OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Benjamin James

David Benjamin James (anglès: David James) (Welwyn Garden City, 1 d'agost de 1970) és un porter de futbol anglès ja retirat. Després de retirar-se ha estat entrenador i comentarista televisiu de futbol.

## Trajectòria

Realitzà els seus primers passos futbolístics l'any 198 al Watford Football Club on arribà a disputar 98 partits amb el primer equip abans de fitxar pel Liverpool Football Club l'any 1992.
Defensant la porteria del Liverpool FC, James sempre anà acompanyat d'una fama entre els aficionats de poc fiable, guanyant-se l'àlies de Calamity James (James calamitat), això no obstant, guanyà la Carling Cup de 1995. James disputà 277 partits amb el Liverpool abans de ser traspassat l'any 1999 a l'Aston Villa.
James tan sols disputà un parell de temporades a l'Aston Villa Football Club d'on fou traspassat al West Ham United, equip amb el qual descendí de categoria i disputà 102 partits de la First Division abans de tornar a la Premier League l'any 2004 en ser fitxat pel Manchester City.
Finalment, l'any 2006 James recalà al Portsmouth Football Club, on juga actualment, aconseguint grans actuacions, fet que li ha merescut ser elegit jugador de l'equip els anys 2007 i 2008 i millor porter de la Premier League també d'aquests dos anys. Defensant la porteria del Portsmouth james guanyà la FA Cup del 2008.
David James ha estat porter de la selecció de futbol d'Anglaterra en 36 ocasions, participant en la Copa del Món de Futbol de 2002, el Campionat d'Europa de futbol 2004 i la Copa del Món de Futbol de 2006.

## Palmarès

* 1 Carling Cup: 1995 (Liverpool FC)
* 1 FA Cup: 2008 (Portsmouth FC)
David Benjamin James amb Anglaterra - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Anglaterra – Copa del Món de Futbol de 2002
1 Seaman •
2 Mills •
3 A. Cole •
4 Sinclair •
5 Ferdinand •
6 Campbell •
7 Beckham •
8 Scholes •
9 Fowler •
10 Owen •
11 Heskey •
12 Brown •
13 Martyn •
14 Bridge •
15 Keown •
16 Southgate •
17 Sheringham •
18 Hargreaves •
19 J. Cole •
20 Vassell •
21 Butt •
22 James •
23 Dyer •
Seleccionador: Eriksson
Selecció de futbol d'Anglaterra – Eurocopa 2004
1 James •
2 G. Neville •
3 A. Cole •
4 Gerrard •
5 Terry •
6 Campbell •
7 Beckham •
8 Scholes •
9 Rooney •
10 Owen •
11 Lampard •
12 Bridge •
13 Robinson •
14 P. Neville •
15 King •
16 Carragher •
17 Butt •
18 Hargreaves •
19 Cole •
20 Dyer •
21 Heskey •
22 Walker •
23 Vassell •
Entrenador: Eriksson
Selecció de futbol d'Anglaterra – Copa del Món de Futbol de 2006
1 Robinson •
2 Neville •
3 A. Cole •
4 Gerrard •
5 Ferdinand •
6 Terry •
7 Beckham •
8 Lampard •
9 Rooney •
10 Owen •
11 J. Cole •
12 Campbell •
13 James •
14 Bridge •
15 Carragher •
16 Hargreaves •
17 Jenas •
18 Carrick •
19 Lennon •
20 Downing •
21 Crouch •
22 Carson •
23 Walcott •
Seleccionador: Eriksson
Selecció de futbol d'Anglaterra – Copa del Món de Futbol 2010
1 James •
2 Johnson •
3 A. Cole •
4 Gerrard  •
5 Dawson •
6 Terry •
7 Lennon •
8 Lampard •
9 Crouch •
10 Rooney •
11 J. Cole •
12 Green •
13 Warnock •
14 Barry •
15 Upson •
16 Milner •
17 Wright-Phillips •
18 Carragher •
19 Defoe •
20 King •
21 Heskey •
22 Carrick •
23 Hart •
Entrenador: Capello :
# Barranc d'Espills

El Barranc d'Espills és un dels barrancs principals de l'antic terme de Sapeira, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà. És afluent de la Noguera Ribagorçana.
Es forma per la unió dels dos barrancs de capçalera que s'uneixen per donar-li pas: el barranc de les Corts, que prové del nord-est, i el del Bosc, que ho fa des del sud-est. A partir d'aquest lloc, el barranc d'Espills emprèn la marxa cap a ponent, fent lleugeres sinuositats pel fons de la vall que ha format, passa just a migdia del poble d'Espills, i s'adreça cap al sud de la Ribereta, prop d'on s'aboca en la Noguera Ribagorçana.

## Vegeu també

* Masia de Marquet (Espills).

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cândido de Oliveira

Cândido Plácido Fernandes de Oliveira (24 de setembre de 1896 - 23 de juny de 1958) va ser un jugador de futbol, entrenador i periodista esportiu portuguès.
El trofeu Supertaça Cândido de Oliveira, la Supercopa de Portugal, porta el seu nom.

## Vida i carrera

Oliveira es va educar a la Casa Pia. Va jugar al Benfica del 1911 al 1920, passant després a la Casa Pia el 1920, de la qual va ser un dels fundadors. Va tenir el seu únic partit amb la selecció portuguesa, en el primer partit de la història de la Selecção das Quinas, el 18 de desembre de 1921, una derrota per 1–3 davant Espanya a Madrid, partit en el qual va ser el capità.
Oliveira també va ser entrenador de l'Sporting i va estar al capdavant, en diverses ocasions, de la selecció portuguesa, fins i tot als Jocs Olímpics de 1928.
Va ser un dels fundadors del diari esportiu A Bola l'any 1945. També va publicar diversos llibres sobre futbol.
La seva oposició a la dictadura portuguesa li va fer passar diverses estades a la presó, inclòs un empresonament a la infame presó de Tarrafal.

## Mort

Oliveira va morir el 23 de juny de 1958 a Estocolm, Suècia, d'una malaltia pulmonar quan cobria la Copa del Món de la FIFA de 1958 per A Bola. Es va sentir malalt uns dies abans, i fins i tot va rebre atenció hospitalària, però el seu esperit de missió el va portar de tornada als estadis i quan va tornar a l'hospital ja era massa tard.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 15 juny 2011. [Consulta: 22 gener 2010].
# Faluca

La faluca (de l'àrab فلوكة, faluka) és una barca de pescadors utilitzada principalment al riu Nil, amb una vela gran que és moguda amb habilitat pel patró, que aconsegueix dirigir-la cap on vol només aprofitant una mica de vent. En general, poden portar una dotzena de passatgers, més un parell de persones com a tripulació. Pot tenir una o dues veles místiques (trapezoïdals, gairebé triangulars), i un o dos pals lleugerament inclinats cap a la proa.

## Història

La paraula deriva de l'àrab فلوکه' faluka (petit vaixell'), que al seu torn prové del terme grec ἐφόλκιον efólkion (barca).
El seu ús es va generalitzar en moltes regions del Pròxim Orient i Àfrica del Nord. Per la seva naturalesa són especialment adequades per a la navegació de cabotatge (prop de la costa) o rius de l'interior i, de fet, s'han utilitzat faluques profusament al mar Roig i al riu Nil.
Actualment han quedat obsoletes i, amb finalitats comercials, solen ser substituïdes per les més modernes llanxes de motor, però encara se segueixen utilitzant en algunes circumstàncies, per exemple, per al seu ús turístic a Egipte en llocs com Assuan i Luxor.
Aquest tipus de vaixell també ha estat utilitzat tradicionalment a Sicília, fins i tot actualment, per a la pesca del peix espasa a l'estret de Messina.

## Galeria

* Faluca a Assuan

## Vegeu també

* Barca llevantina
* Vela mística
* Tartana (barca)

## Referències

* ↑ «Diccionari Català-Valencià-BalearB». Diccionari català-valencià-balear. [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ La faluca no utilitza una vela realment triangular, com la vela llatina: la seva vela té forma de trapezi, això s'aprecia bé en les fotografies d'aquesta pàgina. Hi ha veles triangulars en un xabec, en una barca catalana, o en una caravel·la.
# Red Bay

* Per a altres significats, vegeu «Red Bay (Alabama)».
Red Bay és un poble de pescadors i antic emplaçament de diverses estacions baleneres basques a la costa sud de Labrador a la província de Terranova i Labrador, Canadà. Entre 1550 i principis del segle xvii, Red Bay era una important zona balenera basca. En aquest lloc, s'hi troben tres galions baleners bascos i quatre petites xalupes utilitzades en la caça de balenes. El descobriment d'aquests vaixells fa de Red Bay un dels més valuosos llocs arqueològics subaquàtics a les Amèriques. Des de juny de l'any 2013 ha estat declarat Patrimoni Mundial de la Humanitat de la UNESCO.

## Referències

* ↑ Tuck, James A,; Grenier, Robert. Red Bay, Labrador. World Whalig Capital A.D. 1550-1600 (en anglès). St. John's, Newfoundland: Atlantic Archaeology, 1989. ISBN 0929048008.
* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Red Bay Basque Whaling Station» (en anglès). [Consulta: 10 març 2021].

## Enllaços externs

* Basque whaling historical page
# Barraca XXXVIII (Aiguamúrcia)

La Barraca XXXVIII és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una gran construcció de planta quadrada, el seu interior és espaiós, té una fondària de 3'27 metres per 4'68 metres d'amplada, està coberta amb falsa cúpula i la seva alçada màxima podria arribar als 4 metres.
A l'interior hi podrem veure una menjadora i una fornícula. En un dels seus laterals exteriors disposa de pujadors per accedir a la coberta.

## Referències

* 1 2 «Barraca XXXVIII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# David Belle

David Belle (Fécamp, 29 d'abril de 1973) és un esportista i creador del parkour francès. Belle va començar practicant parkour quan tenia 15 anys, inspirat pel seu pare i les pel·lícules d'arts marcials. També és fundador de l'associació de parkour - PAWA (Parkour World Association, Associació mundial de parkour en anglès).

## Biografia

Va néixer el 29 d'abril de 1973 a Fécamp. Prové d'una família modesta dels afores parisenques. Educat pel seu avi matern, antic ajudant-cap de la brigada de bombers de París, David, es va criar en les seves heroïcitats, i amb la seva joventut, s'apassiona per tot allò que tracti l'acció pura. El seu pare, Raymond Belle, soldat i antic membre de la tropa Dalat, a Indoxina també fou bomber de París. David es torna adepte a l'atletisme, la gimnàstica, l'escalada i les arts marcials.
Als 15 anys, veient les capacitats que li oferix la pràctica intensiva d'aquests esports, decideix deixar el col·legi amb la finalitat de consagrar-se en la seva passió: l'esport. Córrer, saltar, escalar, suspendre's, mantenir-se en equilibri, desenvolupar la confiança en ell mateix, superar l'obstacle i continuar avançant, són per a ell una obsessió. Lliurar-se dels obstacles, de les dificultats, de les seves pors, i arribar allà on ha decidit gràcies a un treball tant físic com mental. Als 15 anys, arriba a Lisses, regió parisenca pròxima de Evry, on troba altres joves que el seguiran, com els Yamakasi, que va guiar durant 8 anys. Aconsegueix el títol nacional de primers auxilis, després del servei militar en 1993, obté el títol UFOLEP d'animador esportiu en gimnàstica però es lesiona el canell, després de la rehabilitació no retorna.
S'incorpora a la infanteria de marina on acaba comandant la seva promoció i fa record del seu regiment a pujar a pols la corda, diplomat honorífic de gimnàstica i primer en el curs esportiu de bombers del campionat d'Esonne. No obstant això, se sent oprimit per un ambient en el qual no quadra del tot. Viatja a l'Índia per obtenir el cinturó negre de Kung Fu xinès.

## Filmografia

* Babylon A.D.. Pel·lícula protagonitzada per en Vin Diesel.
* Belle va protagonitzar la pel·lícula Banlieue 13 (Sector 13, en francès), on ofereix grans demostracions de parkour.
* També va tenir una aparició a Femme Fatale.
* Va aparèixer a The Family el 2013

## Referències

* ↑ Tshimanga, Charles; Gondola, Didier; Bloom, Peter J. Frenchness and the African diaspora: identity and uprising in contemporary France (en francès). Indiana University Press, 2009, p.290. ISBN 0253221315.
* ↑ «David Belle» (en anglès). IMDB. [Consulta: 21 abril 2011].

## Enllaços externs

* El seu blog oficial. Arxivat 2007-08-07 a Wayback Machine.
* La seva web
* El blog "oficial" del parkour. Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Una comunitat catalana de parkour on podràs aprofundir els teus coneixements del parkour. Arxivat 2007-10-13 a Wayback Machine.
# Barranc d'Esplugafreda

El Barranc d'Esplugafreda és un dels barrancs principals de l'antic terme de Sapeira, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà. La seva continuïtat natural cap a ponent és el barranc d'Orrit.
Es forma en el fons de la vall oberta pels barrancs de muntanya que s'uneixen en aquest lloc, a 818 m. alt., en el lloc on es troben el barranc del Regany amb un barranquet que baixa de lo Camp de Trudis, al lloc conegut com lo Regany. És sota mateix del poble de Sapeira, i uns 850 m. al nord-est del d'Esplugafreda.
Els seus 3,5 quilòmetres aproximats de recorregut discorren enterament dins del terme municipal de Tremp, concretament dins de l'antic municipi de Sapeira. Sempre cap a ponent, però fent nombrosos retombs pel fons de la vall, que és bastant pla.
Un cop comença el seu recorregut, rep aviat per la dreta el barranc de Canarill, que neix en el bosc de Sapeira, a llevant de la Roca del Forat dels Coloms, a uns 1.365 m. alt. Més tard li arriba per l'esquerra el barranc dels Botets, que neix a les muntanyes del sud del poble d'Esplugafreda, que s'ha unit prèviament amb el barranc de Rajums, que del sud. No rep cap altre afluent important, i sí, en canvi, tot de curtes llaus procedents de les immediates Ribes de Sant Cosme, que formen el límit meridional d'aquesta vall.
Finalment, a 672 m. alt., conflueix amb el barranc de les Comes, a llevant del lloc conegut com els Puials Rois, pronúncia ribagorçana dels Pujals Roigs. Amb la unió d'aquests dos barrancs es forma el barranc d'Orrit, que n'és la continuïtat cap a ponent.
Aquest barranc pren el nom del poble d'Esplugafreda, en territori del qual s'origina.
Pugen per aquest barranc les pistes que menen als pobles de Sapeira i d'Esplugafreda. La primera té continuïtat cap als pobles de Castellet i d'Espluga de Serra, i la segona cap a Tremp travessant la Serra de Gurp.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ayhan Işık

Ayhan Işık (Izmir, 5 de maig de 1929 - Istanbul, 16 de juny de 1979) va ser un actor de cinema turc. Se li concedeix com al Taçsız Kral (Rei sense corona) a Turquia.
Fill d'una família turca de muhacir (emigrants, refugiats) de Selanik, naix a Izmir i amb quatre mesos de vida marxa a Istanbul amb la seva família. Des de petita edat treballa en diferents oficis per a poder ajudar a la seva família. Estudia en la Acadèmia de Belles Arts (avui Universitat Mimar Sinan) i treballa com a pintor, abans de ser actor, a la Casa de Monedes i Bitllets (Darphane) d'Istanbul.

## Referències

* ↑ «Taçsız Kral Ayhan Işık» (en turc). Sözcü. [Consulta: 1r febrer 2021].
* ↑ «Ayhan Işık, vefatının 41. yılında anıldı» (en turc). Hürriyet. [Consulta: 1r febrer 2021].

## Vegeu també

* Leyla Sayar
* Çirkin Kral
# Districte de Partizánske

El districte de Partizánske - (eslovac) Okres Partizánske - és un dels 79 districtes d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Trenčín. Té una superfície de 301,03 km², i el 2013 tenia 46.735 habitants. La capital és Partizánske.

## Llista de municipis
### Ciutats

* Partizánske

### Pobles

Bošany | Brodzany | Hradište | Chynorany | Ješkova Ves | Klátova Nová Ves | Kolačno | Krásno | Livina | Livinské Opatovce | Malé Kršteňany | Malé Uherce | Nadlice | Nedanovce | Ostratice | Pažiť | Skačany | Turčianky | Veľké Kršteňany | Veľké Uherce | Veľký Klíž | Žabokreky nad Nitrou
# Mondial

«Mondial» té aquests significats:
* Mondial (atraccions), fabricant neerlandès d'atraccions per a parcs i festes majors
* Mondial Moto, fabricant italià de motocicletes, conegut anteriorment com a FB i FB Mondial
* Mondial (Construcciones Mecánicas Españolas), fabricant català de les motocicletes italianes Mondial sota llicència (de vegades anomenades Mòndial)
* Mondial House, centre de comunicacions de Londres
* Mondial (electrònica), companyia d'electrònica brasilera
* Mondial (llengua), llengua auxiliar creada a Suècia
* Ferrari Mondial, model d'automòbil fabricat de 1980 a 1993
* Onze Mondial, revista francesa de futbol
# Mo Qinqin

Mo Qinqin (30 de juny de 1986) és una esportista xinesa que va competir en judo, guanyadora de dues medalles de bronze al Campionat Asiàtic de Judo els anys 2009 i 2013.

## Palmarès internacional

Campionat Asiàtic :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2009 | Taipei ( Xina Taipei) | 3 | –48 kg |
| 2013 | Bangkok ( Tailàndia) | 3 | –48 kg |

## Referències

* ↑ Mo Qinqin en Judoinside.com (anglès)
# Molí de la Llosa

El Molí de la Llosa, també conegut com Molí del Salt, és un molí de Viliella, al municipi de Lles (Cerdanya) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un molí enclavat al mig de la vall de la Llosa, a 1600-1500 m d'altitud, per on passa el riu de la Llosa, d'orientació nord-sud. Quan l'aigua surt del molí, hi ha un desnivell del terreny que origina un gran salt d'aigua. És un molí molt malmès, que conserva l'estructura, però el sostre i teulada està ensorrada. La construcció de l'edifici és en planta rectangular, tres pisos i coberta de dos vessants amb teules àrabs i murs en paredar o maçoneria. Quant als materials són còdols de pedra de mida mitjana i en els acabaments d'una de les obertures o finestra de la façana sud veiem maons vista, per la qual cosa va ser utilitzat fins al segle xx. A l'exterior queden restes del que fou la séquia que duia l'aigua al molí, tot cobert per vegetació en l'actualitat. També hi ha restes d'una estructura annexa que amb molta probabilitat, feia la funció de magatzem. A l'interior del molí queden alguns mecanismes amb els quals es treballava al molí: moles i d'altes.

## Referències

* ↑ «Molí de la Llosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2015].
# Molí de la Nou

Molí de la Nou és un molí del municipi de la Nou de Berguedà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Molí de la Nou és una construcció d'estructura clàssica a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, on s'obren les finestres i una doble balconada de fusta coberta per la teulada, a manera d'eixida. Al costat del Casal Moliner hi ha les restes del molí, de les quals únicament en queden els murs, la bassa i el rec.

## Història

És documentat des de finals del segle xvii com una de les possessions del monestir de Santa Maria de Ripoll, al terme parroquial de Sant Martí de la Nou. Construït al segle xvii funcionà fins després de la Guerra Civil.

## Referències

* 1 2 «Molí de la Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Monestir de Petxenga

El Monestir de Petxenga (Печенгский монастырь en rus, i Petsamon luostari en finès) va ser durant segles el monestir més al nord del món. Va ser fundat l'any 1533 a la riba del riu Petxenga a la zona del Mar de Barents, 135 km a l'oest de Múrmansk, pel monjo Sant Trifó de Petxenga originari de Nóvgorod.
Trifó desitjava convertir la població local sami skolts al cristianisme i poder demostrar que la fe podia florir en les terres més inhòspites. Cap al 1572 aquest monestir amb 50 monjos i 200 seguidors laics.
Sis anys després de la mort de Trifó, ocorreguda el 1583, aquest monestir de fusta va ser cremat pels suecs. Restaurat i tornat a cremar va ser reconstruït definitivament el 1880, passà a Finlàndia el 1920 i el 1944 a la Unió Soviètica (els monjos van ser evacuats a Finlàndia), va ser destruït de nou durant la Segona Guerra Mundial. Actualment encara existeix, essent restablert per l'Església Ortodoxa Russa el 1997.

## Bibliografia

* Nikolsky A.V. Монастыри. Энциклопедический словарь. Moscow, Moscow Patriarchate Publishers, 2000.
# Mont Ossa

El Mont Ossa (grec: Όσσα; modernament també Κίσσαβος, Kíssavos) és una muntanya de de Grècia situada a la regió de Tessàlia, a la costa de Magnèsia. Fa 1,978 m, i està situada entre el Pelió i l'Olimp, del qual el separa la vall de Tempe.
A l'antiguitat fou molt celebrada pels poetes, i en la mitologia és un dels escenaris de la gigantomàquia. També es deia que els alòades volgueren amuntegar l'Ossa damunt l'Olimp per posar el Pelió damunt i així arribar al cel.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ossa». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 6 desembre 2022].
* ↑ Homer, Odissea, XI, 315.
* ↑ Virgili, Geòrgiques, I, 282.
* ↑ Biblioteca d'Apol·lodor, I, 7.4.
# Muin al-Din Muhammad

Muin al-Din Muhammad o en turc Muineddin Mehmed Bey (vers 1250-1296) fou amir de Sinope i Tokat. El seu pare fou Muin al-Din Sulayman més conegut per "Pervâne" del càrrec que exercia al Soldanat de Rum i que va donar nom a la dinastia (pervanèides). La mare era la princesa georgiana Thamar (nom turc Gürcü Hatun) filla de la reina Russudan de Geòrgia, que havia estat (abans de casar-se amb Pervâne) l'esposa del sultà Kaykhusraw II.
A la primavera del 1277 el sultà mameluc Bàybars I va penetrar al sultanat seljúcida, amb una certa cooperació de Muin al-Din Sulayman Pervâne que esperava desempallegar-se de la tutela mongola. El 18 d'abril de 1277 Bàybars va derrotar l'exèrcit mongol i dels beys d'Anatòlia a la batalla d'Elbistan. Pervâne qui manava el contingent seljúcida, va fugir cap a Tokat. Bàybars va entrar triomfalment a Kayseri (23 d'abril) i quan va saber que un exèrcit mongol manat pel mateix kan Abaqa havia sortit de Pèrsia en direcció a Anatòlia, va retornar a Síria. Muin al-Din Sulayman Pervâne, va anar a trobar a Abaqa a retre-li homenatge (juliol 1277), però després d'algunes vacil·lacions, Abaqa, que sospitava d'ell, el va fer executar (2 d'agost de 1277).
El seu fill Muin al-Din Muhammad (o Muineddin Mehmed Bey) que exercia el govern de Sinope, es va declarar independent i va inaugurar la dinastia dels pervanèides. Es va assegurar les possessions de la família a Sinope i Tokat i va seguir la política prudent del seu pare en relació als mongols.
Mehmed Bey va morir probablement el 1296, deixant els seus dominis al seu únic fill Muhazzebeddin Mesud (Muhadhdhib al-Din Masud).

## Bibliografia

* Reuven Amitai-Preiss (1995). Mongols and Mamluks: The Mamluk-Ilkhanid War, 1260-1281
* René Grousset, L'empire des steppes, Attila, Gengis-Khan, Tamerlan, París, 1938, quarta edició 1965
* Clifford Edmund Bosworth, The New Islamic Dynasties : A Chronological and Genealogical Manual, Edinburgh University Press, 2004, (ISBN 9780748621378)
# Muirchertach MacLochlainn

Muirchertach MacLochlainn (en irlandès Muirechertach mac Lochlainn) va ser rei de Cenél nEógain, part de l'actual comtat de Tyrone, a l'illa d'Irlanda. El 1156 va succeir a Turlough O'Connor com Gran rei d'Irlanda, fins a la seva defunció el 1166.
Mac Lochlainn va sobreviure a un intent de destronament per part de Ruaidrí Ua Conchobair el 1159. Tanmateix, no va superar l'acció conjunta dels Cenél Conaill i dels Ulaid. El 1166, i davant la seva amoïnada situació, va signar una treva amb els seus veïns, per la que va jurar solemnement renunciar a atropellaments i males accions davant de l'arquebisbe d'Armagh i davant molts d'altres notables, pel que va prendre ostatges per reforçar la seva posició.
Al cap de poc, un dels ostatges de l'acord, Eochaid mac Con Ulad Mac Duinn Sléibe, rei de l'Ulster, va ser encegat sense motius aparents, per la qual cosa els seus aliats van abandonar immediatament Muirchertach, que es va trobar reduït a un grapat de seguidors. Va ser assassinat al costat de 16 dels seus més propers al·legats i la seva mort es va atribuir a la venjança de sant Patrici.
Mac Lochlainn consistia en el principal suport i aliat de Diarmait Mac Murchada, rei de Uí Ceinnselaig a Leinster, al costat del que lliuraven una batalla comuna contra Ruaidrí Ua Conchobair i el seu aliat Tighearnán Ua Ruairc, príncep de Regne de Breifne. La mort de MacLochlainn va desequilibrar la balança a favor d'O'Connor-O'Rourke, i MacMurrough es va veure obligat a fugir a Gal·les a la recerca de reforços, precipitant la posterior Invasió normanda d'Irlanda.

## Referències

* Ó Cróinín, Dáibhí, Early Medieval Ireland: 400–1200. Longman, London, 1995. ISBN 0-582-01565-0
# Montague

«Montague» té aquests significats:
* Montague (Califòrnia), població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia.
* Montague (Massachusetts), població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts.
* Montague (Michigan), població dels Estats Units a l'estat de Michigan.
* Illa Montague, illa d'Alaska