OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tropa

Tropa és un conjunt de militars que no tenen comandament —o en tenen molt poc— i que formen la base dels exèrcits. Utilitzat en plural, les tropes és un sinònim d'exèrcit. A l'Estat espanyol és, la classe de tropa és la categoria inferior de militar i compren cornetes, tambors, soldats, caporals i caporals primers., «militar professional de tropa» i «militar professional de marineria» són els grau més baixos per entrar. Mitjançant formació pot promoure als grau de suboficial o oficial. Fins a la segona república, els sergents i els brigades també formaven part de la tropa.
Cada exèrcit té la seva nomenclatura. A l'exèrcit britànic, per exemple, a la Casa de Cavalleria i el Reial Cos de blindats una tropa (troop) són tres o quatre vehicles blindats de combat al comandament d'un subaltern, o una unitat de dos a quatre armes de foc o de llançament, o un caserna general de la unitat. Als Enginyers Reials, el Reial Cos de Senyals, el Reial Cos de Logística i Servei Aeri Especial: Una unitat equivalent en grandària a un escamot d'altres cossos, dividits en seccions. Als Marines Reials, és l'equivalent a un escamot.
La paraula prové d'un arrel germànic que significa munió, parent amb dorp, dorf (poble) i terp, que via el llatí medieval troppus va passar al francès trop (massa), troupe (colla d'animals o de gent), troupeau (ramat) i que enllà via el castellà tropa finalment va arribar al català.

## Referències

* ↑ «Tropa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Tropa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Opciones de ingreso» (en castellà). Ministeri de defensa. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 18 febrer 2016].
* ↑ Veen, P.A.F. van; Sijs, Nicoline van der. «Troep». A: Etymologisch Woordenboek: de herkomst van onze woorden (neerlandès) (Diccionari etimològic: l'origin dels nostres mots). Utrecht/Antwerpen: Van Dale Lexicografie, 1997, p. 905. ISBN 90-6648-312-1.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «tropa». A: Diccionari etimològic. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (2004, 4a edició), p. 930. ISBN 9788441225169.
Viccionari
# Turisme responsable

El Turisme responsable és un moviment que aposta per la sostenibilitat de l'acció turística i ho fa mitjançant una sèrie d’accions que treballen tenint sempre en compte tres pilars bàsics: Concretar els models de desenvolupament turístic de manera sostenibles i específica per a cada una de les diferents zones destinatàries, de manera que es puga sempre respectar les característiques pròpies de cada una d’aquestes zones, ja siguen de tipus social, cultural, econòmiques o ambientals; Evitar i inclús lluitar contra els impactes negatius que el turisme presenta o pot arribar a presentar en els llocs de destí i al seu entorn; i exigir la responsabilitat de tots els implicats, turistes, tour-operadors, amfitrions i institucions, i valorar els impactes negatius que pugen provocar.
Es diferencia del turisme sostenible en tant el turisme responsable posa l'èmfasi en les accions que duen a terme els individus i els grups per a tenir en compte els temes relacionats amb la sostenibilitat que es produeixen als llocs concrets de destinació i tenint en compte les característiques idiosincràtiques d'aquests llocs i sempre donant informació transparent del que es fa per a atendre les prioritats existents.

## Referències

* ↑ «Turisme responsable» (en espanyol europeu). Diputació de Barcelona. [Consulta: 6 octubre 2021].
* ↑ «Harold Goodwin sobre el Turismo Responsable en Inglaterra» (en anglès americà). Sustainability Leaders Project, 28-01-2016. Arxivat de l'original el 2021-10-06. [Consulta: 6 octubre 2021].

## Bibliografia

* C. Tudurí y colaboradores de turismo justo. (2007) “Turismo responsable. 30 propuestas de viaje” ed, Alhena Medina.
* P. Fullana i S. Ayuso. (2001) “Turisme sostenible” ed, Rubes. Generalitat de Catalunya Departament de Medi Ambient.
* Revista Integral. Guia del consumo responsable.(2010) Nº5 ed, MC
# Arnaldo Farioli

Arnaldo Farioli (Bèrgam, 22 de juliol de 1945) és un antic pilot d'enduro i motocròs italià. Va començar a competir el 1961 i a partir de 1965 va participar vuit vegades als Sis Dies Internacionals d'Enduro (ISDE, aleshores anomenats ISDT), competició on va guanyar un total de sis medalles d'or. Va guanyar un campionat provincial de motocròs a la categoria de 125 cc (1966) i dos campionats d'Itàlia d'enduro a la mateixa cilindrada (1969 i 1971). El 1968 va formar part de l'equip italià que va guanyar el vas d'argent als ISDT, celebrats a San Pellegrino Terme, a la Llombardia.
Lligat des de sempre a la marca de motocicletes austríaca KTM, un cop retirat va dirigir-ne l'equip de fàbrica a Itàlia i des de finals de la dècada del 1970 en fou el principal importador al país. Des de l'any 2000, el negoci el porta el seu fill, Fabio Farioli, un reconegut pilot d'enduro que n'ha estat Campió del món i ha guanyat diverses vegades el Trofeu als ISDE.

## Referències

* ↑ Dick, Jen. «Fabio Farioli: Deep roots in enduro – The making of a winning team» (en anglès). ktm.com. KTM, 20-04-2016. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ Agrati, Dario. «Fabio Farioli: Team manager KTM, Condottiero Generazionale» (en italià). corrieredellosport.it, 30-03-2022. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ Lynn, Robert. «Lucky Numbers: El equipo KTM Enduro Factory» (en castellà). redbull.com. Red Bull, 01-05-2017. [Consulta: 12 maig 2023].
# Alfredo Semprún Ramos

Alfredo Semprún Ramos va ser un guàrdia civil i militar espanyol.

## Biografia

El 1921, quan era capità, visità França per formar-se o fou guardonat amb el diploma de "Chevalier de l'Étoile Noire du Benin". El juliol del 1936, en esclatar la Guerra civil, es trobava destinat en el 4t Terç a Madrid amb la graduació de comandant. Es va mantenir fidel a la República, integrant-se en la Guàrdia Nacional Republicana (GNR) i aconseguint el rang de tinent coronel. Al maig de 1937 va ser nomenat comandant de la 124a Brigada Mixta, en el Front d'Aragó. Posteriorment va ser enviat al capdavant Nord, on va manar 2n sector del setge d'Oviedo i la 3a Divisió asturiana.
Després de la caiguda del front Nord va tornar a la zona centro republicana, si bé no va tornar a exercir llocs rellevants. En acabar la contesa va marxar a Perpinyà, on va morir poc després.

## Referències

* ↑ Revista Técnica de la Guardia Civil, 3 de novembre de 1921
* 1 2 Engel, 1999, p. 111.
* ↑ Ruiz Ayúcar, 1976, p. 232.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 60.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Ruiz Ayúcar, Ángel. El partido comunista: treinta y siete años de clandestinidad. Madrid: San Martín, 1976.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Stanislas Bober

Stanislas Bober (Nanterre, 12 de març de 1930 - 8 de juliol de 1975) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1952 i 1961. Durant la seva carrera esportiva aconseguí 3 victòries, sent la més important una etapa al Tour de França de 1953.

## Palmarès

* 1951
** 1r a la París-Évreux
* 1952
** 1r a la París-Bourges
* 1953
** 1r al Circuit de l'Indre
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

## Resultats al Tour de França

* 1953. 25è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1954. 51è de la classificació general
* 1955. Abandona (6a etapa)
* 1956. Abandona (14a etapa)
* 1957. Abandona (16a etapa)
* 1958. 73è de la classificació general

## Enllaços externs

* Palmarès de Stanislas Bober Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (italià)
# Nicole Bozon

Nicole Bozon (segle xiii - † segle XIV) fou un escriptor anglonormand. Germà menor i franciscà, escrigué entre el 1320 i el 1350 poemes religiosos i vides de sant en anglonormand.

## Obres

* Les contes moralisés de Nicole Bozon, frère mineur, Éd. Paul Meyer, Lucy Toulmin Smith, Paris ; New York, Firmin Didot, Johnson Reprint. 1989 ; 1868
* Les proverbes de bon enseignement, Éd. Anders Christopher Thorn, Lund, C.W.K. Gleerup; 1921
* Deux poèmes de Nicholas Bozon : Le char d'orgueil. La lettre de l'empereur Orgueil, Éd. Johan Vising, Göteborg, Elanders boktryckeri aktiebolag, 1919
* La plainte d'amour : poème anglo-normand, Éd. Johan Vising, Göteborg, W. Zachrissons Boktr., 1905-1907

## Bibliografia

* Diane Samuel, Critique, édition et traduction de quelques poèmes de Nicole Bozon, Ottawa Bibliothèque nationale du Canada, 1994 ISBN 0315845856
# Luci Vitel·li el Jove

Luci Vitel·li (en llatí Lucius Vitellius, al voltant del 16 - 69 EC) va ser un magistrat romà que va viure al segle I. Era el segon fill de Luci Vitel·li i Sextília, i el germà menut d'Aule Vitel·li.
Va ser nomenat cònsol l'any 48 i després va ser enviat com a procònsol a Àfrica.
Va ser un dels que va aconsellar la mort d'Aule Cecina Aliè, que s'havia passat a Vespasià. Va ser acusat d'enverinar A Quint Juni Bles el marit de Domícia (la filla d'Antònia Menor i tia de Valèria Messal·lina). Quan el seu germà va abandonar Roma l'any 69 i va anar als Apenins, Luci va assumir el càrrec de governador de la ciutat per defensar-la. Al saber que Terracina havia estat ocupada pels partidaris de Vespasià, el seu germà el va enviar a la Campània amb sis cohorts i 500 cavallers per sufocar la revolta. Luci va ocupar Terracina i va fer una gran matança. Era un home enèrgic i haguera presentat batalla a Roma, però el seu germà es va mostrar dèbil i els partidaris de Vespasià van entrar a la ciutat.
Luci, que estava anant des de Terracina a la capital, en conèixer la notícia es va rendir i va ser executat. S'havia casat amb Júlia Calvina, filla de Marc Juni Silà i d'Emília Lèpida, rebesneta d'August.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1281?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=VitelliiSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1273. ]

## Bibliografia

* Christian Settipani,Continuité gentilice et continuité sénatoriale dans les familles sénatoriales romaines à l'époque impériale Arxivat 2017-03-01 a Wayback Machine., 2000 (francès)
* Tàcit, Històries, llibres 3&4
# Luci Vitel·li (cònsol any 34)

Luci Vitel·li (en llatí Lucius Vitellius) va ser un magistrat romà, pare de l'emperador Vitel·li i de Luci Vitel·li, cònsol l'any 48.
Luci Vitel·li era un gran adulador i per aquest sistema va aconseguir càrrecs polítics. L'any 34 va ser nomenat cònsol amb Paul·le Fabi Pèrsic com a col·lega, i tot seguit va ser nomenat governador a Síria. Allà va fer una conferència amb Artaban III de Pàrtia al qual induí a mostrar obediència als senyals de les legions, que portaven la imatge de l'emperador. Va aconseguir una pau favorable. Calígula descontent, va enviar a matar-lo però es va salvar quan va proposar que s'adorés Calígula com a deu i encara que ho va fer per salvar la vida, això confirmava el seu caràcter adulador. Després va adular a Calígula contínuament i més tard a Claudi i a Valèria Messal·lina.
Sota Claudi va ser dues vegades cònsol i una vegada censor (l'any 48). El van acusar, junt amb Messal·lina, de ser la causa de la mort de Valeri Asiàtic. Després de l'execució de Messal·lina, va adular a Claudi i li va resoldre les objeccions per casar-se amb la seva neboda Agripina Menor, fent-li saber que el senat i el poble aprovava aquest matrimoni. Va ser partidari d'Agripina, però tot i així l'any 52 va ser acusat de majestas per Juni Llop, però l'acusació va arruïnar a l'acusador.
Poc temps després va ser atacat de paràlisi de la qual va morir. Estava casat amb Sextília i va veure als dos fills ser cònsols abans de morir. Van ser cònsols l'any 48, mig any cadascun. El senat li va dedicar una estàtua davant de la Rostra amb la inscripció "Pietatis immobilis erga Principem". Tàcit considera que tot i l'adulació mostrada, en l'administració de la província o províncies que li van correspondre va mostrar les virtuts dels vells temps.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1281?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=VitelliiSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1273. ]

## Enllaços externs

* Lucius Vitellius entrada en el llibre de consulta històrica de Mahlon H. Smith
# Lucía Martín González

Lucía Martín González (Lugo, 15 de gener de 1979) és una enginyera i política catalana, regidora a l'Ajuntament de Barcelona i diputada al Congrés dels Diputats en la XI legislatura.
Llicenciada en enginyeria química, té estudis de doctorat en Ciències Ambientals. Ha treballat en la inspecció de plantes de tractament de residus i estudiant processos biològics per eliminar contaminants del medi ambient. Establida a Terrassa, va participar en activitats reivindicatives a l'Ateneu Candela.
En 2009 va formar part del grup impulsor de la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca, on va contactar amb Ada Colau, formant part del seu equip a Barcelona en Comú a les eleccions municipals espanyoles de 2015. A les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016 fou escollida diputada per Barcelona en la coalició En Comú Podem.
Des de les eleccions municipals de 2019 és regidora a l'Ajuntament de Barcelona per Barcelona En Comú, i és la regidora de districte del barri de Sant Andreu.

## Referències

* ↑ Lucía Martín González Arxivat 2016-03-19 a Wayback Machine. al web d'En Comú Podem
* ↑ Nosotros sí sabemos quién ganó las elecciones: la que había detrás de Ada Colau, Revista GQ, 21 de desembre de 2015
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Lucía Martín, nova regidora del Districte de Sant Andreu». [Consulta: 16 abril 2020].
# Llorenç Gomis Sanahuja

Llorenç Gomis Sanahuja (Barcelona, 1924 - 31 de desembre de 2005) fou un escriptor, poeta i periodista català.

## Trajectòria

Va fundar la revista El Ciervo el 1951 juntament amb la seva esposa Roser Bofill, el seu germans Joan i Joaquim Gomis i Sanahuja i un grup d'intel·lectuals cristians. Des de la direcció de la revista va treballar perquè fos una finestra oberta a la democràcia en plena dictadura franquista. Fou conseller de direcció, subdirector i coordinador editorial de La Vanguardia i director d'El Correo Catalán (1977-1982). Fou president de l'Associació de la Premsa de Barcelona i des del 1997 del Consell d'Informació de Catalunya. El 1993 va rebre el Premi Ciutat de Barcelona i el 2004 li fou atorgada la Creu de Sant Jordi.

## Obres
### Poesia en castellà

* El caballo (1951)
* El hombre de la aguja en el pajar (1966)
* Oficios y maleficios (1971),
* Libro de Adán y Eva (1978)

### Poesia en català

* Sons i sonets (1968-1972) (1984)
* Déu vos guard i passi-ho bé (1987)

### Assaigs

* La ciudad a medio hacer (1956)
* El sermón del laico (1959)
* El medio media: remedio de las medias de enmedio (Función política de la prensa) (1974, tesi doctoral)
* Teoria dels gèneres periodístics (1989)
* Teoría del periodismo. Como se forma el presente (1991)
* La notícia, dret humà (1993)
* De memòria. Autobiografia (1924-1994) (1996)

## Referències

* ↑ OBITUARIO: Lorenzo Gomis, periodista y poeta
* ↑ Fallece Lorenzo Gomis, fundador de El Ciervo
# Llorenç Galmés Verger

Llorenç Galmés Verger (Santanyí, 28 de setembre de 1983) és un economista i polític mallorquí. Militant del Partit Popular de les Illes Balears (PPB), Galmés ha exercit com a regidor, tinent de batle i batle de la seua població natal, diputat del Parlament de les Illes Balears i conseller de Mallorca.

## Biografia

Llorenç Galmès va formar part de la Banda Municipal de Música de Santanyí des dels 7 anys. Va ser regidor a l'ajuntament de Santanyí. Després de ser quatre anys President de la Junta Local de les Noves Generacions del PP a Santanyí i de les Noves Generacions del PP de Mallorca quatre anys més, Galmés va esdevindre entre els anys 2008 i 2012 President Regional de les Noves Generacions del PP balear. Durant tots aquells anys, ja havia exercit com a regidor i tinent de Batle de Santanyí.
Va ser elegit diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2011 a la candidatura encapçalada pel qui seria President Balear, José Ramón Bauzà. Durant aquest període parlamentari Galmés va formar part de les comissions parlamentàries d'Economia i Pressuposts, Salut i Control de l'Ens Públic de Radiotelevisió de les Illes Balears. A més, també va ser número 2 de la llista municipal del PP de Santanyí el mateix any, sent elegit Batle del seu poble, Santanyí, el 12 de juliol de 2013 després de la renuncia de l'aleshores Batle, en Miquel Vidal Vidal. Fou reelegit Batle de Santanyí després de les eleccions municipals espanyoles de 2015, alhora que deixà el seu escó com a diputat balear. Va ser substituït com a primer edil per la seua companya de partit, Maria Pons Montserrat.
Quan l'any 2019 deixà la batlia de Santanyí, el President del PPB, Gabriel Company Bauzá, el nomenà President del PP de Mallorca. El mateix any va ser candidat a les eleccions al Consell Insular de Mallorca de 2019 pel PP, obtenint el 20,51 percent dels vots emesos i només 7 escons, obtenint els pitjors resultats del PP a la institució des de la creació d'aquesta i romanent a l'oposició durant la legislatura 2019-2023. A les eleccions al Consell Insular de Mallorca de 2023 tornà a ser electe conseller insular com a cap de llista del PP, aquesta vegada obtenint el 34'13 percent dels vots i 13 escons, resultant el guanyador dels comicis i virtual President de Mallorca.

## Referències

* ↑ https://www.pp.es/llorens-s-galmes-verger
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2023-06-22. [Consulta: 22 juny 2023].
* 1 2 http://web.parlamentib.es/recursosweb/docs/diputats/public/CV-365.pdf Arxivat 2023-06-22 a Wayback Machine.
* ↑ http://web.parlamentib.es/webgtp/scripts/Unregpers.asp?CFautor=365 Arxivat 2023-06-22 a Wayback Machine.
* ↑ https://ajsantanyi.net/es/node/7948
* ↑ https://www.diariodemallorca.es/part-forana/2019/06/16/maria-pons-pp-abraza-vara-2866424.html
* ↑ «Llorenç Galmés, candidat del PP al Consell de Mallorca». , 19-12-2018 [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «Llorenç Galmés presenta una candidatura renovada con un gran acento municipalista para llevar el cambio a Mallorca». , 19-04-2023 [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ https://www.resultatseleccions2023.caib.es/resultados/1/2/90%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Llista de falsos amics del català amb el grec modern

Aquesta és una llista d'alguns dels falsos amics més habituals entre el grec modern i el català.
| Grec modern | Significat en català | Semblant al català | En grec modern es fa servir |
| εκεί (ekí) | allà | aquí | εδώ (edhó) |
| ή (i) | o (conjunció disjuntiva) | i (conjunció copulativa) | και (ke) |
# Lluer de capell

El lluer de capell (Spinus atriceps) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de coníferes, a les muntanyes d'Amèrica Central. a Chiapas i oest de Guatemala.

## Referències

* ↑ «Lluer de capell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Lluer de Yarrell

El lluer de Yarrell o lluer de Yarrel (Spinus yarrellii) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que habita zones arbustives de l'est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Lluer de Yarrell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
* ↑ Fitxa del lluer de Yarrel a la pàgina del SIOC Rev. 16/05/2013 (català)
# Lluïsa Margarida de Prússia

Lluïsa Margarida de Prússia, duquessa de Connaught (Potsdam 1860 - Londres 1917). Princesa de Prússia que es casà amb el príncep Artur del Regne Unit, duc de Connaguht. Un dels seus descendents directes és l'actual rei Carles XVI Gustau de Suècia.
Nascuda al Palau de Marbre de Potsdam, residència d'estiu del reis de Prússia, l'any 1860, era filla del príncep Frederic Carles de Prússia i de la princesa Maria Anna d'Anhalt, filla del duc sobirà d'Anhalt. Lluïsa Margarida era neta del príncep Carles de Prússia i de la duquessa Maria de Saxònia-Weimar-Eisenach per via paterna, mentre que per via materna era neta del duc Leopold IV d'Anhalt i de la princesa Frederica de Prússia. Educada en un ambient extremadament rígid, nombroses vegades recordà haver tingut una mare especialment dura.
L'any 1879 es casà a la Saint George Chapel del Castell de Windsor amb el príncep Artur del Regne Unit, fill del príncep Albert de Saxònia-Coburg Gotha i de la reina Victòria I del Regne Unit. La parella tingué tres fills:
Residiren a Clarence House a Londres i a Bagshot Park a Surrey. Malgrat tot, la seva activitat reial se centrà a diferents països com la colònia sud-africana, Egipte, Canadà o Irlanda.
Morí a Londres l'any 1917 d'una malaltia contreta al Canadà.
# Lo Collet (Bóixols)

Lo Collet és una collada situada a 1.129,9 metres d'altitud situat en el terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, en el punt quilomètric 14,9 de la carretera L-511, d'Isona a Coll de Nargó.
Està situat en el plegament que, a llevant de lo Collet, forma el Forat de Bóixols i, a ponent seu, la Serra de Carrànima.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: el mot comú, de caràcter genèric, actua aquí, a través del diminutiu com a nom d'un indret concret.
# Lo Comadró de Gasparó

Lo Comadró de Gasparó, és una partida en part constituïda per camps de conreu abandonats del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en el territori del poble d'Erinyà.
Està situada a l'oest-nord-oest d'Erinyà i a l'est-nord-est de Serradell, a migdia de lo Rengar. És al nord de la Pista de Serradell, a llevant de Formiguera, al sud-oest del Planell de les Vinyes i al nord-oest de lo Pou.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Lo Compàs

Lo Compàs (en francès Le Compas) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa, al districte d'Aubusson i cantó d'Auzances.
La seva població al cens de 1999 era de 197 habitants. Està integrada a la Communauté de communes Auzances-Bellegarde-en-Marche.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 332 | 270 | 235 | 216 | 197 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Denise Lavaud | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Lo Conceller

Lo Conceller és una revista literària i artística publicada el 1898. Es va editar un total de dotze números sota la direcció Josep Maria Folch i Torres. Segons les portades, els exemplars sortien els dilluns. Es va utilitzar la tècnica del velografiat en la impressió. Tenia un format de 323x220 mm i tenia una extensió de quatre pàgines a doble columna. El primer número es va publicar el 17 de gener i el darrer el 3 d'abril.

## Referències

* ↑ Torrent, Joan; Rafael Tasis. vol. I. Història de la Premsa Catalana. Barcelona: Bruguera, 1966, pàg. 329.
# Lucinasco

Lucinasco (en ligur Lüxinascu) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província d'Imperia. El 2015 tenia 272 habitants.

## Geografia

Lucinasco es troba a la vall del torrent Impero i el seu nucli principal està situat a uns 500 msnm, en una carena que domina sobre el vessant del torrent Maro. Les oliveres dominen el paisatge agrícola, així com roures i castanyers. Té una superfície de 7,9 km² i la frazione de Borgoratto. Limita amb Borgomaro, Chiusanico, Chiusavecchia, Pontedassio i Vasia.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Lucinasco entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ Dato Istat al 31 desembre 2015