OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Russell (Kansas)

Russell és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 4.696 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Russell tenia 4.696 habitants, 2.057 habitatges, i 1.250 famílies. La densitat de població era de 369,3 habitants/km².
Dels 2.057 habitatges en un 25,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,9% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 39,2% no eren unitats familiars. En el 34,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,4% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 24,5% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 24,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.217 $ i la renda mediana per família de 37.813 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.109 $ mentre que les dones 17.757 $. La renda per capita de la població era de 15.690 $. Entorn de l'11,3% de les famílies i el 14,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Russell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Russell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Shi-Yeon Sung

Shi-Yeon Sung (Busan, 1975) és una directora d'orquestra de Corea del Sud.
El 2006, es va convertir en la primera dona a guanyar el primer premi al Concurs Internacional de Directors Sir Georg Solti. El 2007, va guanyar el segon premi al Concurs de Direcció Gustav Mahler de Bamberg (no es va donar el primer premi aquell any). Aquell any es va convertir en la primera dona ajudant de direcció de lOrquestra Simfònica de Boston, càrrec que va ocupar fins al 2010. Entre les orquestres que ha dirigit hi ha la Filharmònica de Los Angeles, la Royal Stockholm Philharmonic Orchestra, la Swedish Radio Symphony Orchestra i la National Symphony Orchestra dels Estats Units. Va ser directora associada de la Filharmònica de Seül del 2009 al 2013. Des del gener del 2014 ha estat directora artística i directora principal de lOrquestra Filharmònica Gyeonggi.

## Referències

* ↑ "國臺交【協奏的藝術】音樂會 再現三重協奏曲向樂聖致敬 指揮成沶妍&許奈德三重奏同台競技". HiNet News. 2017-11-09. Consultat 2017-12-05.
* ↑ "International Conductors’ Competition". dirigentenwettbewerb-solti.de. Frankfurter Museums-Gesellschaft e.V., Stadler Kemnitz Sahm. Consultat 2015-04-29
* ↑ Angel, Amanda (September 4, 2013). "Top Five Women Conductors on the Rise". WQXR. Consultat 2017-12-05
* ↑ Official biography". Archived from the original on 2016-01-24. Consultat 2017-12-05.
* ↑ "Violinist Sarah Chang and Conductor Shiyeon Sung Join the National Symphony Orchestra Saturday, juliol 11, at Wolf Trap". Wolf Trap. 2015-06-26. Consultat 2017-12-05.
# Màquina de sumar de Leonardo Da Vinci

La màquina de sumar de Leonardo da Vinci va ser una màquina mecànica de sumar inventada per Leonardo da Vinci (1452-1519). Va ser descoberta el 1967 per investigadors nord-americans en la Biblioteca Nacional de Madrid en el Còdex Madrid. La pascalina construïda per Blaise Pascal, hi guarda una certa similitud, ja que, com es pot veure al dibuix de la màquina de sumar, mostra una sèrie d'engranatges amb una relació de 10 a 1 que representen els dígits.

## Referències

* ↑ «Leonardo Interactivo». Biblioteca Nacional de España. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ «7 inventos de Leonardo Da Vinci que cambiaron el mundo» (en castellà). Complot Magazine. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ «7 inventos de Leonardo Da Vinci» (en castellà). Centro Estudios Cervantinos. [Consulta: 27 gener 2021].

## Enllaços externs

* «Leonardo da Vinci en la informática – Biblioteca IES Monterroso» (en castellà). I.E.S. Monterroso, 03-05-2019. [Consulta: 9 juny 2022].
# Museu del Cànnabis de Montevideo

El Museu del Cànnabis de Montevideo (castellà: Museo del Cannabis de Montevideo) es va obrir al desembre 2016, amb motiu de la legalització del cànnabis a l'Uruguai del 2013. Alguns elements de la col·lecció van provenir del Hash Marihuana & Hemp Museum d'Amsterdam.
El museu va ser inaugurat el 9 de desembre de 2016.

## Referències

* ↑ «Smoke it up! Cannabis museum opens in pot-friendly Uruguay - The Economic Times». Economictimes.indiatimes.com, 09-12-2016. Arxivat de l'original el 2017-02-13. [Consulta: 13 febrer 2017].
* ↑ West-info. «Cannabis Museum opens in Uruguay - WEST», 19-10-2007. Arxivat de l'original el 2017-02-13. [Consulta: 13 febrer 2017].
* ↑ Excelsior «Abre sus puertas el museo de la mariguana en Uruguay». , 08-12-2016 [Consulta: 13 febrer 2017].
* ↑ El País «Noche de estreno: abre hoy el primer Museo de Cannabis». , 09-12-2016 [Consulta: 13 febrer 2017].
# Kopčany

Kopčany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1392.
# Tehuacán (municipi)

Tehuacán és un municipi de l'estat de Puebla. Tehuacán és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part sud de l'estat de Puebla. Limita al nord amb Santiago Miahuatlán, al sud amb Tepanco de López, a l'oest amb San Martín Atexcal i a l'est amb Altepexi.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Tehuacán Arxivat 2018-02-15 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# Mocador de Manila

El mantó de Manila o mocador de Manila és un mantell que fa de complement en el vestuari femení. És de seda i brodat amb sedes de colors vius formant dibuixos de flors, ocells o fantasies. És quadrat, té serrell i les seves dimensions són les necessàries per cobri l'esquena d'una dona, i prou llarg perquè la diagonal arribi a la punta dels dits de cada mà amb els braços oberts perpendicularment al tronc. Se sol portar doblegat per la diagonal, formant un triangle, sobre les espatlles o nuat a un costat, a l'alçada dels malucs, però també es pot portar d'altres maneres.

## Història

L'origen es remunta a la Xina de l'any 600 aC, durant la dinastia Tang, quan les dones xineses de classe alta els feien servir. Aquesta afirmació és recolzada pel fet que van ser els xinesos els inventors del teixit de seda i els primers a brodar amb fil de seda. La més antiga mostra de brodat xinès s'ha trobat a una tomba de la dinastia Zhou al segle vi aC.
L'especificació del nom deriva de la capital de l'antiga colònia espanyola de les Filipines, Manila. El port de Manila es va convertir en el segle xv en parada obligada per als vaixells espanyols que tornaven a la metròpoli carregats de productes orientals amb el galió de Manila. Els comerciants hi van conèixer el mantó i el van començar a portar a Espanya.
En poc temps les decoracions xineses dels mantons varen ser substituïdes per motius autòctons; van desaparèixer els dragons, el bambú i les pagodes i van aparèixer rosetons i ocells, roses, clavells i altres flors, cadascun amb un significat (el lliri, puresa; la margarida, impaciència; la rosa, secret; el gira-sol, fidelitat). També va ser a Espanya on se li va afegir el serrell. A poc a poc, el mantó de Manila es va convertir en una peça habitual del vestuari femení, sobretot a Sevilla i a Madrid, tant entre les dones acabalades de l'alta societat com entre la classe popular.

## Actualitat

Avui en dia el seu ús ha disminuït, tot i que encara les dones se'l posen per donar un toc festiu, elegant i femení al seu vestuari, especialment amb vestits de nit.
Un altre ús que se li dona al mantó sobretot en terres andaluses, és per guarnir els balcons en determinades festes. És tradicional que les cases dels carrers per on passen les processons del Corpus Christi tinguin en els seus balcons mantons de Manila penjats. Les cantadores i balladores de flamenc així com les d'altres cants i balls regionals, com per exemple la jota aragonesa, se'ls posen com a part del seu vestuari.
El mantó de Manila també és protagonista en el Carnaval de Vilanova i la Geltrú, tant en el ball de mantons com en les sortides dels comparsers.

## Referències

* ↑ «Mocador de Manila». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Derek Hayes. Historical atles of the North Pacific Ocean: mapes of discovery and scientific Exploration, 1500-2000. Douglas & McIntyre, 2001, p. 18. ISBN 9781550548655 [Consulta: 8 novembre 2009].

## Vegeu també

* Mantellina (roba)
* Mantell (roba)
* Mocador
* Xal, xal de Caixmir

## Enllaços externs

* El Mantó de Manila i el flamenc (castellà)
# Rovell de l'Ou

El Rovell de l'Ou era una taverna de Barcelona que estava en funcionament als anys finals del segle xix i primers del segle xx. Era al Carrer de l'Hospital, gairebé cantonada amb la Rambla. Donà nom a un grup d'artistes que s'hi reunia. Els artistes plàstics eren alumnes de l'Acadèmia Borrell: Marià Pidelaserra, Pere Ysern i Alié, Gaietà Cornet, Emili Fontbona, Josep-Víctor Solà i Andreu, Xavier Nogués, Ramon i Juli Borrell, Ramon Riera Moliné, Filibert Montagud i Joan Comellas. Entre els escriptors hi havia Josep Lleonart, Cristòfol de Domènech i Rafael Nogueras Oller.
Els artistes del grup tiraren endavant la revista manuscrita Il Tiberio (1896-98), avui conservada a la Biblioteca de Catalunya.
El local va ser després un bar anomenat La Flor i posteriorment, ja al segle xxi, un pub anglès.

## Font

* Francesc Fontbona, La crisi del Modernisme artístic, Curial, Barcelona 1975.
# Subscripció d'accions

La subscripció d'accions és un contracte pel qual una persona anomenada subscriptor, es compromet a entrar a la societat anònima, en el termini i condicions estipulades.En aquest contracte també s'estableix el preu de les accions adquirides, i en la virtut de les quals el subscriptor adquireix la condició d'accionista. Per la seva banda la societat ha de fer lliurament al subscriptor del títol d'accions que acrediti la seva participació en el capital social de la mateixa empresa.
D'altra banda, i, en la línia del que s'ha descrit unes línies més amunt, el Dret de Subscripció Preferent (DSP) és el dret d'opció que tenen els socis (dins d'una societat mercantil personalista o de capital) enfront de tercers interessats a subscriure accions o participacions que, amb les seves aportacions, generaran un augment del Capital Social. L'objectiu, per tant, és respectar la proporció que té cada soci al capital social, a l'efecte de que la seva participació no es vegi disminuïda per l'ampliació de capital amb base a l'aportació de tercers.
Entre els drets de subscripció preferent destaquen els referits a un augment del capital social mitjançant l'increment del Valor Nominal de les accions i, d'altra banda, mitjançant l'increment sobre la base de capitalització de crèdits.
D'altra banda, per tenir en compte el valor teòric d'un dret de subscripció s'ha de considerar el nombre d'accions que s'emeten, la proporció amb les quals es posseeixen, la cotització de les accions abans de l'ampliació i el preu d'emissió de noves accions procedents de l'ampliació de capital. La "cotització teòrica després de l'ampliació de capital", ve definida per la següent fórmula:
On:
$C_{1}$: Cotització després de l'ampliació de capital.
$C_{0}$: Cotització abans de l'ampliació de capital.
$E$: Preu d'emissió de noves accions.
$m$: Nombre d'accions antigues exigides per a l'ampliació de capital.
$n$: Nombre d'accions noves a subscriure.
En efecte, el valor teòric del Dret de Subscripció serà la diferència entre la cotització de les accions un dia abans de l'inici de l'ampliació i la cotització teòrica després de l'ampliació. Numèricament es pot representar de la següent forma:
On:
$d$: Valor teòric del Dret de Subscripció.
$C_{1}$: Cotització després de l'ampliació de capital.
$C_{0}$: Cotització abans de l'ampliació de capital.

## Referències

* Elías Laroza, Enrique. Derecho Societario Peruano. Editora Normas Legales, 2001, pag. 681
* Rodrigo Prado, Luis Carlos. "El derecho de suscripción preferente". Tratado de Derecho Mercantil. Lima, Editorial Gaceta Jurídica, agosto 2003, pag. 817.
# Neufmaison (Ardenes)

Neufmaison és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 60 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Neufmaison era de 60 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 33 habitatges, 24 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 32 eren cases i 1 era un apartament. Dels 24 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 7 en tenien tres, 4 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Neufmaison el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 27 eren actives i 9 eren inactives. De les 27 persones actives 26 estaven ocupades (14 homes i 12 dones) i 1 aturada (1 home). De les 9 persones inactives 1 estava jubilada, 5 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària i 2 d'empreses de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Neufmaison hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 340 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Neufmaison a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Neufmaison a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Kiyomitsu Kobari

Kiyomitsu Kobari (japonès: 小針清允) (Itabashi, 12 de juny de 1977), és un exfutbolista japonès.
Comença la seua carrera professional al Verdy Kawasaki el 1996. Ha jugat als clubs Vissel Kobe, Vegalta Sendai, Tochigi SC i Gainare Tottori i es va retirar a finals de la temporada 2014.
El juny de 1997, va ser seleccionat per la selecció nacional sub-20 del Japó per al Campionat Mundial juvenil de 1997.

## Referències

* ↑ J.League Data Site (japonès)
* ↑ Kiyomitsu Kobari, Fitxa a Transfermarkt (anglès)
* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2019-04-08. [Consulta: 8 juny 2020].
# Teleprograma

Teleprograma és una revista de temàtica televisiva publicada a l'Estat espanyol. El primer número va sortir a l'abril del 1966 i que encara avui es publica. És organitzadora, des del 1972, de la votació per als premis TP d'Or, dels que la darrera edició fou en 2012.

## Història

La revista va sortir a la venda el 9 d'abril de 1966 a un preu de 5 pessetes. Les primeres edicions eren en blanc i negre, però amb el pas del temps es va començar a afegir algunes pàgines en color, fins al 1988, quan ja es publicava enterament en color.
Al 1984 es va vendre a Hachette Filipacchi (Actual Hearst España). Al 1991 va entrar en el Llibre Guinness dels Rècords com la revista espanyola de major difusió, arribant a vendre un milió i mig d'exemplars.
Al juliol de 2021 es va anunciar el seu tancament de l'edició en paper, però finalment es va arribar a un acord amb la empresa Grafic Projects 2010 per llicenciar la marca i continuar amb l'edició.

## Referències

* ↑ «Revista TP» (en castellà). Hearts España. Arxivat de l'original el 2017-02-11. [Consulta: 9 febrer 2017].
* ↑ «50 años de Teleprograma: 1966» (en castellà). Colección, 15-04-2016.
* 1 2 «Teleprograma (TP)» (en castellà). Recuerdos, "lo que dejamos atrás"., 08-06-2005.
* ↑ «Los premios TP se retrasan hasta otoño por motivos económicos» (en castellà). El Pais, 26-04-2013.
* ↑ «Todas las portadas de Teleprograma de 1966» (en castellà). Colección. [Consulta: 22 setembre 2021].
* 1 2 «Grafic Projects 2010 publicará en papel las revistas de televisión de Hearst España» (en castellà). Asociación de prensa de Madrid, 22-09-2021. [Consulta: 22 setembre 2021].
* 1 2 «Televisión: La popular revista TP dejará de imprimirse tras 55 años en los quioscos españoles» (en castellà). El cierre digital, 13-07-2021. [Consulta: 22 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Portades del Tp Arxivat 2017-02-11 a Wayback Machine.
# Mitologia germànica continental

La mitologia germànica continental és el subgrup de la mitologia germànica que es practicà en algunes parts de l'Europa Central durant els segles vi i segles viii, abans del període de cristianització. La mitologia germànica continental va perviure en les llegendes i les epopeies de l'alt alemany mitjà de l'edat mitjana. Es poden trobar empremtes d'aquestes històries, sobretot amb els elements sagrats eliminats, en els contes folclòrics i de fades europeus.

## Territori

En els territoris dels actuals estats d'Alemanya, Polònia, República Txeca, el nord-est de França i els països del Benelux s'establiren les tribus germàniques que la practicaren. Principalment:
* Llombards (com recollí Pau el Diaca)
* Alamans
* Francs i turingis
* Saxons
* Frisons (com recollí Willibrord d'Utrecht)

## Fonts i tradició

En comparació amb la mitologia nòrdica o escandinava i, en menor mesura, la mitologia anglosaxona, les mostres del paganisme germànic continental són molt fragmentàries: a banda d'un grapat de breus inscripcions en futhark antic, l'únic document realment pagà són els curts Encanteris de Merseburg en alt alemany antic.
Tot i això, els elements mitològics pagans van ser preservats en la literatura posterior, sobretot en la poesia èpica de l'alt alemany mitjà, però també en els folclores alemany, suís i neerlandès.

## Bibliografia

* Jan de Vries: Altgermanische Religionsgeschichte. 2 Bände. 3. unveränderte Auflage. Verlag Walter de Gruyter, Berlin 1970. (alemany)
* Rudolf Simek: Lexikon der germanischen Mythologie (= Kröners Taschenausgabe. Bd. 368). 3., völlig überarbeitete Auflage. Kröner, Stuttgart 2006, ISBN 3-520-36803-X. (alemany)

## Referències

* ↑ «Germanic religion and mythology» (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2018].

## Vegeu també

* Cant dels Nibelungs
* Völundr
# Sidi Redouane

Sidi Redouane (àrab سيدي رضوان) és una comuna rural de la província d'Ouezzane de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 19.169 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Knipowitschia mermere

Knipowitschia mermere és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Turquia.

## Referències

* ↑ Iljin B. S. 1927. Keys to the gobies (Fam. Gobiidae) of the Sea of Azov and the Black Sea. Preliminary communication. Trudy Az.-Chern. Nauch. Prom. Eksp. v. 2. 128-143.
* ↑ «Knipowitschia mermere». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.