OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1597 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1597 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 20 d'abril de 2005. Després de recordar les resolucions 827 (1993), 1166 (1998), 1329 (2003), 1411 (2002), 1431 (2002), 1481 (2003), 1503 (2003) i 1534 (2004), el Consell va modificar l'estatut del Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (TPIY) per permetre la reelecció dels jutges temporals.
El Consell de Seguretat havia rebut una nova llista de candidats per als magistrats temporals al TPIAI, i el termini per a les candidatures s'havia prorrogat fins al 31 de març de 2005, i el Secretari General de les Nacions Unides demanava un nou extensió. Uns 27 jutges elegits per l'Assemblea General de les Nacions Unides, el mandat dels quals vencia l'11 de juny de 2005, podien ser reelegits i, en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, l'estatut es va modificar en conseqüència.

## Referències

* ↑ «Security Council amends statute of former Yugoslavia tribunal to allow re-election of ad litem judges». United Nations, 20-04-2005.
* ↑ Bellelli, Roberto. International Criminal Justice: Law and Practice from the Rome Statute to Its Review. Ashgate Publishing, Ltd, 2010, p. 73. ISBN 978-1-4094-0267-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1501 a la 1600 (2003 - 2005)
* Guerres Iugoslaves

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Asop d'Acaia

El riu Asop (grec: Aσωπός Asopós) és un riu de Grècia, a la regió del Peloponnès, que neix al mont Farmakás, al municipi de Nemea, i desemboca al Golf de Corint entre els municipis de Sició i Velo-Vocha.
Antigament recorria els territoris de Fliünt i Sició, situada a la desembocadura, i per això la contrada també rebia el nom d'Asòpida o Asòpia. Comparteix nom amb els rius Asop de Beòcia, Asop de Mèlida i Asop de Frígia, i totes quatre regions associaven el seu riu amb Asop, el fill d'Ocèan.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Asopus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, II, 5, 2
# Plomelin

Plomelin (en bretó Ploveilh) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 4.065 habitants. El 3 de juliol de 2008 el consell municipal va aprovar la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.278 | 1.321 | 2.052 | 3.041 | 3.870 | 3.938 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1965-1995 | Robert Omnes |
| 1995-2008 | Yves Rohou |
| 2008- | Franck Pichon |
# Eleccions a l'Assemblea de Còrsega

Les Eleccions a l'Assemblea de Còrsega se celebren per a escollir per sufragi universal els 61 consellers membres de l'Assemblea de Còrsega. Inicialment estava previst que se celebressin cada cinc anys, com la resta d'eleccions regionals franceses, però l'estatut particular rebut en constituir-se com a Col·lectivitat Territorial de Còrsega (CTC) ha alterat la celebració d'aquesta convocatòria.

## Eleccions celebrades

* 1982
* 1984
* 1986
* 1987
* 1992
* 1998
* 1999
* 2004
* 2010

## Enllaços externs

* Resultats de les Eleccions a l'Assemblea de Còrsega
* Composició de l'Assemblea de Còrsega 1982-2004
# Efraín Juárez

Efraín Juárez Valdez (22 de febrer de 1988) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 2010.

## Referències

* ↑ «Costa Rica 1–1 Mexico». Soccernet, 23-07-2009 [Consulta: 29 agost 2011]. Arxivat 2 de novembre 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-02. [Consulta: 1r gener 2018].
* ↑ «México 0–0 Guatemala... Tri se peleó de nuevo con el gol». Medio Tiempo. [Consulta: 21 agost 2010].
# Cynoglossus puncticeps

Cynoglossus puncticeps és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que habita des de les costes de l'est de l'Índia fins a Malàisia i des de la Mar de la Xina Meridional fins a les Filipines, el nord d'Austràlia i l'est de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Son Bou

* Per a altres significats, vegeu «Basílica de Son Bou».
Son Bou o Platges de Son Bou és una platja situada a vuit quilòmetres d'Alaior, situada entre Punta Rodona i Cap de ses Penyes, així com al costat de les urbanitzacions de Son Bou, Sant Jaume de la Mediterrània i Torre Solí Nou. Aquesta platja forma part de l'enorme entrant de mar, en forma d'U, que ha originat una badia gegantina, totalment oberta a la mar. També es caracteritza per ser el tram de litoral arenós més extens de Menorca, amb més de 2,4 quilòmetres longitudinals i 120 m d'amplada, tenir arena fina blanca i aigua cristal·lina, a més d'una afluència alta de banyistes locals i turistes.
D'altra banda, disposa d'un bon nombre de bars, restaurants, hotels, servei de socorristes i altres serveis, a més les condicions marines subaquàtiques són òptimes per al fondeig d'embarcacions sempre que la climatologia sigui favorable i no bufin corrents eòliques de component nord o nord-oest. A l'extrem oest de la platja hi ha una zona on es pot practicar el nudisme.
Son Bou compta amb una petita albufera, el prat de Son Bou, que constitueix un refugi per a les aus aquàtiques migratòries. Al penya-segat que tanca la platja pel costat est, s'hi obren nombroses boques de coves d'una necròpolis talaiòtica, als peus de la qual hi ha també una basílica paleocristiana.
L'octubre de 2010 el submarí d'un equip científic va trobar bancs de corall negre a la capçalera del canyó de Son Bou, al Canal de Menorca, a uns 100 metres de fondària. Era la primera vegada que es trobava aquest tipus de corall (d'altra banda, molt extingit degut a l'activitat humana de les darreres dècades) en aquella zona del Mediterrani nord-occidental. També s'hi van observar colònies de gorgònia Callogorgia, de corall d'aigües fredes Dendrophyllia cornigera i d'esponges.

## Referències

* ↑ Gili, Josep Maria. «La troballa dels bancs de corall negre a Menorca». Recerca en acció, 04-10-2010. [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ Corall Negre Canal de Menorca 2010.mp4, per Recerca en acció, YouTube, 4/10/2010

## Enllaços externs

* La platja a Platges de Balears Arxivat 2009-08-02 a Wayback Machine.
# Rhombomys opimus

Rhombomys opimus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds de fins a 900 msnm a l'Afganistan, l'Iran, el Kazakhstan, el Kirguizstan, Mongòlia, el Pakistan, el Tadjikistan, el Turkmenistan, l'Uzbekistan i la Xina. Es tracta d'un animal diürn. El seu hàbitat natural són els deserts i semideserts. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Shar, S.; Lkhagvasuren, D.; Molur, S. Rhombomys opimus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 13 juliol 2017.
Espècies vivents de jerbus petits :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia  · Família: Muridae :
Tribus Ammodillini, Desmodilliscini, Gerbillurini i Taterillini :
Tribu Gerbillini :
Categoria :
# Baldaquí de Tost

El Baldaquí de Tost és un baldaquí fet pel taller de la Seu d'Urgell pintat cap al 1220, d'estil romànic, que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Va ingressar al museu com a adquisició de la col·lecció Plandiura el 1932.
Del baldaquí se'n conserva també, al Museu Episcopal de Vic, la cresteria i la biga davantera. Procedeix de l'església de Sant Martí de Tost (Ribera d'Urgellet, Alt Urgell). La taula del Baldaquí de Tost, que cobria l'altar per donar-li més rellevància, correspon al tipus de moble litúrgic que anava fixat amb unes bigues a la paret absidal. Un altre tipus de baldaquí romànic és el que té forma de templet, que podia ser també de fusta, com el de Baldaquí de Toses, o bé de pedra, com el que hi havia al monestir de Ripoll i del qual es conserven les bases bellament esculpides.

## Descripció

La imatge central del baldaquí és un Crist en majestat, envoltat com és habitual en aquestes pintures d'una màndorla al voltant de la qual es veu el tetramorf o representació dels quatre evangelistes canònics. Jesús porta un llibre a la mà on es pot llegir «Ego sum lux mundi» ('Jo soc la llum del món'), una fórmula també prototípica d'aquesta iconografia romànica. Els trets del rostre presenten ja característiques que anticipen el gòtic, ja que són menys plans que la cara romànica estàndard. La policromia del conjunt s'ha conservat força bé, amb tons vius vermells, verds i blaus.
La taula de Tost té una representació del Senyor en majestat, amb nimbe crucífer i entronitzat dins la màndorla, que, a l'època, havia de ser daurada, amb el llibre a la mà esquerra amb una cita bíblica, EGO SVM LVX MVNDI, que el proclama com la llum del món. Amb la dreta, fa el signe de benedicció. Al seu entorn, hi ha els quatre símbols dels evangelistes o tetramorf, cadascun dels quals duu, en lloc del llibre de l'Evangeli d'exemples més primitius, un rètol o filacteri amb el seu nom.
En l'àguila de Joan i el toro de Lluc es pot observar, especialment, la subordinació de la figura al seu marc, és a dir, a l'espai de què es disposa, encara que això representi una distorsió estranya o antinaturalista de les formes. Aquí, la manera de resoldre la configuració d'aquests dos símbols és especialment remarcable. L'estil pictòric, d'altra banda, evidencia alguns trets figuratius de caràcter més naturalista, com la figura i el rostre de l'àngel de Mateu, més pròxim al nou esperit del gòtic.
Aquesta confluència de recursos propis de dos llenguatges pictòrics evidencia les influències i tensions artístiques d'una època de canvi. Pel que fa als colors, la restauració recent ha permès de recuperar el blau i el vermell originals, molt vius.

## Referències

* ↑ «Baldaquí de Tost | Museu Nacional d'Art de Catalunya». [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ Comentari de l'obra al web del MNAC
* ↑ (MNAC/MAC 4523-4525)

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: MNAC, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
* Castiñeiras (dir.), Manuel. El cel pintat: el baldaquí de Tost. Vic: Museu Episcopal de Vic, 2008. ISBN 9788461254118.
# Minasragrita

La minasragrita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la minasgrita. Anomenada així pr la seva localitat tipus.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la minasragrita pertany a «07.DB: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; octaedres aïllats i unitats finites» juntament amb els següents minerals: aubertita, magnesioaubertita, svyazhinita, khademita, jurbanita, rostita, ortominasragrita, anortominasragrita, bobjonesita, amarantita, hohmannita, metahohmannita, aluminocopiapita, calciocopiapita, copiapita, cuprocopiapita, ferricopiapita, magnesiocopiapita i zincocopiapita.

## Característiques

La minasragrita és un sulfat de fórmula química (V$^{4+}$O)(SO₄)·5H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1 a 2.

## Formació i jaciments

La minasragrita forma eflorescències o agregats granulars. En la seva localitat tipus s'ha descrit formant eflorescències en patronita. S'ha descrit als Estats Units i a Perú.

## Referències

* ↑ «Minasragrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Norbert Schultze

Norbert Schultze (Brunsvic, Baixa Saxònia, 1911 - Bad Tölz, 2002) fou un compositor alemany. És sobretot conegut per la composició de la música de la cançó Lili Marleen.
Estudià direcció d'orquestra, composició i piano a l'Escola Superior de Música de Colònia, i teatre a Colònia i a Múnic. Entre 1931 i 1934 treballà primer com a actor i compositor en un cabaret muniquès, fou director d'orquestra a Heidelberg i a Darmstadt.
A partir de 1936, es dedicà de ple a la composició. El 1938 posà música a Lili Marleen, un poema melancòlic que el soldat Hans Leip havia escrit en plena Primera Guerra Mundial, abans de marxar destinat a Rússia. Enregistrada originalment per Lale Andersen, la cançó es feu mundialment famosa en les versions de Marlene Dietrich o Vera Lynn.
Durant la Segona Guerra Mundial, compongué la música de diversos llargmetratges de propaganda nazi. Posteriorment la seva producció es diversificà: l'òpera Schwarzer Peter (1936), el ballet Struwwelpeter (1937), el musical Käpt'n Bay-Bay (1950), l'opereta Regen in Paris i la banda sonora d'una cinquantena de pel·lícules, entre les quals Symphonie eines Lebens (1943), a més d'una llarga relació de peces populars que sovint signava amb diversos pseudònims com Frank Norbert, Peter Kornfeld o Henri Iversen.

## Filmografia

* 1939: Renate im Quartett
* 1939: Romancero marroquí
* 1939: Gold in New Frisco
* 1940: Bismarck
* 1940: Aus erster Ehe
* 1940: Frau nach Maß
* 1940: Das Neue Asien
* 1941: Kampfgeschwader Lützow
* 1941: Ich klage an
* 1942: Symphonie eines Lebens
* 1942: Der Fall Rainer
* 1942: G.P.U.
* 1943: The True Story of Lilli Marlene
* 1944: Eine Kleine Sommermelodie
* 1944: Die Affäre Rödern
* 1945: Das Leben geht weiter
* 1945: Kolberg
* 1949: Die Nacht der Zwölf
* 1950: Es kommt ein Tag
* 1952: Zwerg Nase
* 1952: Der Tag vor der Hochzeit
* 1953: Geliebtes Leben
* 1953: Käpt'n Bay-Bay
* 1953: Das war unser Rommel
* 1953: Das Tanzende Herz
* 1954: Zehn kleine Negerlein
* 1954: Unternehmen Edelweiß
* 1954: Rittmeister Wronski
* 1954: Oberarzt Dr. Solm
* 1954: Ein Leben für Do
* 1954: König Drosselbart
* 1954: Der Froschkönig
* 1955: Die Mädels vom Immenhof
* 1955: Der Fröhliche Wanderer
* 1955: Roman einer Siebzehnjährigen
* 1956: Max und Moritz
* 1956: Was die Schwalbe sang
* 1956: Air Power (sèrie TV)
* 1957: Die Freundin meines Mannes
* 1957: Jede Nacht in einem anderen Bett
* 1957: Aufruhr im Schlaraffenland
* 1958: U47 - Kapitänleutnant Prien
* 1958: Es war die erste Liebe
* 1958: Das Mädchen Rosemarie
* 1958: Ist Mama nicht fabelhaft?
* 1959: Liebe, Luft und lauter Lügen
* 1960: Der Gauner und der liebe Gott
* 1960: Soldatensender Calais
* 1960: Stefanie in Rio
* 1963: Moral 63
* 1967: Till, der Junge von nebenan (sèrie TV)
* 1976: Rosemaries Tochter
* 1993: Teufel am Hintern geküßt, Den
# Son Canals

«Son Canals» té aquests significats:
* La possessió de Son Canals, al terme de Santa Maria del Camí.
* La barriada de Son Canals, al terme de Palma, que pren el nom d'una antiga possessió del mateix nom, avui desapareguda.
* El camp de futbol de Son Canals, al terme de Palma, avui desaparegut.
# Resolució 2440 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2440 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada el 31 d'octubre de 2018. Després de recordar les resolucions anteriors sobre el Sàhara Occidental i donar la benvinguda a la decisió per part del Marroc, el Polisario, Algèria i Mauritània d'acceptar la invitació de l'Enviat Personal del Secretari General, Horst Köhler, a participar en una taula rodona a Ginebra el 5-6 de novembre de 2018, el Consell va acordar ampliar sis mesos el mandat de la Missió de les Nacions Unides per al Referèndum del Sàhara Occidental (MINURSO) fins al 30 d'abril de 2019. També insta a les parts a abstenir-se d'accions que puguin soscavar les negociacions, cridant específicament al Polisario perquè accepti les recomanacions de l'Enviat Especial pel que fa a Bir Lahlu, Tifariti i la zona de separació de Guerguerat.

## Referències

* ↑ Security Council Adopts Resolution 2440 (2018), Authorizing Six-Month Extension for United Nations Mission for Referendum in Western Sahara, un.org, 31 d'octubre de 2018

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2401 a la 2500 (2018 -)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Norbert Meier

Norbert Meier (nascut el 20 de setembre de 1958) és un exfutbolista alemany, posteriorment entrenador de futbol.
# El Colegio de México

El Colegio de México (COLMEX), és una institució pública mexicana d'educació superior i investigació en les Ciències socials i Humanitats. Va ser fundada el 8 d'octubre, 1940 pel govern federal, el Banc central de Mèxic, la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic i el Fons de Cultura Econòmica. Va tenir com antecedent immediat "La Casa de España en México" (1938-1940), institució que al seu torn va ser creada pel govern del president Lázaro Cárdenas per a donar treball als intel·lectuals espanyols que hi van emigrar per la Guerra civil espanyola. Des de 1998 opera com a institució autònoma.
Des de la seva creació i fins al 1958, el COLMEX va estar presidit per Alfonso Reyes. Durant aquells anys van ser creats diversos centres d'investigació especialitzats: el Centro de Estudios Históricos (1941) i el Centro de Estudios Sociales (1943), El Centro de Estudios Lingüísticos y Literarios (1947). Posteriorment es va crear el Centro de Estudios Internacionales (1960) i el Centro de Estudios Económicos y Demográficos (1964). El 1976 el COLMEX es va instal·lar en l'edifici on actualment té la seu al sud de la ciutat de Mèxic.
L'any 2001 li fou concedit el Premi Príncep d'Astúries de Ciències Socials, juntament amb el jurista Juan Iglesias Santos.

## Enllaços externs

* (castellà) Pàgina Oficial de El Colegio de México
* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de Ciències Socials 2001 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine.
# El somriure dels sants

El somriure dels sants és una novel·la de l'escriptor català Miquel Llor, publicada el 1947, en la qual l'autor reprén el personatge de Laura de la novel·la de 1931 Laura a la ciutat dels sants, però amb uns postulats completament diferents dels originals.
Laura a la ciutat dels sants hi havia sigut un supervendes pel qual l'autor havia acabat patint infinitat de problemes a nivell personal: la ciutat fictícia on transcorre gairebé tota l'obra, Comarquinal, era fàcilment identificable amb Vic, d'on era Miquel Llor, i també alguns dels personatges, presos de la realitat. En aquesta primera novel·la de la bilogia, Laura és una barcelonina de caràcter fort i determinat. Es casa amb un adinerat hereu de Comarquinal, i a poc a poc veu com la seua vida acaba convertida en un infern. Quan la seua situació arriba a un punt de no-retorn, escapa de casa i es reclou amb unes monges franceses. La novel·la, doncs, té un agosarat caràcter crític dels valors tradicionals de l'època.
El somriure dels sants —que aparegué primer en una traducció d'Ignasi Agustí al castellà de 1943—, continua la història quatre anys després de la fugida de Laura del poble, és a dir, durant la Guerra civil i la postguerra. L'heroïna ja no és una dona independent i rebel, sinó que té com a objectiu sometre's al seu marit, un home a qui no respecta ni ama. La moralitat de la novel·la, doncs, n'és completament oposada a la precedent i, de fet, funciona com una esmena a la totalitat dels postulats originals de l'autor.

## Referències

* ↑ AMS, 2019.
* ↑ Cornellà-Detrell, 2015.
* 1 2 Arnau, 1994.
* ↑ Samsó, 1994.

## Bibliografia

* AMS. «El somriure dels sants». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. 2019.
* Arnau, Carme. «Miquel Llor», a Llor, Miquel. Laura a la ciutat dels sants. Barcelona: Edicions 62, 1994.
* Cornellà-Detrell, Jordi «“Una novel·la pornogràfica, per favor!”: Escándalo y provocación en la literatura catalana (primera mitad del siglo XX)». Revista de filología románica, 01-01-2015, p. 87-104 [Consulta: 14 novembre 2019].
* Samsó, Joan. La cultura catalana: entre la clandestinitat i la represa pública. 1939-1951. II. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 1994.
# Jacques Sémelin

Jacques Sémelin (Le Plessis-Robinson 1951) és un historiador i politòleg francès. És professor universitari a l'Institut d'études politiques de Paris i director de recerca al Centre Nacional de la Recerca Científica (CNRS).
Els seus treballs tracten sobre els genocidis i les massacres del segle XX des d'una perspectiva pluridisciplinària amb ús de la història, la psicologia social i la ciència política. La seva obra principal ha estat "Purifier et détruire".
També és membre del comitè de redacció de la revista Vingtième Siècle. Revue d'histoire. Dirigeix el projecte electrònic d'una Encyclopédie électronique des violences de masse (Online Encyclopedia of Mass Violence), començada el 3 d'abril de 2008.
Des de la dècada de 1970 s'ha situat a favor dels moviments en favor de la resistència pacífica.

## Publicacions
### En francès

* Pour sortir de la violence, Éditions de l'Atelier, 1983
* La dissuasion civile. Principe de la résistance non-violente dans la stratégie française, ISC, 1985
* Sans armes face à Hitler. Le Résistance civile en Europe (1939–1943), Payot, Paris, 1989, ISBN 2-228-88202-X
** Réédition en 1998; traducció en anglès
* La Non-violence, amb Christian Mellon, Presses universitaires de France (Que sais-je ?), Paris, 1994, ISBN 2-13-046638-9
* Comprendre la non-violence (amb Jean-Marie Muller), Non Violence Actualité, 1985
* La Non-violence expliquée à més filles, Le Seuil, Paris, 2000, ISBN 2-02-036776-9
* La Liberté au bout des ondes. Du coup de Prague à la chute du mur de Berlin, Belfond, Paris, 1997, ISBN 2-7144-3501-7
** Traduccions en anglès, espanyol, italià, portuguès, català, japonès, hebreu i indonesi
* Purifier et détruire. Usages politiques des massacres et génocides, Éditions du Seuil, Paris, 2005, ISBN 2-02-047847-1
* J'arrive là où je suis étranger, Éditions du Seuil, Paris, 2007:Explica com malgrat el hàndicap de la seva ceguesa, se n'ha sortit en la vida.

### En català

* La no-violència explicada a les meves filles, Biblioteca Universal Empúries, 2002, ISBN 978-84-7596-929-9.

## Enllaços externs

* Pàgina de Jacques Sémelin sobre la web del Centre d'études et de recherches internationales
* Pàgina de Jacques Sémelin Arxivat 2009-10-04 a Wayback Machine. sobre la web del Centre d'analyse et d'intervention sociologiques (Cadis, EHESS)
* Online Encyclopedia of Mass Violence
# Suzy Rêgo

Suzy Sheila Rêgo de Castro, coneguda com a Suzy Rêgo (Recife, 11 de març de 1967) és una actriu brasilera.

## A la televisió

* 2012. Amor Eterno Amor - Jaque
* 2011. Morde e Assopra - Duda Aguiar
* 2007. Paixões Proibidas - Antónia Valente
* 2005. Floribella - Malva Torres Bettencourt
* 2001. Amor e Ódio - Regina Villa Real
* 1999. Louca Paixão - Vera Soares
* 1998. Era uma vez... - Heloísa
* 1995. Sangue do Meu Sangue - Solange Deschamps
* 1994. A Viagem - Carmem
* 1991. Salomé - Berta
* 1990. Riacho Doce - Cristina
* 1990. Delegacia de Mulheres - Luli Saraiva
* 1989. Top Model - Carla
* 1989. O Salvador da Pátria - Alice

## Referències

* ↑ http://www.museudatv.com.br/biografias/Suzy%20Rego.htm Arxivat 2014-02-27 a Wayback Machine.
# Resolució 2444 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2444 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 14 de novembre de 2018. El Consell decideix revocar les sancions contra Eritrea (embargament d'armes, prohibició de viatjar i congelació d'actius) mitjançant les resolucions 1907 (2009), 2023 (2011), 2060 (2012) i 2111 (2013), donat que no s'ha trobat proves que Eritrea doni suport al grup terrorista Al-Xabab, i acabant també el mandat del Grup de Monitorització d'aquestes sancions a partir del 16 de desembre. Al mateix renova l'embargament d'armes imposat a la veïna Somàlia mitjançant la 733 (1992) fins al 15 de novembre de 2019. Les úniques excepcions a l'embargament seran el lliurament d'armes, municions i equip militar al es forces de seguretat del govern de Somàlia.

## Referències

* ↑ Unanimously Adopting Resolution 2444 (2018), Security Council Lifts Sanctions on Eritrea, Renews Arms Embargo against Somalia, un.org, 14 de novembre de 2018

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2401 a la 2500 (2018 -)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org