OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Menció als Despatxos

Menció als Despatxos (MID) és una distinció militar per valentia o per qualsevol altre servei lloable.
Un despatx és un informe oficial d'un comandant superior, normalment d'un exèrcit als seus superiors, detallant la conducció de les operacions militars.

## Regne Unit i Commonwealth

A les Forces Armades Britàniques, aquest informe és publicat a la Gaseta de Londres. Si un soldat o oficial subordinat realitza una acció destacada i apareix a l'informe, es diu que ha estat mencionat als despatxos.
Als països de la Comonwealth, els soldats que són mencionats en despatxos no reben una medalla, sinó que reben un certificat i se'ls autoritza a portar fulles de roure sobre el galó de la medalla de servei atorgada als soldats que hagin servit en un conflicte. Si no s'atorga una medalla de campanya, les fulles de roure es llueixen al costat esquerre de l'uniforme.
Els soldats poden ser mencionats en múltiples ocasions. Lord Gort, mereixedor de la Creu Victòria durant la I Guerra Mundial i que va acabar sent Mariscal de Camp Vescomte Gort va ser mencionat 9 vegades als despatxos. El general australià H.G. Bennet va ser mencionat 8 vegades durant la I Guerra Mundial.

## França

A l'exèrcit francès, les mencions als Despatxos, o més precisament, mencions en Ordres (citation dans les ordres), són fetes pels comandants superiors, des de la posició de comandant de regiment a la de General en Cap, a les ordres que lliuren a cada unitat, reconeixent la valentia d'una acció realitzada temps abans. Les mencions són atorgades per valentia a qualsevol membre de la militaria francesa o els seus aliats i són, depenent el seu grau, aproximadament l'equivalent de l'Estrella de Bronze i l'Estrella de Plata americanes o la Creu Militar i la Medalla Militar britàniques.
Les mencions fetes durant la Primera Guerra Mundial, la Segona Guerra Mundial o en conflictes colonials eren acompanyats de la concessió d'una Creu de Guerra o de la Creu al Valor militar, amb un afegit al galó depenent del grau de la menció: el grau inferior és representat per una estrella de bronze, mentre que el màxim grau és representat per una palma de bronze:
* una estrella de bronze pels mencionats a nivell de regiment o brigada
* una estrella de plata pels mencionats a nivell de divisió
* Una estrella daurada per haver estat citat a nivell de Cos
* Una palma de bronze per haver estat citat a nivell d'Exèrcit
* Una palma de plata daurada per haver estat citat a nivell de les Forces de la França Lliure (només durant la II Guerra Mundial)
Actualment, una menció amb concessió de la Creu del Valor Militar (la Creu de Guerra ja no s'atorga) és rara, i la major part de mencions són concedides amb la Medalla de la Defensa Nacional d'or.
Una unitat pot ser mencionada als Despatxos. El seu pendó és decorat amb la creu corresponents. Després de dues mencions, els homes de la unitat poden portar el cordó (la fourragère).
# Torre del Portal (l'Alguer)

La Torre del Portal, o Porta Reial, també anomenada Torre de Porta a Terra en època dels Savoia, és una torre de defensa situada a la plaça Porta a Terra, a l'Alguer, Sardenya. Era l'entrada principal de la ciutat emmurallada. Es tancava quan es feia fosc, i permetia l'entrada i la sortida de la ciutat per terra fins a finals dels segle xix, quan l'Alguer va ser desmilitaritzada.
Es va construir l'any 1500, formada per carreus ben tallats, en paredat. Estava presidida per un escut de pedra de la Corona d'Aragó, que actualment està a l'interior. Avui l'estructura acull un conjunt de serveis destinats a la presentació i valorització del patrimoni cultural de la ciutat, com la informació turística, l'organització de visites guiades i didàctiques al centre històric i a la zona.

## Referències

* ↑ «Torre del Portal». Tot Alguer. Arxivat de l'original el 2022-06-25. [Consulta: 25 juny 2022].
* ↑ «Torre de Porta a Terra» (en italià). Monumentiaperti.
# Tomba reial d'Oss

La tomba reial d'Oss és un dels túmuls més grans dels Països Baixos. Feia 3 metres d'alt i tenia un diàmetre de 54 metres. El 1933, va ser descobert durant la construcció d'un parc de cases mòbils a la landa. S'hi va trobar una galleda de bronze que contenia una espasa de ferro corbada d'aproximadament el 700 aC, que va ser traslladada al Museu de l'Antiguitat de Leiden. Més tard, el lloc es va convertir en un desballestador, però avui en dia el monticle està parcialment restaurat i part de la circumferència del turó està marcada amb pals. El 2009, una segona tomba reial va ser descoberta a uns 100 metres de la primera. Les troballes d'aquesta tomba estan exposades al Museu Jan Cunen d'Oss. El 2011, es va anunciar que s'havia trobat tercera tomba reial a Uden.

## Galeria

* Tomba reial d'Oss
* Rèplica de la galleda de bronze amb l'espasa de ferro corbada
* Rèplica de la galleda de bronze amb l'espasa de ferro corbada
# Puig Pelegrí (Cadaqués)

El Puig Pelegrí és una muntanya de 129 metres que es troba al municipi de Cadaqués, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.
# Puerto Castilla

* Per a altres significats, vegeu «Puerto Castilla (Hondures)».
Puerto Castilla és un municipi a la província d'Àvila a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 137 | 144 | 151 | 146 |
# Toshio Suzuki

Toshio Suzuki va ser un pilot de curses automobilístiques japonès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 10 de març del 1955 a Saitama, Japó.

## A la F1

Toshio Suzuki va debutar a la quinzena cursa de la temporada 1993 (la 44a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 24 d'octubre del 1993 el G.P. del Japó al circuit de Suzuka.
Va participar en un total de dues curses puntuables pel campionat de la F1 aconseguint una dotzena posició com millor classificació a una cursa i no assolí cap punt vàlid pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Posició | Punts |
| 1993 | Larrousse F1 | Larrousse | Lamborghini | SUD | BRA | EUR | SMR | ESP | MON | CAN | FRA | GBR | ALE | HUN | BEL | ITA | POR | JPN 12 | AUS 14 | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 (2) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Théophile de Donder

Théophile Ernest de Donder (Brussel·les, 19 d'agost de 1872 - Brussel·les, 11 de maig de 1957) va ser un matemàtic i físic belga famós pel seu treball de 1923 en el desenvolupament de les correlacions entre el concepte newtonià de l'afinitat química i el concepte gibbsià d'energia lliure.

## Formació

Va rebre el seu doctorat en física i matemàtiques per la Universitat Lliure de Brussel·les el 1899, amb una tesi titulada Sur la Théorie des Invariants Intégraux («Sobre la teoria dels invariants integrals»).

## Carrera

Va ser professor de la Universitat Lliure de Brussel·les entre 1911 i 1942. Al principi va continuar el treball d'Henri Poincaré i Élie Cartan. Des de 1914 va ser influït pel treball d'Albert Einstein i va ser un entusiasta proposador de la teoria de la relativitat. El 1923 va desenvolupar la seva definició de l'afinitat química, amb la qual cosa va guanyar una significant reputació. Va ser ell qui va advertir de la connexió entre l'afinitat química i el concepte d'energia lliure de Gibbs.
És considerat el pare de la termodinàmica per als processos irreversibles. El treball de De Donder va ser desenvolupat posteriorment per Ilya Prigogine. De Donder va ser soci i amic d'Albert Einstein.

## Obra

* Sur la théorie des invariants intégraux (tesi) (1899).
* Théorie du champ électromagnétique de Maxwell-Lorentz et du champ gravifique d'Einstein (1917)
* La gravifique Einsteinienne (1921)
* Introduction à la gravifique einsteinienne (1925)
* Théorie mathématique de l'électricité (1925)
* Théorie des champs gravifiques (1926)
* The Mathematical Theory of Relativity. Cambridge, MA: MIT (1927)
* Application de la gravifique einsteinienne (1930)
* Théorie invariantive du calcul des variations (1931)
* Thermodynamic Theory of Affinity: A Book of Principles. Oxford, England: Oxford University Press (1936)

## Referències

* ↑ «Théophile De Donder (1872-1957)» (en francès). Bibliothèque nationale de France. [Consulta: 12 maig 2015].
* ↑ Acad. Roy. Belg., Bull. Cl. Sc., page 169, 1968.
* ↑ Perrot, Pierre. A to Z of Thermodynamics. Oxford University Press, 1998. ISBN 0-19-856556-9.
# Tord comú

El tord comú o tord, tord blanc, tord blancel i tord blanc gros a les Balears (Turdus philomelos) és un ocell túrdid que habita gran part d'Euràsia. És un excel·lent ocell cantaire.
Parcialment és un ocell migrador amb molts individus hivernant al sud d'Europa, nord d'Àfrica i l'Orient Mitjà. Ha estat introduït a Nova Zelanda i Austràlia. Malgrat que no està amenaçat globalment, algunes poblacions europees estan en declivi possiblement pels canvis en l'agricultura.
El tord comú és un animal omnívor fa de 20 a 23,5 cm de llarg i pesa de 50 a 107 grams. Els dos sexes són similars.

## Comportament

El tord comú no és normalment gregari; tanmateix, alguns individus s'ajunten a l'hivern. És monògam i en els llocs on són completament migradors el mascle restableix el seu territori de cria i comença a cantar tan aviat com retorna. La migració, la fan principalment de nit per tal d'evitar els raigs de sol.

## Taxonomia

El tord comú fou descrit per primera vegada per l'ornitòleg alemany Christian Ludwig Brehm el 1831, i conserva el seu nom científic original, Turdus philomelos. El nom genèric Turdus significa tord en llatí i l'epítet específic philomelos es refereix a un personatge de la mitologia grega, Filomela, a qui li van tallar la llengua però que després fou transformada en un ocell cantor, el nom del qual deriva del grec Φιλο philo- (amant), y μέλος melos (cant).

## Referències

* ↑ http://ibdigital.uib.es/greenstone/collect/monografiesHistoriaNaturalVolums/index/assoc/Monograf/ies_SHNB/_2016_vo/l024.dir/Monografies_SHNB_2016_vol024.pdf Arxivat 2018-02-01 a Wayback Machine.
* ↑ «Fitxa del Tord comú». Servidor d'informació ornitològica de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ Christian, Brehm. Handbuch der Naturgeschichte aller Vogel Deutschlands, 1831, p. 382.
* ↑ «Song Thrush Turdus philomelos [CL Brehm, 1831 ".]» (en anglès). BTO Birdfacts. British Trust for Ornithology.. [Consulta: 25 gener 2008].

## Enllaços externs

* BBC species page
* Birds of Britain species page Arxivat 2007-04-21 a Wayback Machine.
* Garden Birds species page
* Recording of song Arxivat 2009-02-25 a Wayback Machine.
* Song Thrush videos on the Internet Bird Collection
# Punta Rotja

Punta Rotja és una punta de la costa nord de Ciutadella. El seu nom és degut al color de les roques que la configuren. Per arribar-hi heu d'enfilar la ronda nord de Ciutadella i seguir les indicacions cap a les platges d'Algaiarens. Un cop hi arribeu trobareu dos espais per aparcar; deixau el cotxe al segon aparcament. En primer lloc, heu d'anar fins a la platja dels Tancats prenent un camí que hi ha al costat d'una zona amb taules i bancs. Travessau la platja fins baix de tot i girau cap a la dreta. Cercau una barrereta metàl·lica al costat esquerre. Si seguiu aquest caminet dins la marina trobareu el torrent de la Vall i arribareu a la platja des Bot tot just després de pujar una duna d'arena. Travessau també la platja des Bot i enfilau-vos cap una zona de pins, una mica elevada. Les vistes són espectaculars perquè els blaus del mar i del cel es barregen amb els verds de la marina. Continuau caminant i enfilau un camí més o manco ample que deixa el riu a la banda dreta.

## Enllaços externs

* http://itinerarispermenorca.blogspot.com.es/2009/03/sa-punta-rotja-aquesta-es-una-punta-de.html
# Torrazza Piemonte

Torrazza Piemonte és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 25 quilòmetres al nord-oest de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 2.957 habitants.
Torrazza Piemonte limita amb els següents municipis: Rondissone, Saluggia i Verolengo.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 27 març 2020].
# Torre-campanar de l'església (Alfara de Carles)

La Torre-campanar de l'església és una obra d'Alfara de Carles (Baix Ebre) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Antiga torre de defensa quadrada i molt massissa, aprofitada com a campanar. Es tracta d'una torre de planta quadrada i que troba parió en el sector (recorda a la torre que hi ha a la Granadella, prop de Camarles, de característiques força semblants). A les acaballes del segle xviii (quan, hom diu, fou construïda l'església d'Alfara) seria obrada la instal·lació de les campanes (només en quedà una). No és un tipus de campanar, en tant que torre, habitual a Catalunya, llevat d'aquest sector tortosí.

## Història

Dista uns 6km, a llevant, del Castell de Carles. A Carles hi hagué nucli de població. "L'origen d'Alfara és lo poble de Carles, desaparegut a darrers del segle xv, a causa d'una terrible epidèmia. Los pocs veïns de Carles que estigueren lliures de la calamitat, traslladaren sa llar a l'actual poblet i alçaren la present vila" (Morera). Carles i Alfara constituïren una sola baronia. Alfara es troba dalt d'un pujol, circuit de valls i envoltat de muntanyes més altes. Des de la Reconquesta, el senyoriu de l'indret correspongué a la família Sentmenat. Míl·lia de Sentmenat casà (segle XIV) amb Bernat de Fluvià. Elionor de Fluvià vengué (segle XV) el Castell de Carles a la ciutat de Tortosa.

## Referències

* 1 2 «Torre-campanar de l'església». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2018].

## Enllaços externs

* «Torre-campanar de l'església». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Torrassa de San Pedro Mártir

La Torrassa de San Pedro Mártir, també conegut com a castell de San Cristóbal, està situat al barri mariner de San Cristóbal en la costa est de la ciutat de Las Palmas de Gran Canaria, Gran Canària, (Canàries, Espanya).

## Història

Va ser construït pel governador Diego Melgarejo en 1578 dins del pla integral de fortificació de la ciutat que va emprendre el Rei Felip II d'Espanya.
Reconstruït l'any 1638, a causa del que va sofrir després dels atacs a la ciutat de 1595 per Francis Drake i 1599 per Pieter van der Does. Hi ha cert nombre de torrasses en diversos paratges de la geografia de l'arxipèlag, seguint una certa línia de construcció d'iguals característiques. D'aquesta manera, es poden considerar bessons de la torrassa de San Pedro Mártir als castells de Gando, en Gran Canària, torre de San Andrés, en Tenerife, torre del Tostón i castell de Caleta de Fuste en Fuerteventura i torre de l'Àguila, en Lanzarote.
Fins a 1878 va seguir rebent un ús militar, any en el qual s'ordena el seu desartillament.

## Característiques

La seva forma és la d'una torre rodona, construïda mar endins sobre una gran roca. Aquesta roca va ser revestida d'argamassa amb el que l'edifici va prendre la forma actual i amb prou feines es va deixar espai en el seu interior. La seva superfície és de 219,04 m².
Després d'un procés de restauració el 1999, el seu estat actual de conservació és bo.
Va ser declarat Monument Històric Artístic el 22 d'abril de 1949 i es troba sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril del mateix any, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol.

## Altres fortificacions de la ciutat

* Castell de la Llum.
* Castell de Mata de Las Palmas de Gran Canaria.
* Castell de San Francisco de Las Palmas de Gran Canaria.
* Muralla urbana de Las Palmas de Gran Canaria.
* Fortalesa de Santa Catalina de Las Palmas de Gran Canaria.
* Torre de Santa Anna de Las Palmas de Gran Canaria.

## Referències

* Informació del Govern de Canàries. Arxivat 2007-08-13 a Wayback Machine.
* Informació en la pàgina web de l'ajuntament de Las Palmas de Gran Canaria. Arxivat 2014-12-17 a Wayback Machine.
* Informació de la torrassa de San Pedro Mártir a la pàgina web de Castillosnet. Arxivat 2007-12-25 a Wayback Machine.
# Torre de la Ràdio i la TV de Riga

La Torre de la Ràdio i la TV de Riga és l'estructura més alta dels Països bàltics i de la Unió Europea. Va ser construïda entre 1979 i 1989, finançada per la Unió Soviètica. Fa 368 metres d'alçada i és el tercer edifici més alt d'Europa i la quinzena torre més alta del món.
Hi ha una plataforma d'observació pública a una alçada de 97 metres, des de la que es pot veure la major part de la ciutat i els seus voltants, així com el Golf de Riga.
L'arquitecte georgià Kims Nikurdze va ser el responsable del disseny, per al que es va utilitzar dolomita, granit i metall prefabricat a Txeliàbinsk. El muntatge es va fer en una factoria de Sant Petersburg. La torre està situada a l'illa de Zaķusala, al riu Dvinà. Malgrat que l'activitat sísmica a la regió és molt rara, es va dissenyar per aguantar vibracions notables.

## Referències

* ↑ «Riga TV Tower». Emporis. [Consulta: 16 gener 2015].

## Enllaços externs

* Torre de la Ràdio i la TV de Riga - Lloc web oficial
# Torre de la Timba

La Torre de la Timba és un edifici de Canet de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La torre és de planta circular lleugerament atalussada al cim del turó de la timba. No resten elements defensius. Les obertures estan formades per una llinda de pedra picada i uns brancals de maó. La porta d'accés se situa lleugerament elevada respecte el nivell del terra, dos graons salven el petit desnivell.

## Referències

* ↑ «Torre de la Timba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
* ↑ «Torre de la Timba - Canet de Mar - Pobles de Catalunya». [Consulta: 3 març 2019].
# Tossa Rodona

La Tossa Rodona és una muntanya de 2.599 m d'altitud situada al Massís del Carlit, en el límit dels termes comunals de Portè, de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord, i de Merens, del parçan del Sabartès, pertanyent al País de Foix.
Està situat a la zona nord-oriental del terme comunal de Portè i al sud del de Merens. És a prop al nord-oest de la Portella de la Coma d'en Garcia i, més llunyana, del Cap de Llosada.
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme o d'esquí de muntanya del Massís del Carlit.

## Referències

* ↑ Equivalent occità a la comarca catalana.
* ↑ La Tossa Rodona en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Una ruta de Wikiloc». Arxivat de l'original el 2019-05-25. [Consulta: 25 maig 2019].
* ↑ Una altra ruta de Wikiloc
* ↑ Una ruta amb esquís de muntanya
# Quatre Valls

Quatre Valls és una zona de valls pirenaiques entre Bigorra i Comenge a França formada per l'Aura, N'esta (Nesta), Barusa i Manhoac.
La vall principal és Aura, que va formar primer un comtat que va esdevenir vescomtat junt amb Manhoac, fins que va passar als vescomtes de Labarta i després als senyors de Fumel. Feudataris aquestos d'Anglaterra (els reis anglesos eren ducs d'Aquitània) ho foren també d'Armanyac. El darrer comte d'Armanyac, Joan, va donar les Quatre valls a sa germana Isabel (la seva amant incestuosa) en ple domini. Enderrocat Joan pel rei el 1470 va comptar amb l'ajuda de la gent de l'Aura i Joan va recuperar el domini l'any següent amb l'ajuda del rebel Carles duc de Berri i Gascunya o Guiena. El 1473 Lectoure, capital d'Armanyac, fou ocupada i Joan mort i els seus dominis confiscats. Les Quatre valls van restar en poder d'Isabel però aquest va ser emmetzinada pel cap de l'exèrcit reial Gastó de Lió i la seva muller la vescomtessa de Lavedan, que volien usurpar la senyoria. Isabel va morir el 4 d'agost de 1476 després d'haver estat obligada a deixar la senyoria a Gastó i la seva muller a canvi d'una pensió que mai van pagar, però les germanes d'Isabel, Maria i Leonor, casades amb els ducs d'Alençon i de Vendôme, van pledejar i al cap de molts anys els Lió van decidir vendre els drets d'usdefruit al rei que els va comprar i el 1607 va incorporar Les Quatre Valls a la corona.
# Punta Russell Oriental

La Punta Russell Oriental és un cim de 3.034 m d'altitud, amb una prominència de 13 m, que es troba a l'aresta est del Pic de Russell, al massís de la Maladeta, província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Geògraf Salvador Llobet Edicions Cartogràfiques. Maladeta - Aneto, Esc. 1:25.000. Granollers: Editorial Alpina, 1995 (E-25). ISBN 84-8090-037-7.
# Primer Ministre de Tanzània

El primer ministre és el cap de govern de Tanzània. Entre les seves tasques figura nomenar als altres ministres del govern.
En aquesta llista s'inclouen, a més dels primers ministres de Tanzània des del 1972 fins avui, els caps de govern dels dos estats que en unir-se van conformar Tanzania: Tanganyika i Zanzíbar.

## Cap de govern de Tanganyika abans de la independència

| Nom | Imatge | Inici del govern | Fi del govern |
| Julius Nyerere | | 2 de setembre de 1960 | 1 de maig de 1961 |

## Cap de govern de Zanzíbar

| Nom | Imatge | Inici del govern | Fi del govern |
| Geoffrey Charles Lawrence | | 23 de febrer de 1961 | 5 de juny de 1961 |
| Sheikh Muhammad Shamte Hamadi | | 5 de juny de 1961 | 24 de juny de 1963 |

## Primers ministres de Tanganyika (1961-1962)

| Nom | Imatge | Inici del govern | Fi del govern |
| Julius Nyerere | | 1 de maig de 1961 | 22 de gener de 1962 |
| Rashidi Kawawa | | 22 de gener de 1962 | 9 de desembre de 1962 |
Entre el 9 de desembre de 1962 i el 17 de febrer de 1972 el càrrec de Primer Ministre va ser abolit.

## Primers ministres de Zanzíbar

| Nom | Imatge | Inici del govern | Fi del govern |
| Sheikh Muhammad Shamte Hamadi | | 24 de juny de 1963 | 12 de gener de 1964 |
| Abdullah Kassim Hanga | | 12 de gener de 1964 | 27 d'abril de 1964 |

## Primers ministres de Tanzània (1972 - actualitat)

| Nom | Inici del govern | Fi del govern |
| Rashidi Kawawa | 17 de febrer de 1972 | 13 de febrer de 1977 |
| Edward Sokoine | 13 de febrer de 1977 | 7 de novembre de 1980 |
| Cleopa David Msuya | 7 de novembre de 1980 | 24 de febrer de 1983 |
| Edward Sokoine | 24 de febrer de 1983 | 12 d'abril de 1984 |
| Salim Ahmed Salim | 24 d'abril de 1984 | 5 de novembre de 1985 |
| Joseph Sinde Warioba | 5 de novembre de 1985 | 9 de novembre de 1990 |
| John Samuel Malecela | 9 de novembre de 1990 | 7 de desembre de 1994 |
| Cleopa David Msuya | 7 de desembre de 1994 | 28 de novembre de 1995 |
| Frederick Sumaye | 28 de novembre de 1995 | 30 de desembre de 2005 |
| Edward Ngoyai Lowassa | 30 de desembre de 2005 | 9 de febrer de 2008 |
| Mizengo Kayanza Peter Pinda | 9 de febrer de 2008 | actualitat |

## Vegeu també

* President de Tanzània
# Laia Pons i Areñas

Laia Pons i Areñas (Granollers, Vallès Oriental, 24 d'abril de 1993) és una nedadora catalana de natació sincronitzada, guanyadora d'una medalla olímpica.
Membre del CN Granollers, arran de la seva proclamació com a Campiona d'Espanya Junior a la modalitat solo el 2011, l'entrenadora Anna Tarrés la va fitxar per a la selecció espanyola. Així, l'any següent va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la competició per equips.
El 2013 va aconseguir diverses medalles al Campionat del món de natació de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Laia Pons Areñas» (en castellà). Comité Olímpico Español, 03-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ Mas, Eduard ««Vosaltres sou les tres esportistes més importants de la història de Granollers»». Nació Digital, 31-07-2013 [Consulta: 28 abril 2021]. Arxivat 28 April 2021$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.