OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 175 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 175 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 12 de setembre de 1962, després d'examinar l'aplicació de Trinitat i Tobago per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que Trinitat i Tobago fos admesa.

## Vegeu també

* Llista de Resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 101 a 200 (1943 - 1976)

## Referències

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Retsina

La retsina (en grec pετσίνα) és un vi grec resinat que s'ha estat fent almenys durant els últims 2.000 anys.
El seu sabor únic es diu que té el seu origen en la pràctica antiga de segellar les àmfores amb resina de pi blanc. Abans de la invenció de les ampolles de vidre i els taps hermètics, l'oxigen feia malbé molts vins al cap d'un any. La resina de pi ajudava a mantenir l'estanquitat del contenidor, alhora que li donava al vi l'aroma de la resina.
A l'antiga Roma van començar a utilitzar la bóta de fusta al segle iii, i això va eliminar la necessitat enològica de la resina, però el gust ja era tan popular que aquesta mena de vi continua sent avui generalitzat a Grècia.

## Referències

* ↑ «Retsina, un vino griego para recordar» (en castellà), 13-06-2017. [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ Asimov, Eric «Great Retsina, an Oxymoron No More» (en anglès). The New York Times, 17-01-2019. ISSN: 0362-4331.
# Rette mich

"Rette Mich" (Rescata'm) és el tercer single de la banda alemanya de rock Tokio Hotel, de l'àlbum Schrei (2005). Existeix la versió en anglès de la cançó, i s'anomena "Rescue me". Va ser gravada pel seu tercer àlbum d'estudi Scream.

## Formats i cançons

These are the formats and track listings of major single releases of "Rette mich".
* Singles en CD
* "Rette mich" (versió en vídeo) - 3:49
* "Rette mich" (versió acústica) - 3:42
* Singles en CD maxi
* "Rette mich" (versió en vídeo) - 3:49
* "Rette mich" (versió acústica) - 3:42
* "Thema Nr. 1" (demo 2003) - 3:14
* "Rette mich" (vídeo)
* "Durch den Monsun" (vídeo en directe)

## Posició a les llistes de vendes

| Llista (2007) | Posició més alta |
| Ö3 Austria Top 40 | 1 |
| German Singles Chart | 1 |
| Swiss Singles Chart | 6 |

## Referències

* ↑ «"Rette mich" Chart Positions and Trajectories». [Consulta: 16 febrer 2008].
# Yasmine Hamdan

Yasmine Hamdan (àrab: ياسمين حمدان, Yāsmīn Ḥamdān) (Beirut, 1976) és una actriu, cantant i compositora libanesa. Fou una de les que va obrir les portes del seu país a l'indie i l'electrònica sota el guiatge de Soap Kills, projectes que es van popularitzar barrejant les tradicions musicals àrabs amb nous llenguatges del pop. Més endavant va col·laborar amb CocoRosie i Mirwais, l'artista nascuda a Beirut s'ha estrenat en solitari amb Ya Nas, un treball en el qual lliga referències orientals, pinzellades electròniques i posats de cantautora. Un pas endavant entre vapors folk i sonoritats indies i africanes signat per una artista a qui la seva vocació renovadora l'ha portada també a col·laborar amb cineastes com Jim Jarmusch o Elia Suleiman.

## Discografia

* Bater, Soapkills (1999)
* Cheftak, Soapkills (2001)
* Enta Fen, Soapkills (2005)
* Arabology, Y.A.S, (2009), production 50/50, Label AZ, Universal France.
* Yasmine Hamdan, Kwaidan records, (2012) (reeditat com "Ya Nass" el (2013) per Crammed Discs)
* The Best of Soapkills (2015)
* Al jamilat (2017)

## Referències

* ↑ «Festival Primavera Sound 2015». Dossier 2015. Primavera Sound. [Consulta: 20 maig 2015].
# Institut Ramon Berenguer IV

Institut Ramon Berenguer IV és una obra d'Amposta (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'una sola alçada articulat en forma d'H, que dona com a resultat un conjunt d'espais diferenciats, seguint, però, un endreçat esquema funcional. La forma en H permet dividir el programa funcional per zones, ben il·luminades i ventilades. El cos central conté un pati central que fa de distribuïdor i il·lumina tot el vestíbul. Els braços més llargs es destinen a aules i els més curts acullen les dependències comunes. Els accessos i els espais que s'allarguen a banda i banda s'organitzen a l'àrea central administrativa. Tot I 'edifici està revestit amb estuc, trencat puntualment per murs de paredats de pedra del lloc.
Les cobertes expressen l'estructura funcional de l'edifici i determinen la seva imatge fabril: les que il·luminen tallers i laboratoris estan formades per dents de serra; aquelles que cobreixen les aules teòriques són a dos aigües, de vessants desiguals; i les de la resta de dependències són planes.

## Història

El projecte original correspon a un Institut Laboral, un pla de desenvolupament iniciat durant el franquisme pel Ministerio de Educación Nacional.

## Referències

* 1 2 3 «Institut Ramon Berenguer IV». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Wolfgang Ebner (músic)

Wolfgang Ebner (Augsburg, 1612 - Viena, 12 de febrer de 1665) va ser un organista, director i compositor alemany.
Des del 1634 va ser organista a la catedral de Sant Esteve de Viena i des del 1637 també va tocar aquest instrument a la Wiener Hofmusikkapelle, l'orquestra de la cort de Viena. Allà va rebre el càrrec de mestre de capella el 1663. El seu germà bessó Markus (1612–1681) també va treballar a Viena i va ser organista de l'orquestra de la cort des del 1655 fins al 1680.
Wolfgang Ebner va crear, entre altres coses, variacions per a clavicèmbal (Aria augustissimi ac invictissimi Imperatoris Ferdinandi III: XXXVI modis variata, ac pro cimbalo accomodata, Praga, 1648), així com danses, música de ballet i un motet.
Juntament amb Johann Jakob Froberger, Ebner és considerat el fundador de l'escola de pianistes de Viena.

## Referències

* ↑ «Ebner(Familie)». A: Die Musik in Geschichte und Gegenwart. Elektronische Ausgabe der ersten Auflage (1949-1986), 1986.

## Bibliografia

* Heussner, Horst. «Ebner, Wolfgang». A: Neue Deutsche Biografie (NDB) (en alemany). Volum 4. Berlín 1959: Duncker & Humblot, p. 262 ss. ISBN 3-428-00185-0.
* Pohl, Carl Ferdinand. «Ebner, Wolfgang». A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Volum 5. Leipzig: Historische Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, 1877, p. 594.

## Enllaços externs

* «Obres de i sobre Wolfgang Ebner». Catàleg de la Biblioteca Nacional Alemanya.
# Pueblo of Sandia Village

Pueblo of Sandia Village és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 344 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pueblo of Sandia Village tenia 344 habitants, 113 habitatges, i 89 famílies. La densitat de població era de 138,4 habitants per km².
Dels 113 habitatges en un 44,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31% hi vivien parelles casades, en un 29,2% dones solteres, i en un 21,2% no eren unitats familiars. En el 16,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,4% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 7,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.000 $ i la renda mediana per família de 35.179 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.179 $ mentre que les dones 23.906 $. La renda per capita de la població era d'11.240 $. Aproximadament el 16,5% de les famílies i el 19,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pueblo of Sandia Village». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pueblo of Sandia Village». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Palau de Çırağan

El palau de Çırağan (en turc: Çırağan Sarayı), fou un palau otomà actualment reconvertit en un hotel de cinc estrelles de la cadena d'hotels Kempinski. Està situat a la riba europea del Bòsfor entre Beşiktaş i Ortaköy a Istanbul, Turquia.
# Palau de les Nacions

El Palau de les Nacions (en francès: Palais des Nations) és un complex d'edificis construïts entre l'any 1929 i 1937 al parc de l'Ariana, a Ginebra, Suïssa. Va ser la seu de la Societat de Nacions fins a 1946. El 1966 el palau passa a ser la segona seu més important de les Nacions Unides, després de la seu de Nova York.
Tots els anys, el palau rep més de 8.000 reunions i 600 conferències. Alguns sectors del palau són accessibles per als visitants, els quals són més de 100.000 a l'any.
El palau és seu dels següents organismes de l'ONU:
* Organització de les Nacions unides per a l'Alimentació i l'Agricultura (AIEA)
* Oficina de Coordinació d'Assumptes Humanitaris
* Conferència de les Nacions Unides sobre Comerç i Desenvolupament (CNUCED)
* Organització de les Nacions unides per a l'Alimentació i l'Agricultura (FAO)
* Organització de les Nacions Unides pel desenvolupament industrial (ONUDI)

## Història

Després de la fundació de la Societat de Nacions, el 10 de gener de 1920, es va presentar un concurs per a la construcció d'un palau a 1926. El jurat va decidir que els arquitectes Carlo Broggi (Itàlia), Julien Flegenheimer (Suïssa), Camille Lefèvre i Henri-Paul Nénot (França) així com Joseph Vago (Hongria) feren un projecte comú.
La primera pedra de l'edifici d'estil neoclàssic es va posar el 7 de setembre de 1929. A 1933, el secretariat de la SDN s'instal·la a les parts terminades de la construcció, i a 1936 la gran majoria de treballadors s'instal·len al nou edifici, quasi enllestit.
A la primera pedra de l'edifici hi ha una càpsula del temps que conté entre altes una llista de tots els membre de la Societat, una còpia dels tractats que la constitueixen i monedes de tots els països membres. De totes maneres, en eixes dates la Societat ja no tenia cap poder real i es va dissoldre a 1945.
A partir de 1945 l'edifici va ser donat a les Nacions Unides, fundades eixe mateix any, i va ser utilitzat per diferents objectius. L'edifici K va ser ampliat entre 1950 i 1952 mentre que l'edifici D va ser construït per albergar la seu temporal de l'Organització Mundial de la Salut. L'edifici E va ser construït entre 1968 i 1973 per utilitzar-lo com a centre de conferències.
Després de les extensions, l'edifici compta amb 600 metres de llargària i conté 34 sales de conferències i 2800 despatxos. Dins l'edifici principal es pot trobar l'«escultura per la no proliferació d'armes nuclears», de l'artista Clemens Weiss, que va ser un regal del govern alemany a les Nacions Unides a 1996. El 18 de novembre de 2008, la sala de conferències XX, i més concretament la seva cúpula, fou reconstruïda totalment pel pintor mallorquí Miquel Barceló, en resposta a una petició de l'Estat espanyol, que volia fer un regal a les Nacions Unides. En aquesta sala, hi celebra les reunions el Consell de Drets Humans de les Nacions Unides.

## Referències

* ↑ Construcció del Palau de les Nacions
# Papa Gregori VI

* Aquest article tracta sobre el Papa de Roma canònic. Si cerqueu altres papes amb el mateix nom, vegeu «Gregori VI».
Gregori VI (Roma, ? – Colònia, novembre del 1047) va ser Papa de l'Església Catòlica del 1045 al 1046.
Giovanni Graciano Pierleoni era arxiprestat de Laterà quan va accedir al papat mitjançant el pagament de 1.500 lliures d'or al papa Benet IX, que poc abans havia expulsat del pontificat Silvestre III.
El continu escàndol que vivia l'Església en aquells temps, exemplificat en el fet que l'any 1045 s'haguessin succeït tres papes i que tots tres encara fossin vius, va convèncer Gregori VI de la necessitat d'una profunda reforma, per la qual cosa es va envoltar d'importants col·laboradors, entre els quals destaquen el monjo Hildebrand de Toscana, el futur papa Gregori VII, a qui va nomenar el seu secretari personal.
Les seves idees reformadores no van poder ser desenvolupades en no comptar amb l'ajuda de l'emperador Enric III, que tot i que també era partidari de reformar l'Església, no considerava Gregori el Papa adequat per dur-la a terme perquè la seva elecció estava tacada per pràctiques simòniques.
Aquesta desconfiança d'Enric III cap a Gregori, unida al fet que Benet IX encara intentava recuperar el «soli pontifici» i que Silvestre III tampoc no havia renunciat de forma explícita, el van portar a deixar-se convèncer per Odiló de Cluny i per l'ermità Gunter, a convocar un sínode a Sutri. Allí, valent-se dels privilegis que li atribuïa el Privilegium Othonis, va deposar Benet IX i Silvestre III i va obligar a abdicar Gregori VI, que va ser desterrat a Colònia, on va morir el novembre del 1047.
# Pam i pipa

Fer pam i pipa és un gest de befa que consisteix a portar el polze d'una mà al cap del nas i l'altra mà tot seguit, mentre s'agiten els dits estesos. Qui fa pam i pipa belluga els dits com si sonés el flabiol o una flauta, encara que recolza el polze sobre el nas en lloc de fer-ho sobre la boca.
Sovint quan els nens fan pam i pipa l'acostumen a acompanyar d'una frase repetida amb una cantarella per a trufar-se del seu company o adversari de joc (elis elis, putxinel·lis...).
Per extensió, l'expressió transitiva fer (-li) pam i pipa a qualcú significa befar-se'n.
Malgrat que el gest no té nom propi en castellà, a qualques països com l'Argentina o l'Uruguai l'anomenen “pito catalán”, com a fruit d'exportació cultural d'aquest «gest típic català» donat per immigrants catalans a aquests països.

## Vegeu també

* Paròdia

## Referències i notes

* ↑ La descripció morfològica del “pam i pipa” indica que opera amb la mà oberta, com un ventall, davant del nas. A l'Argentina i Uruguai es coneix com a “pito catalán”.
* ↑ pam a Optimot
* 1 2 Payrató, 2013, p. 26.
* ↑ Aragay, Ignasi. «El cos és el missatge». Ara.
* ↑ Payrató, Lluís. «La exportación más curiosa que conozco de gesto catalán es la del gesto de burla que denominamos ‘fer pam i pipa’». Universitat de Barcelona. [Consulta: 2 juny 2015].

## Bibliografia

* Payrató, Lluís. El gest nostre de cada dia. La cultura al cos : la gestualitat emblemàtica com a patrimoni de la cultura popular. Barcelona: Publicacions Abadía Montserrat, S.A., 2013. ISBN 8498835798.

## Enllaços externs

* Rude Hand Gestures
* Wikinapoli, Hand Gestures
* A Cactus on Your Palm
# Parablennius thysanius

Parablennius thysanius és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes que es troba al Golf Pèrsic, costa central d'Oman, el Pakistan, sud-oest de l'Índia, Sri Lanka, Golf de Tailàndia i Filipines. Introduït a les Hawaii.
Els mascles poden assolir els 6,2 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.

## Bibliografia

* Bath, H. 2008: Review of the genus Parablennius Miranda-Ribeiro from Australia and New Caledonia (Pisces: Blenniidae: Salariinae). Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde A, Neue Serie, 1: 77-94.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Parazous

[Això és una traducció automàtica del castellà. Calen correccions.]
Els parazous (Parazoa, gr. παρα-, para, "al costat de", i ζωα, zoa, "animal") són un tàxon amb categoria de subregne que se situa a la base de l'arbre filogenètic del regne animal en oposició al subreí Eumetazoa ; agrupa les formes més primitives, caracteritzades per no posseir teixits pròpiament dits o que, en tot cas, aquests teixits estan només parcialment diferenciats. En general agrupa un únic tall, Porifera, que no tenen músculs, nervis i òrgans interns, cosa que els assembla en molts casos a una colònia cel·lular més que a un organisme multicel·lular pròpiament dit. Tots els altres animals són eumetazoos, que sí que posseeixen teixits diferenciats.
De vegades, Parazoa reuneix Porifera amb Archaeocyatha, un grup d'esponges extintes de vegades considerades un tall a part. En altres casos s'inclou Placozoa, depenent dels autors.

## Descripció

Els parazous es diferencien dels seus ancestres, els coanoflagel·lats, en què no són microscòpics i tenen diferenciació cel·lular. No obstant això, són un grup a part de l'arbre filogenètic dels animals, donat que no tenen veritables teixits. Els únics parazous vivents són les esponges, les quals pertanyen a l'embrancament dels porífers, i els placozous (amb només quatre espècies descrites).
Els parazous són asimètrics, a diferència de tots els altres grups d'animals, que presenten alguna mena de simetria. Actualment hi ha unes 5.000 espècies, 150 de les quals són d'aigua dolça. Les larves formen part del plàncton, mentre que els adults estan fixats a alguna mena de substrat sòlid.

## Cladística

S'estima que la divisió entre parazous i eumetazous es va produir fa uns 940 milions d'anys.
Actualment es considera que els parazous són un grup parafilètic. No se l'inclou en la majoria d'anàlisis cladístiques. Quan se'n fa referència, de vegades se'l considera equivalent a l'embrancament dels porífers.
Alguns autors inclouen els placozous, un embrancament format per una única espècie, Trichoplax adhaerens, dins els parazous, encara que de vegades també els situen en el subregne dels agnotozous.

## Referències

* ↑ Nikoh N, Iwabe N, Kuma K, et al «An estimate of divergence time of Parazoa and Eumetazoa and that of Cephalochordata and Vertebrata by aldolase and triose phosphate isomerase clocks». J. Mol. Evol., 45, 1, juliol 1997, pàg. 97–106. Arxivat de l'original el 2000-09-15. DOI: 10.1007/PL00006208. PMID: 9211740 [Consulta: 20 març 2009]. (anglès)
* ↑ «PARAZOA TAXONOMY». Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 20 març 2009]. (anglès)
* ↑ «www.ncbi.nlm.nih.gov». [Consulta: 20 març 2009]. (anglès)
* ↑ «Reviews glossary». [Consulta: 20 març 2009]. (anglès)

## Enllaços externs

* Parazoa: The Sponges (anglès)
# Parbattia

Parbattia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Parbattia arisana Munroe & Mutuura, 1971
* Parbattia excavata Zhang, Li & Wang in Zhang, Li, Wang & Song, 2003
* Parbattia latifascialis South in Leech & South, 1901
* Parbattia serrata Munroe & Mutuura, 1971
* Parbattia vialis Moore, 1888

## Espècies antigues

* Parbattia aethiopicalis Hampson, 1913

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 25 desembre 2018].
# Pedro Luis Tamayo Tornadijo

Pedro Luis Tamayo Tornadijo (Pampliega, 3 de novembre de 1962) és un exfutbolista castellanolleonès, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Comença a destacar a les files del Real Burgos. És titular a les campanyes 88/89 i 89/90 a Segona Divisió. El 1990 aconsegueix l'ascens a la màxima categoria. El defensa hi disputaria dues temporades amb els burgalesos a primera divisió, en les quals suma 32 partits i un gol.
Posteriorment hi milita al CP Mérida, on és titular la campanya 92/93 a Segona Divisió, i al Córdoba CF.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Pedro Luís Vicençote

Pedro Luís Vicençote, més conegut com a Pedrinho, (nascut a Santo André, São Paulo, 22 d'octubre de 1957) és un antic jugador de futbol brasiler que jugava com defensa.
Fou jugador de Palmeiras (1977–1981), Vasco da Gama (1981–1983 i 1986), Bangu (1987–1988) i Catania (1983–1985). Fou internacional amb el Brasil.

## Referències

* ↑ «Futpedia: Pedrinho (Pedro Luís Vicençote)» (en portuguese). Globo Esporte. Arxivat de l'original el 2010-02-20. [Consulta: 26 gener 2010].
* ↑ Pedro Luís Vicençote a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Todos os brasileiros - 1982» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Partit Catòlic Tradicionalista

Partit Catòlic Tradicionalista és un partit polític espanyol fundat en 1919 per Juan Vázquez de Mella com a resultat del seu enfrontament amb Jaume de Borbó, pretendent màxim dirigent del carlisme. La ideologia del partit es basava en la interpretació que feia Vázquez de Mella del tradicionalisme, i en particular propugnava:
* Unió moral i separació econòmica de l'Església i de l'Estat.
* Substitució del règim parlamentari pel representatiu.
* Autarquia de municipis i regions, i defensa resolta de l'ordre social fundat en l'harmonia de classes que formen el treball integral.
* Política internacional orientada cap als tres ideals que desemboca la història d'Espanya: dominació de l'Estret, federació amb Portugal, i unió amb els Estats Hispanoamericans.
El Partit Catòlic Tradicionalista va tenir com òrgan d'expressió principal el periòdic "El Pensamiento Espanyol". Va llanguir durant la Dictadura de Miguel Primo de Rivera i especialment a la mort de Vázquez de Mella. El 1931 els seus seguidors participen juntament amb els partits Carlista i Integrista en la creació de la Comunió Tradicionalista.
# Passatge de Torrefeta

Passatge de Torrefeta és un pas cobert de Torrefeta, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest passatge està format per dos trams ben diferenciats que uneixen la Plaça Major, punt més elevat de la vila, amb el C/ Sastre. Té una planta amb forma de "L" invertida. En el seu braç més llarg trobem un arc apuntat que funciona com a punt d'incisió, en el qual durant un metre queda al descobert. És una obra arquitravada que deixa entreveure les antigues bigues de fusta, tot i que actualment s'ha reforçat amb bigues de formigó.
El paviment es troba enllosat i té un lleuger pendent que salva el nivell d'un extrem a l'altre del passatge.

## Referències

* 1 2 «Passatge de Torrefeta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Pau de Solà-Morales Serra

Pau de Solà-Morales Serra és professor d'Arquitectura a la URV. Professor d'Estètica i Dibuix a l'Escola d'Arquitectura de Reus (URV). És llicenciat en Arquitectura i Urbanisme per l'ETSAB (1993) i doctor en Disseny per la Universitat Harvard (2000). Ha estat professor visitant a la Harvard Design School i professor i responsable de l'àrea d'informàtica de l'Accademia d'Architettura a la Universitat de la Suïssa italiana. S'ha especialitzat en teoria de l'arquitectura contemporània també i en l'ús i l'aplicació de les tecnologies de la informació en relació amb l'arquitectura i el disseny, àmbits sobre els quals ha publicat nombrosos articles.

## Referències

* ↑ «Pau de Solà-Morales». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Menjamel gorjagroc

El menjamel gorjagroc (Nesoptilotis flavicollis) és una espècie d'ocell de la família Meliphagidae. És similar en comportament i aspecte al menjamel d'oïdes blanques i és endèmic de l'illa australiana de Tasmània.

## Referències

* ↑ «Menjamel gorjagroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)