OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Columna d'Igel

La columna d'Igel (en alemany, Igeler Säule) és un monument funerari romà del segle iii, situat a Igel, a 9 km a l'oest de Trèveris, al marge esquerre del riu Mosel·la, a Alemanya.

## Descripció

El monument, d'arenisca vermella, té una alçada de 27 metres. La inscripció de la part davantera indica que és una tomba familiar construïda pels germans Secundino Aventino i Secundino Securo. Els relleus, que se'n troben a les quatre cares, mostren rastres de pintura. Representen escenes mitològiques: Aquil·les, Perseu i Andròmeda, els treballs i la glorificació d'Hèrcules. També mostra escenes quotidianes entre comerciants de teles d'Augusta Treverorum (Trèveris) i els seus clients. El monument es corona amb una escultura de Júpiter i Ganimedes duts cap a l'Olimp per una àguila, d'on prové el nom d'Igel.
En les excavacions no s'han trobat restes humanes al peu del mausoleu.
El monument ha arribat fins als nostres dies gràcies a un error popular d'interpretació que es perpetuà al llarg dels segles: en època cristiana s'interpretà com la celebració del matrimoni de Constanci I i d'Hel·lena de Constantinoble, pares de Constantí I. El monument fou així emparat per les autoritats eclesiàstiques. També feu de mil·liari, perquè es troba exactament a 8,8 km, és a dir, a quatre llegües (leuga) d'Augusta Treverorum (Trèveris). La llegua romana (d'origen gal) equival a una milla i mitja romana.
El mausoleu d'Igel s'inscrigué al 1986 en la llista del patrimoni mundial de la Unesco, amb els monuments romans de Trèveris (Porta Nigra, l'Amfiteatre de Trèveris, la basílica de Constantí de Trèveris, les termes de Barbara, el pont romà i les termes imperials).
El Landesmuseum de Trèveris exposa una reproducció del mausoleu, pintada amb els colors originaris.

## Referències

* ↑ Wightman, Edith Mary.. Gallia Belgica (en anglés). University of California Press, 1985. ISBN 0-520-05297-8. OCLC 12366286.

## Bibliografia

* Heinz Cüppers, Arbeiten und Beobachtungen an der Igeler Säule. In: Trierer Zeitschrift für Geschichte und Kunst der Trierer Landes und seiner Nachbargebiete 31 Jg. (1968), S. 222-226.
* Hans Dragendorff, Emil Krüger, Das Grabmal von Igel. Lintz, Trier 1924.
* Friedrich Drexel, Die Bilder der Igeler Säule. In: Mitteilungen donis Deutschen Archäologischen Instituts, Römische Abteilung. Bd. 25, 1920, S. 84–142
* Andreas Mehl, Wirtschaft, Gesellschaft, Totenglauben. Die "Igeler Säule" bei Trier und ihre Grabherrn. In: Laverna. Bd. 8, 1997, S. 59ff.
* Eberhard Zahn, Die neue Rekonstruktionszeichnung der Igeler Säule. In: Trierer Zeitschrift für Geschichte und Kunst der Trierer Landes und seiner Nachbargebiete 31 Jg. (1968), S. 227-234.
* Eberhard Zahn, Die Igeler Säule in Igel bei Trier. 5. Aufl. Neusser Dr. o. Verl., Neuss 1982.
# Microtus nebrodensis

Microtus nebrodensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'illa italiana de Sicília, on viu a altituds d'entre 0 i 1.905 msnm. Té una llargada de cap a gropa de 84-102 mm i la cua de 22-29 mm. Les femelles presenten tres parells de mugrons. Fou separat del talpó mediterrani (M. savii) a mitjans de la dècada del 2010 i el seu estat de conservació encara no ha estat avaluat per la Unió Internacional per a la Conservació de la Natura. El seu nom específic, nebrodensis, significa ‘dels Nebrodi’ en llatí.

## Referències

* ↑ Kryštufek i Schönbrodt, 2022, p. 325 i 326.

## Bibliografia

* Kryštufek, B.; Schönbrodt, G. I. Voles and Lemmings (Arvicolinae) of the Palaearctic Region (en anglès). University of Maribor Press, 2022. DOI 10.18690/um.fnm.2.2022. ISBN 978-961-286-611-2.
# Hab

Hab és un riu del Pakistan, a la frontera entre les províncies del Sind i de Balutxistan. El seu curs és d'uns 380 km. Neix a la regió de Kalat, al Balutxistan, i corre cap al sud-est durant 40 km i després al sud durant uns 80 km i finalment al sud-oest la resta del seu curs, fins a desaiguar a la mar d'Aràbia prop del cap Monze. Exceptuat l'Indus, és l'únic riu perenne del Sind. La seva aigua abasteix a Karachi. Abunda en peixos. Els seus afluents principals són el Saruna, el Samotri i el Wira Hab.

## Referències

* The imperial gazetteer of India, 1885, Sir William Wilson Hunter, London, Trübner & co.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Maksimilijan Vrhovac

Maksimilijan Vrhovac (Karlovac, 23 de novembre de 1752 – Zagreb, 16 de desembre de 1827) va ser el bisbe de Zagreb. També va ser un dels arquitectes ideològics del renaixement nacional croat. Vrhovac és bé recordat per la seva incansable tasca per recollir el tresor espiritual de la nació i difondre l'accés als llibres entre el poble croat. En concret, el 1808 se'n va anar al Parlament de Croàcia demanant que la seva biblioteca es pogués obrir al públic.
Vrhovac estudià en Viena i Bolonya abans de convertir-se en vicerector, i més tard rector, al seminari de Zagreb, així com un professor de dogma a l'Acadèmia de Zagreb. L'Emperador Josep II el va ascendir a rector del seminari a Pest abans del seu retorn a Croàcia com a bisbe.

## Referències

* Franjo Šanjek: "Kršćanstvo na hrvatskom prostoru" (Zagreb, Kršćanska sadašnjost, 1996., str.406.)
# Gai Licini Lucul

Gai Licini Lucul (llatí: Gaius Licinius Lucullus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Licínia, i era de la família dels Licini Lucul, d'origen plebeu.
Va ser tribú de la plebs l'any 196 aC i va proposar una llei per la creació del col·legi sacerdotal dels triumvirs epulons, dedicats a proveir el banquet de Júpiter i altres déus, i que en endavant apareixen regularment. Va ser una de les tres primeres persones que va exercir aquest ofici. L'any 191 aC va ser un dels dos comissionats nomenats per consagrar el temple de Juventa al circ Màxim, construït per Marc Livi Salinator per celebrar una derrota d'Àsdrubal.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 838.
# Lucina

D'acord amb la mitologia romana, Lucina va ser una divinitat itàlica que presidia els parts.
Algunes voltes era confosa amb Juno, a la que s'invocava amb el nom de Juno Lucina per tenir un bon part, o amb Diana, que protegia els naixements. Lucina va acabar sent un sobrenom de les dues deesses.
També es va assimilar a la dea grega Ilitia, protectora dels parts i dels nens acabats de néixer.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 140. ISBN 8429741461.
# Habitatge al carrer Major, 17 (Hostalric)

L'edifici situat al carrer Major, 17 és una obra del municipi d'Hostalric (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa entre mitgeres, situada al nucli urbà. Consta de planta baixa, pis i terrat. Té la façana arrebossada i pintada d'un color groc pàlid. A la planta baixa hi ha una porta amb dovelles de pedra. Al pis, una finestra amb balcó i barana de forja. A la part superior unes gelosies, una cornisa, una balaustrada i terrat. A la part dreta de l'edifici hi ha una cadena en pedra que separa visualment l'habitatge de la casa del costat. La casa número 15 segueix pràcticament la mateixa estructura, però sembla haver patit més reformes i no conserva la porta amb dovelles.

## Referències

* 1 2 3 4 «Major, 17». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 novembre 2014].
# Frontilabrus caeruleus

Frontilabrus caeruleus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Maldives.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E. i B. Condé, 1989. Frontilabrus caeruleus, noveaux genre et espèce de Labride des Maldives. Rev. Fr. Aquariol. 15(3):89-92.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Comissió Federal de Comunicacions

La Comissió Federal de Comunicacions (FCC Federal Communication Comission) és una agència estatal independent dels EUA amb l'objectiu de regular les comunicacions interestatals de cable, ràdio, televisió i satèl·lit. Fou creada pel congrés dels EUA l'any 1934 i té la seu a Washington DC.
La seva normativa forma part del títol 47 (telecomunicacions) de la llista de codis CFR dels EUA.

## Títol 47 dels codis de regulacions federal

Aquest codi 47 recull les normatives federals dels EUA sobre telecomunicacions, en els següents capítols :
* Capítol 1 - Telègrafs (§§ 1.. to 17)
* Capítol 2 - Cables submarins (§§ 21 to 39)
* Capítol 3 - Radiotelègraf (§ 51..)
* Capítol 4 - Acta de la ràdio del 1927 (§§ 81.. to 120)
* Capítol 5 - Comunicacions cable o ràdio (§§ 151 to 622)
* Capítol 6 - Sistemes de comunicació per satèl·lit (§§ 701 to 769)
* Capítol 7 - Comunicacions de campanya (§ 801..)
* Capítol 8 - Administració de la informació i telecomunicacions nacionals (§§ 901 to 942)
* Capítol 9 - Interceptació de comunicacions digitals i altres (§§ 1001 to 1021)
* Capítol 10 - Tv local (§§ 1101 to 1110)
* Capítol 11 - Alertes del servei mòbil comercial (§§ 1201 to 1205)
* Capítol 12 - Banda ampla (§§ 1301 to 1305)
* Capítol 13 - Comunicacions de seguretat pública i Subhastes d'espectre electromagnètic (§§ 1401 to 1473)

## Parts més importants del Títol 47

* Part 15 -- s'encarrega de les emissions espúries de radiofreqüència i emissions de radiodifusió.
* Part 18 -- s'encarrega de les bandes de ràdio industrials, científiques i mèdiques ISM.
* Part 68 -- s'encarrega de la connexió directa dels terminasl a la xarxa de telefonia pública.
* Part 87 -- s'encarrega dels serveis d'aviació.
* Part 90 -- s'encarrega de les bandes amb llicència per a usos privats i no federals.
* Part 97 -- s'encarrega del servei de ràdio amater.

## Referències

* ↑ «Codi 47 dels EUA - Telecomunicacions» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2016].
* ↑ «Titol 47 part 15» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2016].
* ↑ «Titol 47 part 18» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2016].
* ↑ «Títol 47 part 68» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2016].
* ↑ «Títol 47 part 87» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2016].
* ↑ «Títol 47 part 90» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2016].
* ↑ «Títol 47 part 97» (en anglès). [Consulta: 22 novembre 2016].

## Vegeu també

* ETSI (Institut Europeu de Normes de Telecomunicacions)
* UL (Organització de seguretat)
* CEN (Comitè Europeu d'Estandardització)
* Marca CE
* Marca ENEC
* CENELEC (Comité Européen de Normalisation Électrotechnique)
* ANSI (Institut Nacional dels Estats Units d'Estàndards)
* TIA (Telecommunications Industry Association)
# Momoiïta

La momoiïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup estructural del granat. Rep el seu nom en honor del professor Hitoshi Momoi (1930-2002) el primer que va reconèixer la presència d'un component Mn₃V₂Si₃O₁₂ en el granat.

## Característiques

La momoiïta és un nesosilicat de fórmula química (Mn$^{2+}$,Ca)₃V₂$^{3+}$(SiO₄)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema isomètric. Totes les imatges de momoiïta podrien estar mostrant en realitat goldmanita, la qual no és possible distingir-a visualment sense una anàlisi individual.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la momoiïta pertany a «9.AD - Nesosilicats sense anions addicionals; cations en [6] i/o major coordinació» juntament amb els següents minerals: larnita, calcio-olivina, merwinita, bredigita, andradita, almandina, calderita, goldmanita, grossulària, henritermierita, hibschita, hidroandradita, katoïta, kimzeyita, knorringita, majorita, morimotoïta, vogesita, schorlomita, spessartina, uvarovita, wadalita, holtstamita, kerimasita, toturita, eltyubyuïta, coffinita, hafnó, torita, thorogummita, zircó, stetindita, huttonita, tombarthita-(Y), eulitina i reidita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kurase, a la ciutat de Saijo de la prefectura d'Ehime (Illa de Shikoku, Japó). També ha estat descrita a altres indrets del Japó, com la mina Fuji (Chubu), Hokkejino (Kinki) i la mina Tanohata (Tohoku).

## Referències

* ↑ «Momoiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Grimpa-soques de barbeta blanca

El grimpa-soques de barbeta blanca (Dendrocincla merula) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) que habita la selva humida del sud de Veneçuela, Guaiana, oest del Brasil amazònic, est del Perú i nord i est de Bolívia.
# Maestranza

«Maestranza» té aquests significats:
* Real Maestranza de Caballería de Sevilla
* Reial Mestrança de Cavalleria de València
* Reial Mestrança de Cavalleria de Saragossa
* Reial Mestrança de Cavalleria de Ronda
* Reial Mestrança de Cavalleria de l'Havana
* Maestranza Aerea
* La Maestranza, Plaça de toros de Sevilla
# Georges Rutaganda

Georges Anderson Nderubumwe Rutaganda (Ngoma, 27 de novembre de 1958 - Benin, 11 d'octubre de 2010) va ser el segon vicepresident de la milícia hutu ruandesa Interahamwe.
Rutaganda va ser en part responsable del genocidi ruandès de 1994. El fiscal James Stewart va declarar que "sense Georges Rutaganda, el genocidi ruandès no hauria funcionat de la mateixa manera". Ell era a Radio Télévision Libre des Mille Collines a Kigali el 1994, encoratjant a la milícia Interahamwe a exterminar a tots els tutsis. Es va al·legar que Rutaganda va capturar, va violar i va torturar les dones tutsis als amagatalls d'Interahamwe a Kigali. Altres informes afirmen que Rutaganda va capturar prostitutes tutsis creient que eren bruixes.
Durant aquest temps, Rutaganda es va informar que subministra a la seva milícia armament robat de l'exèrcit ruandès. Rutaganda va ser arrestat el 10 d'octubre de 1995 i traslladat a Arusha, Tanzània, el 26 de maig de 1996. Va ser sentenciat a cadena perpètua per genocidi, crims contra la humanitat i assassinat.
Va morir de malaltia a Benín, on complia la seva condemna, l'11 d'octubre de 2010.

## Miscel·lània

Rutaganda fou interpretat per Hakeem Kae-Kazim a la pel·lícula Hotel Rwanda.

## Referències

* ↑ Des Forges, Alison. Leave None to Tell the Story: Genocide in Rwanda – The Organization → The Militia. Nova York: Human Rights Watch, març 1999. ISBN 1-56432-171-1. «"Phénéas Ruhumuriza, first vice-president, George Rutaganda, second vice president..."»
* ↑ «Georges Anderson Nderubumwe Rutaganda». TRIAL International. Arxivat de l'original el 2018-07-23. [Consulta: 20 juliol 2018].
* ↑ «Life sentence for Rwanda genocide leader». BBC News, 06-12-1999. [Consulta: 4 abril 2009].
* ↑ http://www.rfi.fr/afrique/20101013-ancien-chef-milicien-rwandais-georges-rutaganda-est-decede-benin
* ↑ «George Rutaganda (Character)». IMDB. Arxivat de l'original el 2009-03-21. [Consulta: 2 abril 2009].
# Frontinià

Frontinià fou el primer bisbe de Girona (~516- ~517) del qual hi ha documentat el nom, malgrat que en fonts de falsos cronicons hom cita com a predecessors seus a Sant Ponç i sant Narcís (principis de segle IV) o la presència d'un bisbe de nom desconegut esmentat en un decretal d'Innocenci I dirigida al bisbe Hilari que havia estat nomenat sense el suport dels feligresos. Les fonts històriques que permeten asseverar l'existència d'aquest bisbe són les actes del Concili de Tarragona del 516 en què signà en quart lloc; i les del Concili de Girona de l'any següent. Flórez especula que el seu episcopat s'allargaria força anys fins abans del 540.

## Notes

* 1 2 Merino, Antolín; de la Canal, José. «cap. IV. Catálogo de los Obispos de Gerona desde fines del siglo III hasta la invasión de los Moros». A: Enrique Flórez. España sagrada: Tratado LXXXI de la Santa Iglesia de Gerona en su estado antiguo. Madrid: Imprenta de Collado, 1819, p. 24-46 [Consulta: 25 gener 2015].
* ↑ Buenacasa Pérez, Carles; Sales Carbonell, Jordina «Importància geopolítica d'una ciutat en època visigoda: Girona després de Vouillé (ss. VI-VII)». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins [Girona], Vol. XLII (MMI I Congrés d'Història de Girona, dos mil anys d'història), 2001, p. 66 [Consulta: 25 gener 2015].
# Lux

* Per a altres significats, vegeu «Lux (desambiguació)».
El lux és la unitat del SI per a la mesura de la Il·luminació. Es tracta d'una unitat derivada amb nom propi i amb un símbol particular que són les lletres lx La paraula 'il·luminància' no existeix en català, cal dir 'il·luminació'. El seu valor equival a un flux d'un lumen que incideix en un metre quadrat:
    1 lx = 1 lm/m² = 1 m²·m$^{–4}$·cd
El lumen i el lux deriven de la unitat de base candela i donen informació sobre la visió humana.

## Múltiples i submúltiples del SI

| Múltiple | Nom | Símbol | Submúltiple | Nom | Símbol |
| 10$^0$ | lux | lx | | | |
| 10¹ | decalux | dalx | 10$^{–1}$ | decilux | dlx |
| 10² | hectolux | hlx | 10$^{–2}$ | centilux | clx |
| 10$^3$ | kilolux | klx | 10$^{–3}$ | mil·lilux | mlx |
| 10⁶ | megalux | Mlx | 10$^{–6}$ | microlux | µlx |
| 10⁹ | gigalux | Glx | 10$^{–9}$ | nanolux | nlx |
| 10$^{12}$ | teralux | Tlx | 10$^{–12}$ | picolux | plx |
| 10$^{15}$ | petalux | Plx | 10$^{–15}$ | femtolux | flx |
| 10$^{18}$ | exalux | Elx | 10$^{–18}$ | attolux | alx |
| 10$^{21}$ | zettalux | Zlx | 10$^{–21}$ | zeptolux | zlx |
| 10$^{24}$ | yottalux | Ylx | 10$^{–24}$ | yoctolux | ylx |

## Exemples d'il·luminació

* La llum del Sol d'un dia mitjà il·lumina entre 32.000 i 100.000 lux.
* Els platons de televisió s'il·luminen cap als 1.000 lux.
* Una oficina ben enllumenada té cap a 400 lux d'il·luminació.
* La llum de la lluna representa aproximadament 1 lux.
* La llum dels estels mesuren cap a 0,000 05 lux.

## Diferències entre lux i lumen

La diferència entre el lux i el lumen és que el lux té en compte l'àrea sobre la qual s'estén la llum. Així, 1.000 lúmens, concentrats en un metre quadrat il·luminen aquest metre quadrat amb 1.000 lux. Però els mateixos 1000 lumens repartits en 10 metres quadrats, produeixen una il·luminació molt menor: només 100 lux. Així, il·luminar una àrea major amb el mateix nombre de lux requereix augmentar el nombre de lumens.

## Il·luminació i energia

La il·luminació no és una mesura directa de l'energia de la llum, perquè la relació entre energia i il·luminació depèn de la longitud d'ona. A 555 nm, enmig de l'espectre visible, un lux és igual a 1,46 mW/m².

## Referències

* ↑ BIMP, 2019, p. 26.
* ↑ BIMP, 2019, p. 29.

## Bibliografia

* «Le Système International d'Unités» (PDF) (en francès i anglès). BIMP [Sèvres], Novena edició, 2019.
# Vanessa (cràter)

Vanessa és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 10 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim grec, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Vanessa». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Grimpa-soques de Tschudi

El grimpa-soques de Tschudi (Xiphorhynchus chunchotambo) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida de les terres baixes des del sud-est de Colòmbia fins Bolívia meridional.

## Referències

* ↑ «Grimpa-soques de Tschudi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 29-12-2010, (català)
# Luci Papiri Cras (mestre de la cavalleria)

Luci Papiri Cras (en llatí Lucius Papirius Crassus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Papíria, una antiga família romana d'origen plebeu.
Va sermagister equitum del dictador Luci Papiri Cursor Mugil·là l'any 324 aC. Cursor Mugil·là el deixà encarregat del comandament a Roma, però li va prohibir qualsevol activitat militar, i va marxar al Samni on no va ser ben rebut per les tropes. Després de la pau els romans van retirar l'exèrcit del Samni i van tornar a Roma on el dictador va fer una entrada triomfal i va ser rebut amb tots els honors per Luci Papiri Cras. Quan el dictador va presentar la renúncia al Senat aquest li va encarregar de dirigir les eleccions de cònsol. Segons el Dictionary of greek and roman biography que esmenta com a referència els Fasti, va ocupar el mateix càrrec però l'any 320 aC sota el dictador Tit Manli Imperiós Torquat que no és esmentat per Tit Livi.

## Referències

* ↑ Livi 8, 36. (llatí)
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 882.
# Georg Solti

Sir Georg Solti, nascut György Stern el 21 d'octubre de 1912 a Budapest (Hongria), i mort el 5 de setembre de 1997 a Antibes (França), va ser un destacat director d'orquestra hongarès afincat al Regne Unit.

## Biografia

Solti va estudiar a Budapest amb Ernő Dohnányi, Béla Bartók i Zoltán Kodály. Va començar la seva carrera professional com a ajudant d'Arturo Toscanini a Salzburg el 1936-1937 i va debutar amb Les noces de Fígaro de Mozart a Budapest el 1936. Solti va sobreviure als anys de guerra a Suïssa com a professor de piano, ja que el Govern suís li va prohibir la direcció orquestral, i després del final de la guerra. Es va convertir en:
* líder de l'òpera de la ciutat de Baviera de Múnic (1946–1952)
* director general de l'Òpera de Frankfurt (1952-1961)
* director musical de la Royal Opera House de Covent Garden (1961-1971)
* director musical de l'Orquestra Simfònica de Chicago (1969–1992)
* assessor artístic/musical de l'Òpera de París (1971-1973).
Solti també va col·laborar més estretament amb l'Orquestra Filharmònica de Londres i l'Orquestra de París. També ha actuat en diverses sales d'òpera i concerts internacionals com l'Òpera de San Francisco, Glyndebourne, l'Òpera de Chicago, l'Òpera Metropolitana, el Festival de Bayreuth, i va dirigir el concert del Premi Nobel a Estocolm el 1991. Va treballar activament fins a la seva mort.
Va realitzar un gran nombre d'enregistraments llegendaris per a Decca ja als anys 50 i 60 durant el primer període de l'LP i la tecnologia estèreo, inclòs el primer enregistrament complet d'anell de Nibelungen amb la Filharmònica de Viena entre 1958 i 1965, encara es considera entre els millors tan musicalment. I sonorament. Es va donar a conèixer com un apreciat intèrpret de Beethoven, Brahms, Bruckner, Elgar, Mahler, Schumann i els darrers anys també Xostakóvitx. Va rebre 33 premis Grammy, que és més que qualsevol altre artista.
El seu estil es caracteritzava per interpretacions enèrgiques, precises i vivaces.
George Solti va ser nomenat cavaller el 1971 a la Gran Bretanya per les seves contribucions a la música.
L'asteroide 6974 porta el seu nom Solti.

## Referències

* ↑ https://www.deccaclassics.com/en/artists/läst%5BEnllaç+no+actiu%5D 18 november 2008.
* ↑ https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=6974/(på engelska). Minor Planet Center. Läst 21 oktober 2020.
* https://www.thecrimson.com/article/1979/6/7/schmidt-friedman-cousteau-8-others-receive/The%5BEnllaç+no+actiu%5D Harvard Crimson, 7 juni 1979,[font de Wikidata]
* https://www.siv.archives-nationales.culture.gouv.fr/siv/rechercheconsultation/consultation/ir/pdfIR.action?irId=FRAN_IR_026438/[font de Wikidata]

## Enllaços externs

* https://www.deccaclassics.com/en/artists