions estatals més avall.
* Franja de Ponent (Aragó):
** L'Estatut d'Autonomia d'Aragó Arxivat 2011-09-05 a Wayback Machine. vigent (aprovat l'any 2007) es refereix a les llengües i modalitats lingüístiques a l'article 7.
** La Llei de patrimoni cultural Arxivat 2009-06-30 a Wayback Machine.de 1997 considera el català i l'aragonès llengües minoritàries d'Aragó.
** Les Corts d'Aragó debateren un Avantprojecte de Llei de llengües que no va ser aprovat.
* Alguer (Sardenya): des de 1997 compta amb la llei de Promozione e valorizzazione della cultura e della lingua della Sardegna Arxivat 2009-02-21 a Wayback Machine. atorgada pel Consell Regional de Sardenya.
* Carxe (Múrcia): el català dels municipis del Carxe es regeix subsidiàriament per la Constitució Espanyola.

## Estats

* Andorra:
** La Constitució del Principat d'Andorra Arxivat 2011-07-06 a Wayback Machine. declara el català com a llengua oficial de l'Estat
** La Llei d'ordenació de l'ús de la llengua oficial desenvolupa l'oficialitat de la llengua.
* Espanya: la Constitució Espanyola Arxivat 2019-08-29 a Wayback Machine. es refereix a les llengües i modalitats lingüístiques al seu article
* França: la Constitució Francesa Arxivat 2008-01-19 a Wayback Machine. de 1958 es refereix a la llengua de la República al seu article 2.
* Itàlia: la Constitució italiana de 1948 es refereix a les llengües als articles 3 i 6.

## Entitats supraestatals (Europa)

* Unió Europea:
** El Reglament 1 de 1958 del Consell de la CEE, amb les corresponents modificacions posteriors, establí les llengües oficials a la Unió.
** La Carta Europea de les Llengües Regionals o Minoritàries legisla sobre les llengües a la Unió Europea.

## Vegeu també

* Llengua pròpia
# Satrapia de Núbia

La satrapia de Núbia (Kūšiyā) fou una entitat administrativa de la Pèrsia aquemènida. Era una satrapia dependent de la gran satrapia d'Egipte.
Núbia fou conquerida sota Cambises II de Pèrsia després del 525 aC, però fou perduda en data desconeguda, al segle iv aC. Quan Cambises va iniciar la conquesta des de Tebes, la seu del govern de l'Alt Egipte, Núbia era un regne amb seu a Mèroe i probablement també amb certes cerimònies oficials a Napata, l'antiga capital. Els perses segurament no va anar més enllà de la segona cascada del Nil, molt lluny de Napata (propera a la quarta) i de Mèroe (entre la cinquena i la sesena). La zona entre la primera i segons cascades sense havia estat una territori tampó entre egipcis i nubians i implicava més un canvi de frontera que una conquesta del regne; si en algun moment van arribar a Napata no es pot establir però ben segur que mai van arribar a Mèroe.
# IP sobre coloms missatgers

IP sobre coloms missatgers (IP over Avian Carriers) és un protocol de xarxa creat l'any 1990 per a la transmissió de datagrames del protocol IP mitjançant coloms missatgers i definit en la recomanació RFC:1149. L'1 d'abril de 1999 es va publicar la recomanació RFC:2549, una extensió de l'anterior anomenada IP sobre coloms missatgers amb qualitat de servei. En molts països, l'1 d'abril se celebra el April Fool's Day, equivalent al Dia dels Sants Innocents a Espanya, i entre els experts en xarxes informàtiques és habitual afegir un RFC humorístic, al llarg d'aquest dia.

## Riscs

El desembre de 2005, es va fer mofa d'un informe de Gartner sobre la grip aviària que afirmava que "una pandèmia no afectaria directament als sistemes TI" per no tenir en compte els RFC 1149 i RFC 2549 a l'anàlisi.
Tot i que les col·lisions són poc probables, se'n poden produir contra sistemes que utilitzin finestres. També es poden perdre paquets si el transmissor és exposat davant d'un rapinyaire.

## Enllaços externs

* [[RFC:1149|RFC 1149: A Standard for the Transmission of IP Datagrams on Avian Carriers]]
* [[RFC:2549|RFC 2549: IP over Avian Carriers with Quality of Service]]
* Aplicació pràctica Galeria de fotos de les primeres implementacions d'aquest protocol sobre el sistema operatiu Linux

## Referències

* ↑ Shankland, S. «Pigeon-powered Internet takes flight» (en anglès). Cnet, 04-05-2001. [Consulta: 12 novembre 2012].
* ↑ «Virus Risks of RFC1149 and RFC2549». [Consulta: 12 setembre 2019].
* ↑ «RFC Errata Report » RFC Editor». [Consulta: 12 setembre 2019].
# Gerhard Krahmer

Gerhard Krahmer (Alemanya, 1890 - Berlín, 1931) va ser un historiador de l'art alemany.
La seva especialitat era l'art de l'antiga Grècia, de forma especial l'escultura grega clàssica. Va ser el primer de documentar les diferències entre els períodes arcaic i clàssic, utilitzant una metodologia que tenia per objecte substituir la noció d'estil per una anàlisi estructural espacial, amb les seves implicacions per a la identitat de la cultura. També va produir el primer estudi sistemàtic important de l'escultura hel·lenística.

## Obres

* Stilphasen der hellenistischen Plastik, 1923/24
* Die Artemis vom Lateran und Verwandtes, 1930
* Figur und Raum in der ägyptischen und griechisch-archaischen Kunst, 1931
* Eine Jünglingsfigur mittelhellenistischer Zeit, 1931

## Referències

* Krahmer, Gerhard Dictionary of Art Historians. Arxivat 2010-11-27 a Wayback Machine.
* Werner Fuchs. Gerhard Krahmer. En: Reinhard Lullies, Wolfgang Schiering (eds.) Archäologenbildnisse. Porträts und Kurzbiographien von Klassischen Archäologen deutscher Sprache. Verlag von Zabern, Mainz 1988, pp. 254–255. ISBN 3-8053-0971-6
# Laisse tomber les filles

Laisse tomber les filles és una cançó composta l'any 1964 pel cantautor, actor i director de cinema francès Serge Gainsbourg. Fou popularitzada a la dècada del 1960 per "la Franceseta d'or" France Gall i revisada als anys 80 pel conjunt belga Honeymoon Killers, acostant-la al so punk-ska. El 1996 April March (àlies d'Elinor Blake), il·lustradora californiana i especialista a versionar cançons franceses dels seixanta, en va incloure dues versions en el seu àlbum "Paris in April"; la primera, una interpretació del tema original, i la segona, "Chick Habit" amb lletra pròpia i idioma anglès. Aquesta última versió ha estat recentment elegida per Quentin Tarantino per a la banda sonora de la seva pel·lícula Death Proof.
# Antoni Fernández i Teixidó

Antoni Fernández i Teixidó (Barcelona, 24 de març de 1952) és un polític català. Es llicencià en ciències empresarials i treballà com a assessor i expert econòmic en la Societat d'Estudis Econòmics o el Foment del Treball.

## Biografia

Va iniciar la seva vida política a la Lliga Comunista Revolucionària (LCR), anys després va ser president federal del CDS de Catalunya, el partit d'Adolfo Suárez, des de 1988 al 1991, on va ser diputat al Congrés dels diputats de Madrid per la circumscripció de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1986 i 1989 Parlamentari Català i Conseller de la Generalitat (Comerç, indústria, Treball i Consum) amb l'últim govern de CiU amb Jordi Pujol de President, fou diputat al Parlament de Catalunya. Està casat i té tres fills. És assessor comptable i financer.
Ha estat vicepresident i responsable de relacions institucionals de la Societat d'Estudis Econòmics, membre de la Junta de Govern del Col·legi Oficial de Titulats Mercantils i Empresarials de Barcelona i del Consell del Col·legi de Catalunya, és membre del Cercle d'Economia, de l'Associació d'Executius i Directius (A.E.D), del Col·legi de Censors Jurats de Comptes de Catalunya, i patró de diverses fundacions catalanes. Des de novembre del 2002 fins a desembre del 2003, va ésser Conseller de Treball, Indústria, Comerç i Turisme del Govern de la Generalitat de Catalunya. Ha estat diputat de Convergència i Unió al Parlament de Catalunya, President de la comissió parlamentària de la Societat de la Informació, responsable per CiU de la comissió parlamentària d'Economia, Finances i Pressupost i vocal de la comissió mixta de valoracions Estat-Generalitat. Milita des de 1993 a Convergència Democràtica de Catalunya (CDC), i des de 1996 n'és membre del comitè executiu i conseller nacional. Ha estat President del Consell d'Economia i Finançament de CDC i vicesecretari d'Economia, Innovació i Treball. Fou diputat al Parlament de Catalunya de la VIII legislatura per CiU.
Al setembre del 2006 al diari El País va publicar una informació que el relacionava amb un cap de la màfia russa detingut en l'Operació Vespa, Malchas Tetruashvili, amb qui va mantenir vincles professionals.
El 2016 va trencar el carnet convergent després del posicionament independentista del partit. Va anunciar que es plantejava la possibilitat de bastir un nou partit de centre catalanista però no independentista. El 2017 participà en la formació del partit polític Lliures, de tendència liberal, de centre i catalanista no independentista. Va ser-ne nomenat president del Comitè Executiu.

## Referències

* ↑ Antoni Fernández Teixidó Arxivat 2015-02-01 a Wayback Machine. a anuaris.cat
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la III Legislatura p. 91
* ↑ «El ex consejero y diputado de CiU Fernández Teixidó asesoró a un jefe de la mafia rusa».
* ↑ «Teixidó presidirá Lliures, el nuevo partido catalán liberal no independentista» (en castellà). OK Diario, 16-06-2017. [Consulta: 30 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web d'Antoni Fernández Arxivat 2014-03-04 a Wayback Machine.
# Ghiyath al-Din Shah

Ghiyath al-Din Shah o Ghiyath al-Din Tahmatan Shah fou sultà bahmànida del Dècan, fill i successor de Muhammad Xah II.
Designat successor al llit de mort, va ser reconegut sense incidents quan va morir, el 20 d'abril de 1397. Taghalchin, un esclau turc que aspirava a ser primer ministre, va preparar un gran banquet al qual va convidar al sultà i una vegada al lloc, ek turc va fer cegar al jove sultà el 14 de juny de 1397 i el va empresonar a la fortalesa de Sagar, posant al tron al seu germanastre Shams al-Din Dawud Shah II.

## Referències

* Cambridge History of India, volum III, 1937.
* Dinastia Bahmànida Arxivat 2006-10-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Comarques de Valladolid

Les Comarques de Valladolid no tenen un estatus oficial, ja que en tota Castella i Lleó només El Bierzo té categoria de comarca oficial. Amb tot la província de Valladolid es pot dividir en diverses comarques seguint criteris històrics i administratius.

## Nacionalisme Castellà

Segons el nacionalisme castellà i el diari El Norte de Castilla, la província es pot dividir en 8 comarques:
* Tierra de Campos
* Páramos del Esgueva
* Tierra de Pinares
* Campo de Peñafiel
* Montes Torozos
* Campiña del Pisuerga
* Tierra del Vino (Valladolid) (hi ha una altra "Tierra del Vino" a Zamora)
* Tierra de Medina

## PSOE

El PSOE de Castella i Lleó ha proposat la següent divisió comarcal:
* Medina del Campo
* Ribera de Duero
* Tierra Campos
* Tierra de Pinares
* Tordesillas
* Valladolid

## Comarques compartides

Segons la visió de diferents estudiosos hi ha comarques que tenen part en diferents províncies i s'estenen més enllà dels límits de Valladolid:
* Tierra de Campos, que s'estén per la província de Palència, la província de Zamora i la província de Lleó.
* Montes Torozos, que inclou la capital
* Tierra de Medina
* Tierra de Pinares, que s'estén pel nord de la província de Segòvia
* Ribera del Duero, que s'estén per la província de Burgos
# Confraria de Penitents de la Joventut Seràfica de Llucmajor

La Confraria de Penitents de la Joventut Seràfica de Llucmajor és una associació de fidels de l'Església catòlica que té com a seu l'Església de Sant Bonaventura de Llucmajor, Mallorca.

## Història

L'actual confraria és un vestigi de l'antiga associació de la Joventut Seràfica que l'any 1920 ja funcionava. El seu objecte era promoure la formació social, cristiana, cultural i recreativa dels joves llucmajorers. Al principi, pels actes culturals i recreatius que s'organitzaven, s'aprofitava el corredor de la Coral del Convent de Sant Bonaventura. L'any 1929, sent superior del Convent fra Cristòfol Esteve, i director de la Joventut Seràfica fra Vicenç Coll, s'aconseguí un nou saló per a l'associació. El 1931 fou nomenat superior del Convent fra Macià Horrach i fra Cristòfol Esteve director de la Joventut Seràfica. És en aquest moment en què la Joventut Seràfica inicia una brillant etapa de formació de la joventut en tots els caires humans i religiosos.
Durant la Guerra Civil molts de seràfics es veren obligats a anar a la guerra. Després l'associació es reorganitzà i prengué un nou impuls, seguint amb la formació humana, cultural i espiritual dels joves, per obra de fra Cristòfol Esteve i del nou Vicedirector, fra Sebastià Amengual, que passà a ser el seu director el 1941. El 1946 per obra de fra Sebastià Amengual nasqué la Confraria de Penitents de la Joventut Seràfica de dintre la mateixa associació. A partir del 1944 entrà en decadència i el 1955 l'activitat arribà a ser gairebé nul·la. D'ella, avui en dia, sols perdura la Confraria de Penitents de la Joventut Seràfica, que es regeix pels nous estatuts del 2001.

## Finalitats

* Participar, de manera activa i digna, en els actes litúrgics de Setmana Santa i Pasqua de Resurrecció, les tradicionals processons i altres actes religiosos que en el curs de l'any se celebrin, tendint a una millor formació religiosa i social dels seus membres i a una vivència més autentica de les commemoracions de la Passió i Mort del Senyor.
* Fomentar la veneració de la Veracreu.
* Desenvolupar i mantenir un clima de fraternitat entre els confrares realitzant els actes necessaris i els acords de la Junta Directiva amb projecció social cap a la resta de la comunitat cristiana.

## Indumentària

La indumentària consta d'una túnica de color negre, cenyida amb el cordó blanc franciscà que pengi per la dreta. La caputxa és de color negre, com la túnica, amb l'escut de la Confraria davant. La capa és de color gris i els guants són blancs com el cordó. Les sabates són de color fosc i el ciri de llautó.

## Símbol

L'escut de la confraria és el símbol franciscà representat per la Santa Creu, i en la seva base els braços creuats de Jesucrist i de Sant Francesc, sota els quals apareixen les Cinc Nafres de Crist, i en el centre d'aquestes la Corona d'Espines i els Tres Claus. Tot l'escut aquest rematat per la corona franciscana.

## Imatges

La Confraria de Penitents de la Joventut Seràfica venera especialment la imatge de la Caiguda de Jesús.
# Ana María Huarte

Ana María Josefa Ramona de Huarte y Muñiz més coneguda com a Ana Huarte de Iturbide va néixer a Valladolid, el 17 de gener de 1786, va ser emperadriu consort de Mèxic com a muller d'Agustín de Iturbide, primer emperador del territori mexicà. El seu pare era un immigrant navarrès que va arribar a la Nova Espanya a la recerca de millors oportunitats en la segona meitat del segle xviii i es va establir a Valladolid, on va començar a pastar una enorme fortuna i a fer-se de diverses finques. En 1769 va contreure matrimoni amb María Ignacia Escudero y Servín, unió de la qual no va haver descendència. Després de la mort de Agustin de Iturbide el govern de Mèxic li va donar autorització a ella i als seus fills d'anar-se'n a Colòmbia, assignant-li a la família una pensió anual de $8,000 pesos. Però com no van trobar vaixell perquè els dugués, es van traslladar als Estats Units, on residiria per la resta dels seus dies. Ana María va obsequiar la sagristia amb el vestit usat a la seva coronació, de material entreteixit d'or i plata, del que es van fer ornaments i reliquiaries.

## Descendència

Ana María Huarte i Agustin de Iturbide van tenir 10 fills;
* Agustín Jerónimo de Iturbide y Huarte (1807 - 1864)
* Sabina María de la Concepción de Iturbide y Huarte (1809 - 1871)
* Juana de Dios María Francisca Ramona Ignacia de Iturbide y Huarte (1811 - 1828)
* Josefa de Iturbide y Huarte (1814 - 1891)
* Ángel María José Ignacio Francisco de Xavier de Iturbide y Huarte (1816 - 1872)
       Agustín de Iturbide y Green
* María Jesus de las Angustias Juana Nepomuceno de Iturbide y Huarte (1818 - 1849)
* María de los Dolores de Iturbide y Huarte (1819 - 1820)
* Salvador María de Iturbide y Huarte (1820 - 1856)
       Salvador Agustín Francisco de Paula de Iturbide y de Marzán
* Felipe Andrés María Guadalupe de Iturbide y Huarte (1822 - 1853)
* Agustín Cosme de Iturbide y Huarte (1824 - 1873)

## Notes

* ↑ [«Casa Imperial de México. «El Emperador Agustín» (castellà)». Arxivat de l'original el 2012-01-11. [Consulta: 29 desembre 2009]. Casa Imperial de México. «El Emperador Agustín» (castellà)]
* ↑ Mexico Desconocido (castellà)

## Vegeu també

* Història de Mèxic
* Independència de Mèxic
* Imperi Mexicà
* Llista d'emperadors de Mèxic
* José Mariano Elízaga

## Enllaços externs

* http://www.casaimperial.org/ Arxivat 2005-03-05 a Wayback Machine.
* Manifiesto ó Memoria de Agustín de Iturbide (castellà)
* Portal de historia de Texas (anglès)
* La familia de Iturbide (castellà)
* Novela por C.M. Mayo, basado en la historia (castellà)
# Jaime Llorca Lloret

Jaime Llorca Lloret (n. la Vila Joiosa) fou un advocat i polític valencià. Tenia un dels bufets més prestigiosos d'Alacant i era president de la societat Ferrocarriles Estratégicos y Secundarios de Alicante. Políticament fou cap a la Marina Baixa del Partit Liberal Fusionista, amb el que fou diputat a la Diputació d'Alacant pels districtes de la Vila Joiosa-Xixona i Cocentaina-Pego. Posteriorment va ser cap a la Vila Joiosa del Partit Liberal Democràtic, escindit del Partit Liberal Fusionista. En 1921 fou vicepresident de la diputació i president el 1923. Arran la dictadura de Primo de Rivera va dimitir del seu càrrec i no participà en política. Sembla que durant la Segona República Espanyola es va mantenir políticament inactiu, però durant la guerra civil espanyola va romandre amagat.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.310. ISBN 9788495484802.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Pedro Juan Beneyto Rostoll | President de la Diputació d'Alacant 1923-1924 | Succeït per: Juan Grau Villalta |
# Gran Premi del Jurat

«Gran Premi del Jurat» té aquests significats:
* Gran Premi del Jurat (Festival de Canes)
* Gran Premi del Jurat (Festival de Venècia)
* Gran Premi del Jurat (Berlinale)
# Comarques de Palència

Les comarques de Palència no es regeixen per una divisió oficial, sinó que hi ha diferents criteris de comarcalització a través de les divisions naturals, administratives, històriques o agrícoles.

## Comarques usades per la Diputació

La província de Palència es pot dividir en quatre comarques, que és la que fa servir la Diputació Provincial en les seves publicacions.
Les quatre comarques són:
* El Cerrato
* Montaña Palentina
* Páramos Valles
* Tierra de Campos

## Comarques naturals

La divisió en comarques naturals és, de nord a sud:
* Montaña Palentina
* La Valdivia
* Boedo-Ojeda
* Vega-Valdavia
* Tierra de Campos
* El Cerrato
Font: Departamento de Fomento y Medio Ambiente. Comarcas naturales de Palencia (6 hojas sueltas). Palencia: Diputación Provincial, Departamento de Fomento y Medio Ambiente, 1997?. ed. 502/504 (460.183. 908.460.183.).

## Comarques històriques

El terme de comarca històrica a Palència fa referència a les regions creades el segle xiv sota el nom de merindad, nom que no és vigent avui dia. Aquestes merindades van quedar delimitades al llibre Becerro de las Behetrías de Castilla.
* Parte de El Cerrato Castellano.
* Font: Manuel Vallejo del Busto. El Cerrato Castellano. Ediciones Cálamo, Valladolid, 1.981, 608 p.: il.; 24 cm.. 84–500–5029–4.

## Comarques agrícoles

Els municipis de Palència estan agrupats en set comarques agràries definides pel Ministeri d'Agricultura. Són les que segueixen:
* El Cerrato
* Tierra de Campos
* Vega-Valdavia
* Boedo-Ojeda
* Comarca de Guardo
* Comarca de Cervera de Pisuerga
* Comarca de Aguilar de Campoo
* Font: Ministerio de Agricultura, Pesca y Alimentación. «Comarcas agrarias». [Consulta: 27 desembre 2006].
# Conill nan de color

El conill nan de color és una raça de conill domèstic que sorgí als Països Baixos. És una de les races més petites del món. Fa 19–24 cm de llargada i pesa 0,8–1,4 kg. Viu uns 6–10 anys i assoleix la maduresa als 3–4 mesos. Té les orelles rectes, curtes (aproximadament 5–6 cm) i juntes. Té el cos curt i el cap acoblat al cos sense coll visible. El nas és rom i el front és ample. Aquesta raça pot tenir diversos tipus de pelatge.

## Referències

* ↑ «KaninMagazinet - Hermelin» (en suec). Arxivat de l'original el 13 de juliol 2015. [Consulta: 13 juliol 2015].
* 1 2 "hermelinkanin". NE.se. Consulta: 5 agost 2013 (suec).
# Diïl·los (desambiguació)

Diïl·los (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Diïl·los, historiador grec
* Diïl·los, escultor grec
# Sant Pere de Sudanell

Sant Pere de Sudanell és una església barroca de Sudanell (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al nucli urbà amb la façana oberta a la plaça de l'ajuntament.
Amplia església de tres naus, la nau central és més ampla i alta, amb un cimbori de maó d'influència aragonesa al creuer. Als peus de la nau hi ha el cor. Hi ha un altar major i sis capelles. La decoració gloval segueix uns patrons barrocs molt classicitzants. Façana amb un tester curvilini suportat per pilastres i un portal amb una fornícula, a la part superior, emmarcada per volutes.
El campanar, integrat a la façana, és de secció quadrada. Sobre el mirador es sobreposa, de manera inconnexa, un cos octogonal cobert per una cúpula amb volta.

## Història

El retaule major gotico-renaixentista, el del Roser i el dels Dolors foren cremats durant la Guerra Civil.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Pere de Sudanell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2017].

## Enllaços externs

* «Sant Pere de Sudanell». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.