OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Forns de calçs de la Sària

Els Forns de calçs de la Sària és una obra de Maials (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les restes d'aquests dos antics forns de calç es troben al sud-oest del nucli de Maials a l'indret anomenat el Pla de la Sària. Els forns estan envoltats de vegetació i de la seva estructura original en resten tan sols parts del cendrer i l'olla excavats a la roca, les restes dels altres elements que els formaven estan enrunats i dispersos o bé han desaparegut.

## Referències

* ↑ «Forns de calçs de la Sària». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# José Feans

José Feans (Montevideo, 24 d'abril de 1912) és un boxejador uruguaià de destacada participació en els Jocs Olímpics d'estiu de 1936.
El 1936 va ser eliminat en els quarts de final de la categoria dels pesos pesants, després de perdre el combat contra l'argentí Guillermo Lovell.

## Referències

* ↑ (anglès) José Fean Biography and Olympic Results - Olympics at Sports-Reference.com Arxivat 2011-05-19 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Nómina de todos los deportistas uruguayos que participaron en los Juegos Olímpicos entre los años 1924 y 2004 Arxivat 2010-04-18 a Wayback Machine. a Observa.com
* ↑ (castellà) Uruguay y su participación boxística en los Juegos Olímpicos' a boxeouruguayo.com

## Vegeu també

* Boxa als Jocs Olímpics d'estiu de 1936
* Antonio Adipe
* Juan Bregaliano
* Liberto Corney
* Alfredo Petrone
* Fidel Tricánico
# Masahiro Sukigara

Masahiro Sukigara (Tòquio, 2 d'abril de 1966) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Va formar part de l'equip olímpic japonès a la Copa d'Àsia de 1988.

## Referències

* (japonès)J.League
# El oro de Moscú

El oro de Moscú (literalment L'or de Moscou) és una pel·lícula espanyola del 2002 dirigida per Jesús Bonilla.

## Argument

Per una estranya coincidència del destí, algú rep una informació extraconfidencial d'un ancià agonitzant que sembla un dels secrets més ben guardats de la història: l'indret on s'amaga l'or de Moscou. El receptor Íñigo, un infermer d'hospital (Santiago Segura), ho comunica al seu suposat amic, Pedro "Papeles" Aparicio (Jesús Bonilla), qui treballa a El País. Tots dos comencen una aventura estrafolària i plena de misteris en què han de recórrer a altres persones que també van caient al pou sense fons dels enigmes sense resposta.

## Repartiment

* Jesús Bonilla: Pedro "Papeles" Aparicio
* Santiago Segura: Íñigo Fuentes
* Concha Velasco: Pastora Bernal
* Alfredo Landa: Faustino Peláez
* Antonio Resines: Jacinto
* Alexis Valdés: Vladimir
* María Barranco: Alejandra
* Gabino Diego: Felipe "IBM / Bill Gates"
* Neus Asensi: Gloria
* José Luis López Vázquez: Beltrán (vell)
* Carmen Vicente-Arche: Carmen
* Idelfonso Tamayo: Arencibia
* Joel Angelino: Mansueto
* Chiquito de la Calzada: pare d'Íñigo
* Juan Luis Galiardo: Alberto Tajuña

## Referències

* ↑ «El oro de Moscú». Filmaffinity.
# Enduriment (metal·lúrgia)

Enduriment és qualsevol procediment mecànic, físic o químic aplicat en metal·lúrigia per incrementar la duresa d'un metal. Entre les mètodes hi ha:
* Enduriment per tremp
* Enduriment per límit de gra.
* Enduriment per treball en fred, prodeciment molt ultilzat per endurir els metalls purs
* Enduriment per solució sólida
* Enduriment per precipitació
* Enduriment superficial, tractament químic en un medi sòlid, gasòs o líquid, que manté la tenacitat del nucli del material. Aquests tractaments no necessiten cap escalfament.
Tots els procediments d'enduriment, excepte les transformacions martensítiques, introdueixen dislocacions o defectes en l'estructura cristal·lina que actuen com a barrera pels lliscaments.

## Referències

* ↑ «Enduriment (metal·lúrgia)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Molera i Solà, Pere; Cruells i Cadevall, Montserrat; Llorca i Isern, Núria; Viñals i Olià, Juan. «Enduriment per tremp». A: Ciència dels materials. Barcelona: Edicions de la Universitat de Barcelona, 2007. ISBN 978-84-475-3178-3.
* 1 2 Molera i Solà, Pere. Materials : ciència i tecnologia. Barcelona: Serveis Lingüístics de la Universitat de Barcelona, 2009, p.65 (Diccionari d'especialitat n° 6). ISBN 978-84-475-3408-1.
* ↑ «Tractament dels metalls». Assajos físics p.19. UPF, s.d.
Viccionari
# Lipòdor

Lipòdor (Lipodorus, Lipódoros, Λιπόδωρος) fou un militar grec.
Va dirigir un cos de tres mil soldats en l'exèrcit grec establert com a guarnició per Alexandre el Gran a les satrapies orientals o nord-orientals. Quan es va assabentar de la mort del rei (323 aC) es va revoltar, i Pitó fou enviat per Perdicas d'Orèstia per aconseguir la seva submissió. Pitó va subornar a Lipòdor, que al mig de la batalla va abandonar els seus companys i va provocar la seva derrota.

## Referències

* ↑ Johann Gustav Droysen, «», Geschichte des Hellenismus: Geschichte der Nachfolger Alexanders, Verlag Perthes, 1836, pàgina 58
# Cadalso (Càceres)

Cadalso és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya). El 2023 tenia 419 habitants.

## Referències

* ↑ «Extremadura (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 3 gener 2024. [Consulta: 14 juliol 2024].
# Tolypothrix

Tolypothrix és un gènere de cianobacteris. Compta amb unes 8 espècies. Les espècies d'aquest gènere es fan servir com biofertilitzant.

## Algunes espècies

* Tolypothrix bouteillei
* Tolypothrix campylonemoides
* Tolypothrix curta
* Tolypothrix distorta
* Tolypothrix nodosa
* Tolypothrix pseudorexia
* Tolypothrix scytonemoides
* Tolypothrix tenuis

## Referències

* ↑ [http://www.ncbi.nlm.nih.gov/Taxonomy/Browser/wwwtax.cgi?mode=Undef&id=111782 ncbi.nlm.nih.gov
* ↑ taxareference
# Fraukirch

Fraukirch és un veïnat del municipi de Thür, a l'estat de Renània-Palatinat a Alemanya.
És conegut per l'església de romiatge de la Mare de Déu (Frauenkirche), ell lloc aleshores al mig del bosc, on segons la llegenda el comte Sigfrid hauria retrobat la seva dona, Genoveva de Brabant, miraculosament salvada per la Verge Maria, després que el mateix havia ordenat anys abans que l'assassinessin, perquè l'hauria enganyat amb el seu majordom Golo quan s'absentava per participar en les croades.

## Referències

* ↑ «Fraukirch – Ort der Legenden [Fraukirch, lloc de llegendes]» (en alemany). Osteifel aktiv erleben. [Consulta: 14 desembre 2023].
* ↑ «Wallfahrtskirche Fraukirch [Església de romeria de Fraukirch]» (en alemany). Pfarrei St. Barbara Mendig. [Consulta: 14 desembre 2023].
* ↑ «Genoveva de Brabant». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lateur, Frank «Over Genoveva van Brabant [Sobre Genoveva de Brabant]» (en neerlandès). Verslagen en mededelingen van de Koninklijke Vlaamse Academie voor Taal- en Letterkunde. Biblioteca digital de la literatura neerlandesa (DBNL), 1929, pàg. 171 [Consulta: 11 desembre 2023].
# José Evangelista

José Evangelista (València, 5 d'agost de 1943 - Montreal, 9 de gener de 2023) va ser un compositor i educador musical valencià que es va traslladar a viure a Mont-real, Canadà.
Membre de la Lliga Canadenca de Compositors, de la Sociedad General de Autores y Editores, i associat del Centre de Música Canadenc, Evangelista és conegut pel seu compromís amb la música clàssica contemporània i la música no occidental. El 1974 va ser guardonat amb el primer premi al "Concurso de Confederación Española de Cajas de Ahorros" a Madrid pel seu En guise de fête. El 1978 va ajudar a fundar Les Événements du neuf, una societat de concerts dedicada a la música d'avantguarda. El 1982 va ser guardonat amb el premi especial del Ministeri de Cultura espanyol per la seva obra Vision, i el 1988 va guanyar el primer premi al concurs d'obres corals de l'Església de Santa Maria Magdalena de Toronto per la seva O quam suavis est. Des de 1972, va ser professor a la facultat de música de la Universitat de Mont-real. Entre els seus notables estudiants hi havia la compositora Analia Llugdar.

## Vida

Nascut a València, Evangelista va iniciar la seva formació professional a la Universitat de València, on va estudiar informàtica durant set anys i es va llicenciar en aquesta matèria el 1967. Al mateix temps, va cursar cursos de música al Conservatori de València i va obtenir un premi principal en composició musical allà el 1967. El seu mestre més influent en aquesta escola va ser Vicente Asencio que va impartir les seves classes d'harmonia, composició i orquestració.
El 1969 Evangelista es va traslladar al Canadà i es va establir a la ciutat de Mont-real. Entre el 1970 i el 1997, fou deixeble d'André Prévost a la Universitat de Mont-real, on obtingué un Màster en composició. El 1974 va estudiar música contemporània al conservatori de Darmstadt durant un semestre, després va tornar a estudiar similars el 1984 quan va ser nomenat compositor en residència a la Darmstädter Ferienkurse. A la tardor de 1974 va ingressar al programa de música de postgrau a la Universitat McGill on va estudiar composició amb Bruce Mather i va obtenir el doctorat en Música el 1981.
Evangelista ha estat actiu al Canadà amb les "Traditions musicales du monde", una societat de concerts dedicada a la promoció de música no occidental que va ajudar a fundar. Va desenvolupar un interès per la música i la cultura del sud-est asiàtic i diverses de les seves composicions reflecteixen aquest interès. Per tal d'estudiar aquesta música, va viure a Indonèsia durant els estius de 1976 i 1980 i a Birmània l'estiu de 1986 on va estudiar el gamelan i el piano birmà javanès. Va ser creat compositor en residència a "Akademi Musik Indonèsia" a Yogyakarta el 1986.

## Referències

* ↑ Salvador, Matilde «Fallece en Montreal el compositor valenciano José Evangelista». Levante, 10-01-2023 [Consulta: 10 gener 2023].
* 1 2 3 4 Alix de Vaulchier. "José Evangelista". L'enciclopèdia canadenca.
# Els Grampians

Els Grampians (Am Monadh en gaèlic escocès) són una de les tres principals serralades de muntanyes d'Escòcia i ocupen una gran part de les Highlands escoceses del nord-est d'Escòcia.

## Extensió

Hi ha una certa ambigüitat sobre l'extensió d'aquesta serralada. Wyness (1968) les fa iniciar al riu Dee.
Els Grampians s'estenen del sud-oest al nord-est entre la Highland Boundary Fault i Gleann Mòr (the Great Glen), ocupant gairebé la meitat de la superfície d'Escòcia. Això inclou els Cairngorms i els turons Lochaber. Aquesta serralada inclou Ben Nevis (el punt més alt de les illes Britàniques amb 1.344 metres d'altitud) i Ben Macdhui (el segon més alt, amb 1.309 metres).
Aquestes muntanyes estan compostes de granit, gneiss, marbre, esquists i quars.
Neixen als Grampians molts rius i corrents d'aigua: el Tay, Spey, Cowie Water, Burn of Muchalls, Burn of Pheppie, Burn of Elsick, Cairnie Burn, Don, Dee i Esk. La zona està poc poblada.

## Nom

Sembla que el nom Grampians es va aplicar per primera vegada l'any 1520 per part de l'historiador escocès Hector Boece, i és una adaptació del nom Mons Graupius, registrat pel romà Cornelius Tacitus com el lloc on Gnaeus Julius Agricola va vèncer els nadius caledonians cap a l'any 83.

## Notes

* ↑ United Kingdom Ordnance Survey Map, Landranger 45, Stonehaven and Banchory, 1:50,000 scale, 2002.

## Enllaços externs

* «Grampians, The». A: Hugh Chisholm. Encyclopædia Britannica (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Endter

Endter és el nom dels següents personatges:
* Christian Friedrich Endter (1728-1793), organista i compositor alemany
* J. N. Endter, organista i compositor alemany del segle XIX
# Lituénigo

Lituénigo és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de Tarassona i el Moncayo.
# Cadalso de los Vidrios

Cadalso de los Vidrios és un municipi de la Comunitat de Madrid, que limita amb les províncies de Toledo i Àvila.

## Origen del nom

L'origen del nom no és segur, encara que es parla d'un assentament jueu en la zona en temps romans anomenat "Cadalfarum" del que hauria derivat el terme de Cadalso. L'afegit "de los Vidrios" fa referència a unes importants fàbriques de vidre situades en aquesta localitat. El vidre fabricat en aquest poble va arribar prestigi en els segles xvi i xvii (gran part de la cristalleria de la Real Botica del Monestir de l'Escorial va ser fabricada a Cadalso). Aquests forns van estar operatius fins a principis del segle xx, quan van ser tancats definitivament.

## Història

Els orígens del poble abans de l'ocupació musulmana de la península Ibèrica no estan molt documentats, si bé la zona en la qual està situat el poble estava ocupada per poblacions celtibèriques, com demostren els Toros de Guisando situats a escassos quilòmetres en El Tremolo, així com algunes tombes. En època romana es té constància d'algun assentament en la zona de poca importància relacionat amb les vies de comunicació cap a Toledo. L'enclavament va ser ocupat pels musulmans durant prop de 3 segles, establint en ell una plaça defensiva per a Toledo, amb una talaia-observatori en la part superior de la propera Peña Muñana.
La vila va ser reconquistada en l'any 1082 pel rei Alfons VI de Castella, que la va nomenar Vila molt noble i molt lleial concedint diversos furs per al seu repoblament. És conegut que Isabel la Catòlica va passar per Cadalso després de ser proclamada hereva de la corona de Castella en 1468. També va passar per aquest poble Santa Teresa de Jesús en l'any 1569, allotjant-se a casa d'uns parents seus, els Dávila, en el carrer de San Antón. En 1833 Cadalso es va integrar en la província de Madrid. Fins a aquest moment havia pertangut a la província de Toledo.

## Enllaços externs

* Instituto de Estadística de la Comunidad de Madrid > Fitxa municipal Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Instituto de Estadística de la Comunidad de Madrid > Sèries estadístiques del municipi Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Tramwaj

Tramwaj (polonès: Tramvia) és un curtmetratge mut de 1966 del director polonès Krzysztof Kieślowski, produït mentre era estudiant a l'Escola Nacional de Cinema, Televisió i Teatre a Łódź. La pel·lícula s'inclou com a funció addicional a les estrenes DVD de la regió nord-americana i Artificial Eye 2 del Breu film sobre l'amor de Kieslowski.

## Argument

La pel·lícula mostra un nen que veu una noia en un tramvia mentre marxa. Corre darrere del tramvia i es troba a bord sol amb la noia. Intercanvien mirades, després ella s'adorm contra la finestra. El nen baixa del tramvia i la mira per la finestra, després decideix tornar a córrer darrere del tramvia.

## Repartiment

* Jerzy Braszka - noi
* Maria Janiec - noi

## Referències

* ↑ Piotr Pławuszewski, Tramwaj, filmoteka, Filmpolski.

## Enllaços externs

* Tramwaj a YouTube
# Francesc Calvet

Francesc Calvet és el nom dels següents personatges:
* Francesc Calvet i Puig (1921-2001), futbolista català
* Francesc Calvet i Mota (1947-2004), pintor i escultor català
# José Faura Martín

José Faura Martín (Ceuta, 1931 - 14 de setembre de 2017) fou un militar espanyol, Cap d'Estat Major de l'Exèrcit de Terra de 1994 a 1998.
Fill, net i germà de militars, va ingressar en l'Acadèmia General Militar al juliol de 1949. Va ascendir el 1953 a tinent, el 1961 a capità, el 1973 a comandant, el 1979 a tinent coronel, el 1984 a coronel, el 1987 a general de brigada i el 1989 a general de divisió. De 1963 a 1969 fou capità dels Regulars a Ceuta i va formar part de l'Estat Major del Nord d'Àfrica i de la prefectura de tropes de Las Palmas de Gran Canària. Entre 1971 i 1978 va estar destinat al Servei Central de Documentació (SECED) sota les ordres d'Andrés Cassinello Pérez. En 1976 va participar amb ell en dues reunions amb Felipe González i Alfonso Guerra per encàrrec d'Adolfo Suárez.
En ascendir a general de brigada de 1987 a 1989 fou responsable de la Divisió d'Intel·ligència de l'Estat Major de l'Exèrcit. En 1988 fou vocal del Tribunal Militar Central i en 1989 fou nomenat governador militar de la província de Madrid. Deixà el càrrec en 1990, quan fou nomenat segon cap de l'Estat Major de l'Exèrcit de Terra. En 1993 fou promogut a tinent general i nomenat capità general de la Regió Militar Centre.
El 14 de febrer de 1994 fou nomenat Cap d'Estat Major de l'Exèrcit de Terra, càrrec que va ocupar fins 1998. Durant el seu comandament es va desenvolupar el Pla Norte, substitut del Pla META, pel que es van reordenar territorialment les Forces Armades d'Espanya, alhora que augmentaven les intervencions militars espanyoles a l'exterior i la incorporació de la dona a les forces armades. En 1998 va passar a la reserva.

## Referències

* ↑ Muere José Faura, el general que preparó al Ejército para el siglo XXI, El Confidencial, 14 de setembre de 2017
* ↑ "El Ejército no es el intérprete de la Constitución", El País, 28 de setembre de 1998
* ↑ Fallece el general José Faura, jefe del Ejército entre 1994 y 1998, La Vanguardia, 13 de setembre de 2017
* ↑ Los herederos de Farnco (V): la decadencia del PSOE

## Enllaços externs

* Notícies sobre Antonio García González a El País
# Massís de Plantaurel

El massís de Plantaurel és una serralada del Prepirineu a la zona de l'Arieja, França.
Aquest conjunt estret i llarg de serralades s'estén de forma paral·lela als Pirineus. Hi ha dues serralades diferenciades, els Plantaurels a l'est del riu Arieja, i els Petits Pirineus (Petites Pyrénées) a l'oest, entre l'Arieja i el riu Garona. El massís no és massa elevat, els cims rarament ultrapassant els 1000 m. És, però, sovint prou accidentat, abundant els llocs ideals per practicar l'escalada. Junt amb les Corberes aquest massís forma part del Prepirineu septentrional.
Al Massís de Plantaurel hi ha coves de grans dimensions, com la cova del Mas d'Asilh i també alguns dolmens. De qualsevol forma, a gairebé tota la zona d'aquest massís hi ha paisatges de gran bellesa.
El nom Plantaurel prové de la contacció del mots occitans plan (plana, altiplà) i taurel (turó). Es tracta doncs d'un tautotopònim.

## Extensió

El massís de Plantaurel té una extensió d'uns 590,44 km² i inclou els termes municipals de:
* Comunes a l'oest de l'Arieja: Aigasjuntas - Alhèras - Artigat - La Bastida de Besplàs - La Bastida de Seron - Baulon - Las Bòrdas d'Arisa - Cadarcet - Camarada - Campanha d'Arisa - Le Carlar de Baile - Castèthnau de Durban - Casteràs - Castèths - Casaus - Clarmont - Còs - Crampanhan - Daumasan - Durban d'Arisa - Hornèths - Lanós - Lobaut - Lobens - Lo Mas d'Asilh - Meràs - Monesple - Montagut de Plantaurèl - Montelhs - Montfan - Montseron - Palhèrs - Savarat - Sent Martin de Caralp - Siuràs - Susan - Toars
* Comunes a l'est de l'Arieja: Aravaut - Arvinhan - Calzan - Le Carlar de Ròcafòrt - Coçan - Dalon - Dun - Esclanha - Gudàs - L'Èrm - Ilhat - Les Eissarts - Liurac - Limbrassac - Leishèrt - Malleon - Perella - Pradetas - Pradièras - Raissac - Ròcafixada - Ròcafòrt - Sent Felitz de Riutòrt - Sant Jolian de Gras Capon - Le Sautèlh - Seguran - Solan - Tabre - Tròia - Ventenac - Viran - Vivièrs
* Comunes de la vall de l'Arieja (de nord a sud = de l'avall vers l'amunt): Varilhas - Sent Joan de Verges - Lobièras - Vernajol - Foix
* Vista de la base de les muntanyes a la vall de la Barguillière, zona central de l'Arieja
* Entrada nord de la cova del Mas d'Asilh

## Geologia

El massís del Plantaurel és una regió calcària plegada, on s'alternen valls i línies de carena. Separa d'est a oest les conques de l'Arisa (al sud-oest) i de l'Èrç Viu (a l'est). Està tallat per la vall de l'Arieja al seu centre. La llarga cadena calcària del massís, formada per dos o tres plecs paral·lels tallats per cluses, constitueix al costat francès l'equivalent atenuat de les serres del costat ibèric.

## Referències

* ↑ Monts calcaires accidentés - Plantaurel, Petites Pyrénées (francès)
* ↑ «Caçadors i recol·lectors: ara fa entre 10.000 i 7.000 anys». Arxivat de l'original el 2010-02-16. [Consulta: 18 gener 2010].
* ↑ «Prepirinea». Probike. [Consulta: 23 juliol 2014]. «Cal mencionar però el Massís de Plantaurel a l'Arieja. Contràriament els prePirineus meridionals són un vast i complexa sistema de serres i depressions.»
* ↑ «Mapa geològic interactiu» (en francès). Géoportail. [Consulta: 17 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Petites Pyrénées
# Els Hiverns

Els Hiverns és una masia del poble de la Pedra, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès).
Situada a 1.273 m. d'altitud a la banda sud de les costes de les Barraques (vessant de llevant de la Serra de Querol), té la façana orientada al SE (als 25 minuts del rellotge). Sota la façana hi ha un seguit de feixes escalonades, actualment sense cultivar però que configuren una zona sense bosc, cosa que permet una vista panoràmica de la Vila de Sant Llorenç de Morunys i de tota la zona central de la Vall de Lord.

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 227. Amb la denominació Pui d'Ivern. Al Segle XVIII apareix la denominació Els Hiverns
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al mapa de l'ICC, al padró municipal i al llibre Masies del Solsonès
# Lianne Tan

Lianne Tan (n. 20 nov 1990) és una esportista belga que competeix en bàdminton en la categoria individual. Ella va competir per Bèlgica en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012. Tan va ser seleccionada, juntament amb el seu germà Yuhan, per participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012.
Ella va guanyar la medalla de plata als Jocs Europeus de 2015 a Bakú.

## Referències

* ↑ «London 2012». Arxivat de l'original el 2013-04-02. [Consulta: 14 juliol 2016].
# Cadalso

«Cadalso» té aquests significats:

## Llocs

* Cadalso (Càceres), municipi de la província de Càceres, Extremadura
* Cadalso (Valderredible), localitat del municipi de Valderredible, Cantabria
* Cadalso de los Vidrios, municipi de la Comunitat de Madrid

## Persones

* José Cadalso y Vázquez de Andrade (1741-1782), escriptor i militar espanyol
# Francisco Javier Díez Valentín

Francisco Javier Díez Valentín (Villanubla, 16 de desembre de 1955) és un exfutbolista espanyol de les dècades de 1970 i 1980.

## Trajectòria

Jugava a la posició d'extrem dret. Es formà al Nublense, equip de la seva ciutat natal. L'any 1974 fou fitxat pel Reial Valladolid, inicialment per jugar a l'equip filial, però acabà ingressant al primer equip. Hi jugà durant quatre temporades, a segona divisió. El 1978 fou fitxat pel RCD Espanyol, on hi jugà quatre temporades, una d'elles cedit al Rayo Vallecano. Les lesions van fer que mai es convertís en titular indiscutible a l'equip, arribant a disputar 33 partits a primera divisió amb el club blanc-i-blau. Finalitzà la seva carrera novament al Real Valladolid, a primera divisió.

## Referències

* 1 2 3 4 «Díez, primer refuerzo». Mundo Deportivo, 10-05-1978. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 «Apuntan alto». Mundo Deportivo, 19-09-1974. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 «Diez, ese jugador de cristal». Mundo Deportivo, 04-06-1981. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «Fitxa a BDFutbol». BDFutbol. [Consulta: 9 gener 2017].

## Enllaços externs

* Francisco Javier Díez Valentín a BDFutbol
# Josep Busquets i Quintana

Josep Busquets i Quintana conegut com a fra Benet de la Garriga (La Garriga, 1711 - Missió de Nuestro Padre San Francisco de Altagracia, la Guaiana veneçolana, 1783) fou un missioner caputxí que dedicà tota la seva vida a l'evangelització dels habitants indígenes de la Guaiana, on fou prefecte de les missions caputxines espanyoles a partir del 1756.
Havia vestit l'hàbit franciscà, com a corista, al convent de caputxins de Santa Eulàlia, a Barcelona, el dia 21 de març de l'any 1733 i va professar al mateix convent el 22 de març de l'any següent.
S'embarcà el desembre del 1746 a Cadis, amb set caputxins catalans més. Després de moltes dificultats i de la mort dels seus companys, arribà a terra ferma. Fou destinat a les terres de la Guaiana espanyola a la riba de l'Orinoco (actual Veneçuela), on va fundar la missió del Curumo i hi va desenvolupar tota la seva tasca, en mig de grans penalitats pel clima de violència i repressió que comportava la colonització de les potències europees i la reacció dels pobles indígenes.

## Referències

* 1 2 «Josep Busquets i Quintana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.