OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quentin Hubbard

Geoffrey Quentin McCaully Hubbard (6 de gener de 1954 - 12 de novembre de 1976) fou el fill del fundador de l'església de la Cienciologia, L. Ron Hubbard. Va morir als 22 anys, suposadament per suïcidi.
Després que el fill gran de L. Ron Hubbart deixés l'església de la cienciologia, el 1959, Quentin va ser l'escollit pel seu para per succeir-lo com a cap de l'organització. Moltes vegades, Quentin es va manifestar en desacord amb les pretensions del seu pare per ell, ja que volia ser pilot d'aviació. El 1974, va manifestar que volia ser ballarí. Ben aviat, Quentin va intentar de suïcidar-se.
Alguns cienciologistes deien que Quentin era homosexual, i això li va provocar un greu torment a causa de l'homofòbia de l'època. La doctrina de la cienciologia classifica els homosexuals com pervertits sexuals.
Al 28 d'octubre del 1976, la policia el va trobar inconscient dins el cotxe a Las Vegas, sense documents identificatoris. Quentin va morir dues setmanes després sense haver recuperat la consciència. El seu pare es va deteriorar ràpidament després de la mort de Quentin i esdevingué paranoic.

## Vegeu també

* L. Ron Hubbard
* Cienciologia
# Ratpenat cuallarg fosc

El ratpenat cuallarg fosc (Promops nasutus) és una espècie de ratpenat pròpia de Sud-amèrica i Centreamèrica.

## Subespècies

* Promops nasutus nasutus
* Promops nasutus ancilla
* Promops nasutus downsi
* Promops nasutus fosteri
* Promops nasutus pamana

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Raymundo Rodríguez

Raymundo Rodríguez González (15 d'abril de 1905 - ?) fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1930.

## Referències

* ↑ «Match report». fifaworldcup. Arxivat de l'original el 2007-03-11. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Raymundo Rodríguez Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Neuenschleuser Wettern

El Neuenschleuser Wettern (en baix alemany Neenslüüser Wettern) és un rec de desguàs que desemboca a l'Elba al nucli de Borstel del municipi de Jork a Alemanya. Neix al sud de Borstel, avall del Geest a l'estat de Baixa Saxònia i desemboca via un antic priel a l'Elba a Borstel de l'estat d'Hamburg.
El curs del riu que desemboca al priel utilitzat per a fer el Port de Neuenschleuse va continuar canviant-se durant la seva història. A la vall llarga de l'Elba original, entre els dos geests, el procés lent d'al·luvió i d'erosió i esdeveniments dràmatics com marejades fortes i la intervenció de l'home el fan difícil determinar en quina mesura és un riu, i en quina mesura és canal tant com és difícil determinar que és afluent i que és rec de desguàs, a una zona rural de pòlders del qual els recs i canals formen 18% de la superfície, la proporció maximal de tots els pòlders de Baixa Saxònia.
El 1972, l'antic port, principalment destinat al transport de fruita va ser tancat nel marc d'obra de protecció contra les aigüades. Un port esportiu nou va construir-se fora del dic nou.
* Masos de fruticultors al marge del Wettern
* L'antic port
* Resclosa de desguàs

## Referències

* ↑ www.earthtools.org 53° 33′ 15.48″ N, 9° 40′ 11.64″ E﻿ / ﻿53.5543000°N,9.6699000°E﻿ / 53.5543000; 9.6699000 És l'altitud mitjana entre marea alta i marea baixa. Només a marea baixa, la font és inferior a la desembocadura.
* ↑ Deutscher Geometerverein, Deutscher Verein für Vermessungswesen, «Zeitschrift für Vermessungswesen», Skizze der culturtechnischen Anlagen in den hannoverschen Marschen, Stuttgart, Editorial Konrad Wittwer, 1883, pàgines 1-18 (alemany)
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Neuenschleuser Wettern
# The Quiet American (novel·la)

The Quiet American és una novel·la escrita el 1955 per l'escriptor anglès Graham Greene.
Narrada en primera persona pel periodista Thomas Fowler, la novel·la narra la descomposició del colonialisme francès al Vietnam i els principis de la participació dels Estats Units en la Guerra del Vietnam. Una trama menor és un triangle amorós entre Fowler, un agent de la CIA de nom Alden Pyle i Phuong, una jove vietnamita.
La novel·la qüestiona implícitament les bases de la major participació dels Estats Units en la Guerra del Vietnam en la dècada dels 1950 i és única en la seva exploració del tema a través de la relació entre els tres protagonistes – Fowler, Pyle i Phoung. La novel·la va rebre molta atenció gràcies a la predicció que va fer de com acabaria la Guerra del Vietman i la política exterior americana que se'n derivaria. Greene fa que Pyle estigui tan cec per l'excepcionalisme americà que no pot veure les calamitats que fa al poble vietnamita. El llibre fa servir les experiències de Greene com a corresponsal de guerra pel The Times i Le Figaro a la Indoxina francesa entre 1951 i 1954. Sembla que es va inspirar per escriure The Quiet American durant l'octubre de 1951 mentre conduïa de la província de Ben Tre cap a Saigon. L'acompanya un treballador d'ajuda americà que l'alliçona sobre trobar una "tercer força al Vietnam".
Se'n van fer dues adaptacions cinematogràfiques, una el 1958 i l'altra el 2002.
# Lochieu

Lochieu és un municipi francès situat al departament de l'Ain i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 88 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lochieu era de 88 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 60 habitatges, 36 eren l'habitatge principal de la família, 20 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 56 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 36 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 15 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lochieu el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 16 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 50 persones, 42 eren actives i 8 eren inactives. De les 42 persones actives 40 estaven ocupades (23 homes i 17 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 8 persones inactives 2 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 9 establiments que hi havia el 2007, 4 eren d'empreses de construcció, 1 d'una empresa financera, 1 d'una empresa immobiliària, 1 d'una empresa de serveis, 1 d'una entitat de l'administració pública i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
Dels 3 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 2 eren fusteries i 1 electricista.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lochieu a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lochieu a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# 102

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu cent dos.
El 102, anomenat així des de la implantació del calendari gregorià, fou un any comú començat en dissabte.

## Esdeveniments

* Trajà torna a Roma després de la primera de les Guerres dàcies
* S'interpreta com a signe de malaltia tenir sucre a l'orina a l'Índia

## Necrològiques

* Ban Chao, polític xinès encarregat d'administrar l'Àsia central

## Referències

* ↑ Horia C. Matei, Histoire chronologique de la Roumanie, Editura științifică și enciclopedică, 1976
# Francisco Liaño Fernández

Francisco Liaño Fernández (Santander, Cantàbria, 16 de novembre de 1964) és un exfutbolista càntabre que jugava de porter. El seu primer equip va ser el Racing de Santander.

## Trajectòria

Liaño va jugar vuit temporades en la Primera divisió espanyola, encaixant només 142 gols en 165 partits. Va assolir en dues ocasions el Trofeu Zamora, en les temporades 1992-93 i 1993-94, mentre jugava al Deportivo de La Coruña. L'any 2016 mantenia el millor terme mitjà de gols encaixats per partit entre els guardonats amb el Trofeu Zamora amb la relació de 0,47 gols per partit (18 en 38 partits), aconseguit en la temporada 1993-94.

## Clubs

| Club | Temp. |
| Racing de Santander | 1984-1990 |
| Sestao Sport Club | 1990-1991 |
| Deportivo de La Coruña | 1991-1996 |
| Sporting de Gijón | 1996-1998 |

## Títols

| Título | Club | Temp. |
| Copa del Rei | Deportivo de La Coruña | 1994-1995 |
| Supercopa | Deportivo de La Coruña | 1995 |

## Guardons

| Distinció | Any |
| Trofeu Zamora | 1992-1993 |
| Trofeu Zamora | 1993-1994 |

## Referències

* ↑ Romero de Paz, Fer. «Paco Liaño: el Zamora de los récords» (en castellà). VAVEL.com, 13-01-2016. [Consulta: 20 gener 2020].

## Enllaços externs

* Liaño a www.lfp.es
# Francisco Leonarte Ribera

Francisco Leonarte Ribera (València, 2 de febrer de 1894 - Sarrià, Barcelona, 14 d'octubre de 1955) fou un advocat i notari valencià, alcalde del Masnou de 1953 a 1955.
Es casà amb Encarnació Cot Baylach i no tingué fills. L'any s'establí al Masnou, on exercí de notari. L'abril de 1953 fou nomenat alcalde del Masnou pel governador civil Felipe Acedo Colunga en substitució de l'alcalde Jaume Buch Vallverdú. Durant el mandat es va inaugurar la "Cruz de los Caídos", una creu monumental en relleu a la banda esquerra de la façana de l'església parroquial. Fou inaugurada i beneïda pel bisbe Gregorio Modrego, el 27 de gener de 1955, en el marc del 16è aniversari de l'anomenat alliberament del poble, acte al qual assistiren totes les altes autoritats militars i civils. També es restaurà la capella del cementiri i, el 3 d'octubre de 1954, el bisbe beneïa la imatge del Pilar, el Sagrat Cor i la campana de l'església del Pilar de la urbanització Montseny.
El seu mandat va acabar de forma sobtada amb la seva mort ocorreguda a Sarrià el 14 d'octubre de 1955. Just després de la seva mort l'Ajuntament va decidir posar el seu nom a un carrer nou (calle de Francisco Leonarte Ribera). Aquest nom va ser canviat l'any 1980 per "carrer de Gaietà Buïgas".

## Referències

* 1 2 Toran, Rosa. Atles electoral: els consistoris del Masnou 1812-1979. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2013.
* ↑ «Necrológica de Francisco Leonarte Ribera». La Vanguardia, 15-10-1955.
* ↑ Toran, Rosa. Història Contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2017.
# Franc monegasc

El franc monegasc (en francès franc monégasque o, simplement, franc) és l'antiga moneda de Mònaco, que fou substituïda per l'euro l'1 de gener del 1999 i desapareguda definitivament de la circulació el 28 de febrer del 2002, a una taxa de canvi d'1 euro per 6,5596 francs.
El franc es dividia en 100 cèntims (en francès centimes, singular centime). El codi ISO 4217 era MCF, i s'usaven els símbols ₣ o F i l'abreviatura fr.
A l'època del canvi a l'euro, el 2002, en circulaven les monedes de 10, 20 i 50 cèntims i d'1 i 5 francs amb l'efígie del príncep Rainier III, però no bitllets. Aquestes monedes s'encunyaven a la Casa de la Moneda de París (Monnaie de Paris); les primeres emissions daten de 1837. De bitllets monegascos només se'n van emetre entre 1920 i 1921.
El franc monegasc estava lligat al franc francès amb una taxa de canvi fixa (1 MCF = 1 FRF) mitjançant un acord monetari i s'usava conjuntament amb la moneda francesa, del mateix valor, amb la qual era intercanviable.
* Monedes
* 5 cèntims, de Honoraté V (1837)
* 10 cèntims (dèsim), de Honoraté V (1835)

## Vegeu també

* Franc
* Franc francès

## Enllaços externs

* Casa de la Moneda de París (francès) (anglès)
# Francisco Gómez Palacios

Francisco Gómez Palacios va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra Civil Espanyola.
Al començament de la guerra Gómez Palacios ostentava el rang de capità i estava destinat en la III Divisió Orgànica, en València. Durant els últims mesos de 1936 va manar la columna Uribes-Palacios, al capdavant de la qual va combatre en el front del Centre. Durant la resta de la guerra va manar la 21a Brigada Mixta, i posteriorment la 36a Divisió. L'agost de 1938 va ocupar de forma breu el comandament del VII Cos d'Exèrcit, al front d'Extremadura.

## Referències

* ↑ Engel, 1999, p. 35.
* ↑ Llorens i Latorre, 2008, p. 254.
* ↑ Engel, 1999, p. 215.
* ↑ Engel, 1999, p. 185.

## Bibliografia

* Engel Masoliver, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Llorens Vila, Joaquim. «Els mestres d'Alaquàs (1936-1939)». A: Quaderns d'Investigació d'Alaquàs. XXVIII, 2008.
# Fundació Altem

La Fundació Altem és una entitat que des del 1968 es dedica a l'atenció de persones amb discapacitat intel·lectual o malaltia mental a l'Alt Empordà, i la promoció de la integració social i laboral. A finals del 2018 l'entitat atenia 735 persones i oferia feina a 270 persones.
L'1 d'agost del 2006 va començar a portar el servei de jardineria del jaciment arqueològic d'Empúries.
Amb motiu de les retallades a les entitats socials l'entitat ha tingut problemes per cobrar els ajuts del Govern en diversos moments. El 2015 van denunciar retards en el cobrament de les ajudes per poder pagar els salaris.
Des del mes d'abril del 2018 no va cobrar les ajudes durant mig any i alguns dels treballadors amb alguna discapacitat de l'entitat van tenir problemes en cobrar pagues endarrerides el 218 i el 2019. En concret, el gener del 2019 el Govern de la Generalitat devia 150.000 euros dels diners compromesos a l'entitat. En aquest cas el 15 de gener del 2019 es va tornar a la normalitat.
L'entitat va ser guardonada amb la Creu de Sant Jordi l'any 2019 "pel seu compromís social i la seva tasca incommensurable a favor de la plena igualtat, la millora de la qualitat de vida i la inserció d'aquests col·lectius en la nostra societat".
L'entitat preveia obrir a principis de la dècada del 2020 un conjunt de set habitatges unifamiliars amb jardí adaptats a les persones amb alt grau de discapacitat intel·lectual. L'edifici es preveia fer en uns terrenys cedits per l'Ajuntament de Figueres, en concret a l'antiga Llar d'Infants Ramon Reig. El projecte preveia que tingués 60 places, 20 més que l'edifici anterior. Aquest complex ha de substituir la residència de profunds Les Acàcies, del Far d'Empordà.

## Referències

* 1 2 «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 29 personalitats i 15 entitats». Web oficial de la Generalitat de Catalunya, 30-04-2019. [Consulta: 30 abril 2019].
* 1 2 Girona, Diari de. «Mig segle des de Figueres al servei de les persones amb discapacitat intel·lectual». [Consulta: 1r maig 2019].
* ↑ 324cat. «El jaciment arqueològic d'Empúries adjudica el servei de jardineria a la Fundació Altem», 01-08-2006. [Consulta: 1r maig 2019].
* ↑ C, E. «Denuncien retards en els salaris a la fundació Altem - 10 abril 2015». [Consulta: 1r maig 2019].
* ↑ Diari, Catalunya. «La Generalitat deixa sense sou diversos treballadors discapacitats a Girona», 10-01-2019. [Consulta: 1r maig 2019].
* ↑ Girona, Diari de. «Els treballadors amb discapacitat de la presó ja han cobrat el sou endarrerit». [Consulta: 1r maig 2019].
* ↑ Girona, Diari de. «Figueres cedirà uns terrenys per construir un nou centre per a discapacitats psíquics». [Consulta: 1r maig 2019].
* ↑ Arché, Gemma. «La nova residència de la Fundació Altem tindrà unes 60 places, 20 més que l'actual | Hora Nova». [Consulta: 1r maig 2019].
# Francesc Alemany i Rosselló

Francesc Alemany i Rosselló (Campanet, Mallorca, ? - Campanet, 1805) fou un metge balear. Va ser el Secretari de l'Acadèmia Medicopràctica de Mallorca el 1789. Es va dedicar a la divulgació, publicant diverses memòries, algunes de les quals centrant-se en els efectes tòxics que tenia el fet d'afegir guix al vi.
Fou, juntament amb Rafel Evinent Muntaner (1726-1814) i Antoni Pau Togores, un dels responsables del projecte de l'acadèmia medicopràctica de Mallorca, activa entre 1788 i 1831.

## Referències

* ↑ «Francesc Alemany i Rosselló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ L'ensenyament de les Ciències de la Salut a les Illes Balears des de la Conquesta fins a la Guerra Civil Consulta 10/10/2010
# Fundació La Mirada

La Fundació La Mirada es va constituir el 4 de maig de 1989 a Sabadell, prenent el nom de les Edicions La Mirada. Els seus objectius són promoure la investigació, l'estudi i la difusió de la literatura i les arts plàstiques, en el període comprès entre final del XIX i la segona meitat del segle xx, a Sabadell.
En aquest sentit, les activitats de la Fundació se centren, primerament, en l'edició de textos originals encara inèdits o dispersos a diaris i revistes d'època i, en segon lloc, en la reedició crítica d'obres actualment introbables i desconegudes del gran públic. Igualment, la Fundació s'encarrega de recollir i divulgar material gràfic, de documentació o de creació, en l'àmbit de les arts plàstiques, com a complement imprescindible per a l'estudi de l'època.
La Fundació va iniciar les activitats editorials amb la represa de la col·lecció Ragtime –encetada el 1984 sota els auspicis editorials de l'Ajuntament de Sabadell–, dedicada prioritàriament a la Colla de Sabadell o Grup de La Mirada. Ha editat, entre d'altres, les cartes d'Armand Obiols a Mercè Rodoreda i diverses obres d'Armand Obiols.
Des de l'estiu del 2004 i fins a inicis de 2009, i gràcies a un conveni amb la Diputació de Barcelona, va tenir de cara al públic una exposició sobre la Colla de Sabadell al Marquet de les Roques, masia d'estil modernista que havia estat casa d'estiueig de la família Oliver.

## Referències

* ↑ «Fundació La Mirada». Generalitat de Catalunya, 2011. [Consulta: 6 novembre 2011].
* ↑ «La Fundacio La Mirada troba un filo inesgotable en la Colla de Sabadell». vilaweb, 29-11-1999. [Consulta: 6 novembre 2011].
* ↑ «Fitxa de la Fundació al registre de fundacions». ccfundacions.cat, 2011. [Consulta: 6 novembre 2011].
* ↑ «La Fundació La Mirada edita les cartes d'Armand Obiols a Mercè Rodoreda». Vilaweb, 27-05-2011. [Consulta: 6 novembre 2011].
* ↑ «Cartes a Mercè Rodoreda» (en castellà). La Vanguardia, 03-05-2011. [Consulta: 6 novembre 2011].
* ↑ «El Marquet de les Roques». Arxivat de l'original el 2010-06-19. [Consulta: 2 gener 2009].

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Fundació La Mirada
# Francesc de Paula Roqué i Feliu

Francesc de Paula Roqué i Feliu (Barcelona, 1841 - 1909) fou un advocat i polític català del segle xix.

## Trajectòria

Membre del Partit Republicà Democràtic Federal, fou elegit diputat pel districte de Puigcerdà a les eleccions generals espanyoles de 1873. Quan es produí la restauració borbònica, juntament amb Eusebi Corominas i Cornell van ingressar al Partit Republicà Possibilista d'Emilio Castelar el 1876, amb el que fou escollit regidor de l'ajuntament de Barcelona en 1877 i diputat de la Diputació de Barcelona en 1890 i 1903.
El 1879 es dedicà als negocis naviliers i el 1882 fou soci de la "Compañía de Carbones Nacionales"; el 1886 fou secretari del consell d'administració de "Ferrocarril y Minas de San Juan de las Abadesas". El 1901 va signar el manifest d'adhesió a la nova Unió Republicana i el 1906 fou un dels dirigents republicans catalans que es va adherir a la Solidaritat Catalana.

## Referències

* ↑ «esquela de D.Francisco de P. Roqué». La Vanguardia, 16-09-1909, pàg. 1.
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.246-247. ISBN 978-84-9850-461-3.
* Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.253. ISBN 978-84-9850-461-3.
* «Francesc de Paula Roqué i Feliu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Francesc de Paula Quintana i Vidal

Francesc de Paula Quintana i Vidal (Barcelona, 1892 - 1966) fou un arquitecte català. Titulat l'any 1918.

## Biografia

Va ser col·laborador d'Antoni Gaudí a la Sagrada Família, i va succeir Domènec Sugrañes i Gras en la direcció de l'obra. Amb Isidre Puig i Boada i Lluís Bonet i Garí es van encarregar de la nova façana de la Passió.
Va treballar per a la Caixa d'Estalvis de la Diputació de Barcelona, per a la qual va projectar diverses cases de lloguer d'estil noucentista als carrers Còrsega 200, Muntaner 153, i Menéndez y Pelayo 10, de Barcelona, així com unes cases d'estiueig a Centelles.
Autor de l'obra El ferro forjat espanyol (1928).
Quintana va dirigir l'exposició d'homenatge a Gaudí a la Sala Parés (1927). Des del 1944 es va encarregar de reorganitzar la Junta del Temple de la Sagrada Família, i va restaurar les maquetes del temple destruïdes l'any 1936.
Exercí també de professor.

## Referències

* ↑ «Francesc de Paula Quintana i Vidal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Barral i Altet et al., Jornet, p. 291.

## Bibliografia

* Barral i Altet, Xavier; Beseran, Pere; Canalda, Sílvia; Guardià, Marta; Jornet, Núria. Guia del Patrimoni Monumental i Artístic de Catalunya, vol. 1. Barcelona: Pòrtic, 2000. ISBN 84-7306-947-1.
# Frontera entre Albània i Macedònia del Nord

La frontera entre Albània i Macedònia del Nord es la frontera internacional entre Albània i Macedònia del Nord.

## Traçat

S'estén al llarg de 181 quilòmetres, a l'est d'Albània i l'oest de Macedònia del Nord. Comença en el nord, prop del final dels Monts Šar, poc abans d'arribar al Mont Korab, punt més alt de tots dos països. La frontera contínua rumb sud travessant el llac d'Okhrida i seguint fins al llac Prespa, on finalitza. Separa els comtats albanesos de Kukës, Dibër, Elbasan i Korcë de les regions estadístiques macedònies de Polog, Sud-oest i Pelagònia.

## Història

La frontera actual data de l'establiment de relacions formals entre la República de Macedònia del Nord i la República d'Albània quan la primera va proclamar la seva independència de la República Socialista Federal de Iugoslàvia el 1991. Albània va reconèixer ràpidament el nou Estat i van signar tractats de reconeixement fixant la frontera entre tots dos països a la mateixa zona que abans suposava la frontera entre Albània i la República Socialista de Macedònia quan aquesta era una república constituent de Iugoslàvia.

## Passos fronterers

* Bllatë (Dibër) – Spas (Debar)
* Qafë Thanë (Pogradec) – Ќafasan (Struga) (Pas principal)
* Tushemisht (Pogradec) – Sveti Naum (Ohrid)
* Goricë (Pustec) – Stenje (Resen)

## Referències

* ↑ «Albània». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Ewan E. Anderson International Boundaries: A Geopolitical Atlas, p. 512-513
* ↑ Macedonia. Area and Boundaries
* ↑ (Shea 1997, p. 322)

## Bibliografia

* Shea, John. Macedonia and Greece: The Struggle to Define a New Balkan Nation (en anglès). McFarland, 1997. DOI 10.2307/2697597. ISBN 978-0786437672.