OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Olathe (Kansas)

Olathe és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2008 tenia 119.993 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Olathe tenia 92.962 habitants, 32.314 habitatges, i 24.623 famílies. La densitat de població era de 662,7 habitants/km².
Dels 32.314 habitatges en un 45,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,8% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 23,8% no eren unitats familiars. En el 18,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 36,7% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 5,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.111$ i la renda mediana per família de 68.498$. Els homes tenien una renda mediana de 45.699$ mentre que les dones 30.217$. La renda per capita de la població era de 24.498$. Entorn del 2,4% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Olathe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Olathe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Olargues

Olargues és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània. Aquest municipi pertany a l'associació Els pobles més bonics de França.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
* ↑ Els pobles més bonics de França: Olargues

## Enllaços externs

* Oficina de turisme de Caroux a l'Alt Llenguadoc
# Olatz Vázquez Aurrekoetxea

Olatz Vázquez Aurrekoetxea (Sopela, 1994 - Sopela, 3 de setembre de 2021) va ser una periodista i fotògrafa que va voler visualitzar la lluita diària contra un càncer gàstric a través de la fotografia.

## Biografia

Quan era jove l'atreia la pintura i el dibuix, fins que a 17 anys va començar a treballar com a model per fotògrafes com Mara Saiz. També va treballar com a redactora en una productora audiovisual i va fer col·laboracions per la revista Vogue o Radio 3.
El 9 de juny del 2020 li van diagnosticar un càncer gàstric avançat, i a partir d'aquest moment va decidir mostrar a través de la fotografia la lluita contra la malaltia. Durant els 18 mesos anteriors no li van diagnosticar malgrat les molèsties que patia i les repetides visites als metges. L'agost del 2020 va denunciar a les xarxes socials que els metges li havien tardat massa en detectar el càncer gàstric per culpa dels retards en fer una endoscòpia provocats per la pandèmia. El juliol del 2021 va tornar a criticar que per la pandèmia s'havien diagnosticat un 21% menys de casos de càncer.
El pianista James Rhodes li va regalar la seva càmera Leica després d'un sorteig on va participar amb quatre fotos al seu cos. El 2020 va fer l'exposició Història d'una Leica de James Rhodes al Leica Gallery Madrid. A través del projecte Minbizia va fer un projecte visual per seguir mostrant la seva lluita contra la malaltia que va arribar al festival Internacional de Fotografia de Belgrad el 2021.
El juny del 2021 va participar en un assaig experimental a l'Hospital de la Vall d'Hebron de Barcelona, un tractament que es va acabar el juliol quan un TAC va mostrar que els resultats no eren bons. Es va traslladar a casa seva, a Biscaia, on va passar els darrers mesos de la seva vida. Va fer l'última publicació a les xarxes socials el 19 d'agost del 2021, on relatava que havia passat unes setmanes molt difícils.

## Referències

* ↑ «Esquela de Olatz Vázquez Aurrekoetxea» (en castellà). ElCorreo.com. [Consulta: 9 setembre 2021].
* 1 2 «Muere con 27 años Olatz Vázquez, la periodista que narró su lucha contra un cáncer gástrico» (en castellà), 03-09-2021. [Consulta: 3 setembre 2021].
* 1 2 20minutos. «Quién era Olatz Vázquez, la periodista y fotógrafa que se convirtió en un símbolo de la lucha contra el cáncer» (en castellà), 03-09-2021. [Consulta: 3 setembre 2021].
* 1 2 3 4 «Muere la periodista vizcaína Olatz Vázquez, símbolo de la lucha contra el cáncer durante la pandemia» (en castellà), 03-09-2021. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ «Muere la periodista Olatz Vázquez, que narró su experiencia con el cáncer en las redes» (en castellà), 03-09-2021. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ Pereda, Rubén. «Fallece Olatz Vázquez, la periodista que retrató su cáncer a través de la fotografía y las redes sociales» (en castellà), 03-09-2021. [Consulta: 3 setembre 2021].
# Parabrandtita

La parabrandtita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la collinsita. Rep el nom en al·lusió a la seva relació dimorfa amb la brandtita.

## Característiques

La parabrandtita és un arsenat de fórmula química Ca₂Mn²⁺(AsO₄)₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1986. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la parabrandtita pertany a «08.CG - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: cassidyita, col·linsita, fairfieldita, gaitita, messelita, talmessita, hillita, brandtita, roselita, wendwilsonita, zincroselita, rruffita, ferrilotharmeyerita, lotharmeyerita, mawbyita, mounanaïta, thometzekita, tsumcorita, cobaltlotharmeyerita, cabalzarita, krettnichita, cobalttsumcorita, niquellotharmeyerita, manganlotharmeyerita, schneebergita, niquelschneebergita, gartrellita, helmutwinklerita, zincgartrel·lita, rappoldita, fosfogartrel·lita, lukrahnita, pottsita i niqueltalmessita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Sterling, situada a Ogdensburg, dins el districte miner de Franklin, al comtat de Sussex (Nova Jersey, Estats Units), on es troba com a grups microscòpics de cristalls sobre la superfície de fissures que travessen mineral massiu "vermell" de wil·lemita-franklinita. També ha estat descrita a la mina Gozaisho, a la ciutat d'Iwaki (prefectura de Fukushima, Japó). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Parabrandtite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 18 agost 2024].
# Parabrisa

El parabrisa és el vidre frontal que poden utilitzar vehicles com ara un automòbil, una moto, un autobús, un tren, un avió, un vaixell, etcètera.
El parabrisa modern està generalment fet de vidre laminat de seguretat, i consta de dues làmines de vidre amb una capa de policarbonat laminat de seguretat al mig. Com el nom indica, la seva principal funció és la de protegir el conductor del vent, dels insectes i per a major comoditat en el viatge.
El parabrisa de les motos normalment és de plàstic acrílic i resistent als impactes. En el cas de la moto el parabrisa també compleix la funció de trencar el vent amb una finalitat aerodinàmica i per a la millor visibilitat del conductor.
Abans de 1940 els parabrises usats en els vehicles automotor queien cap endavant en el moment d'un impacte, més tard es van emprar els de vidre temperat, aquests en el moment d'un impacte esclataven sent d'una alta perillositat per al conductor (els trossos es clavaven a la cara). L'avanç tècnic va portar al present parabrises de vidre laminat donant una major garantia de seguretat, aquest vidre en el moment d'un impacte esclata sense desprendre partícules perilloses per als ocupants del vehicle.

## Vegeu també

* Automòbil
* Vidre laminat
* Vidre trempat
* ALON
* Eixugaparabrisa
* Carrosser

## Referències

* ↑ parabrisa a Optimot
# PP+Cs

PP+Cs és el nom de la coalició electoral entre el Partit Popular del País Basc i Ciutadans. Es va formar el 21 de febrer de 2020 per poder concórrer a les eleccions al Parlament Basc de 2020. La coalició té com a referent Navarra Suma, una coalició entre el Partit Popular de Navarra, Ciutadans i Unió del Poble Navarrès.
La coalició va rebre 60.650 vots, 68.000 menys que les dues formacions per separat en les eleccions anteriors, obtenint sis diputats (3 per Àlaba, dos per Biscaia i un per Guipúscoa, tres diputats menys que en 2016. Quatre diputats son del PP (dos per Àlava, un per Biscaia i un per Guipúscoa i dos son de Ciutadans (un per Àlava i un per Biscaia).

## Referències

* ↑ «Crisi al PP: Génova firma l'acord amb Cs a Euskadi malgrat l'oposició d'Alonso». 324cat, 21-02-2020. [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ «Bizkaiko azken eserlekua kendu dio PP+Csek EH Bilduri» (en basc). EITB, 17-07-2020. [Consulta: 22 maig 2021].
# Palau de Miraflores

* Per a altres significats, vegeu «Palau del Marqués de Miraflores».
El Palau de Miraflores és la residència oficial del President de Veneçuela. Està situat al centre-oest de Caracas, a prop del centre de la ciutat i a pocs metres del Palau Federal Legislatiu. Va començar a ser construït a mitjans de 1884 sota la direcció del comte italià Giussepi Orsi de Mombello durant el mandat del president Joaquín Crespo (1884-1886), però va ser a partir de 1900 quan va començar a utilitzar-se com a palau presidencial, sota el govern de Cipriano Castro.
# Iacopo Alighieri

Iacopo Alighieri (Florència, aprox. 1290 — Florència, 1348) va ser un poeta italià, fill de Dante Alighieri.
Va seguir el seu pare a l'exili de Florència i va viure a Ravenna. Quan el seu pare va morir va enviar enviar una còpia de la Divina Comèdia a Guiu II Polentani, el governador de la ciutat. El 1325 va tornar a Florència on va poder fer-se càrrec dels assumptes familiars i finalment va esdevenir canonge a Verona.
Va ser un dels primers estudiosos de la Divina Comèdia, va publicar-ne el primer resum, en tercets i un dels primers comentaris sobre l'Infern (Commento). També va publicar el poema enciclopèdic Dottrinale (~1341) un heptasíl·lab de 60 capítols que tracta diversos temes des de l'astronomia, l'astrologia, la religió o la societat.

## Referències

* ↑ «Iacopo Alighieri». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Iacopo Alighieri al Projecte Gutenberg
# Loudounita

La loudounita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom del comtat de Loudoun, (Virgínia, Estats Units), on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La loudounita és un silicat de fórmula química NaCa₅Zr₄Si$_{16}$O$_{40}$(OH)$_{11}$·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1982, sent publicada per primera vegada el 1983. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la loudounita pertany a «09.HF - Silicats sense classificar, amb Nb, Ta, Zr» juntament amb la mongolita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Nacional d'Història Natural, l'Smithsonian, situat a Washington DC (Estats Units), amb el número de registre: nmnh 14939.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera New Goose Creek, situada a la localitat de Leesburg, al comtat de Loudoun (Virgínia, Estats Units). També ha estat descrita a la pedrera Fairfax, a la localitat de Centreville, dins el comtat de Fairfax, també a Virgínia. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Loudounite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 maig 2020].
# Els Evolucionistes

Els Evolucionistes fou un grup artístic barceloní, en actiu entre 1917 i 1923, bé que tingué prolongacions formals molts anys més, que recollia un grup heterogeni d'artistes marcats pels principis estètics del noucentisme i alhora rebutjant-ne l'ortodòxia programàtica. Molt influenciats per l'obra de Cézanne que va ser exposada a Barcelona el 1917, tota una generació d'artistes barcelonins en va quedar marcada.
S'organitzaren una sèrie d'exposicions col·lectives al Cercle Artístic de Sant Lluc, la primera el 1918, que tingueren difusió i suport de la premsa, sobretot a través del crític d'Art i escriptor Sebastià Gasch, del promotor Joan Merli, i del crític d'art i periodista Joan Cortès i Vidal, impulsors d'aquest grup. Les Galeries Dalmau van exposar el grup l'any 1918. Artistes que hi participaren són: Joan Rebull, Josep Granyer, Josep Viladomat i Massanas, Emili Bosch i Roger, Francesc Elias, Apel·les Fenosa, Àngel Ferrant, Lluís Ferré Estela, Alfred Figueras, Manuel Humbert, Alfred Sisquella, Joan Serra.
El grup freqüentava el Café Paris i el districte cinquè, en un radi proper a l'escola d'Arts i Oficis Llotja.

## Referències

* Joan Rebull- evolucionistes. Museu Reina Sofía
* J. Miquel Garcia. Els evolucionistes, Parsifal edicions .2004
# Pellofa (desambiguació)

«Pellofa» té aquests significats:
* Pellofa: monedes que circulaven a l'interior d'algunes comunitats religioses
* Pellofa: beguda típica de menorca
* Pellofa: sinònim de boll
# Mans de Breish

Mans de Breish (nascut Gérard Pourhomme el 29 de gener de 1949 a Carcassona) és amb Claudi Martí, Patric i Joan-Pau Verdier un dels cantants més importants de la revifada de la música occitana als anys 1970.
Ha escrit no fa gaire un àlbum-homenatge a Joan Bodon: Alba d'Occitània.

## Discografia

* Volèm viure al país (Ventadorn, 1975).
* Autonomia (Ventadorn, 1977).
* Flor de Luna (Aura, 2000).
* Alba d'Occitània (Aura, 2004).
* La guèrra bartassièra (2011).
* Ont se'n va (2017).

## Enllaços externs

* Lloc web de Mans de Breish Arxivat 2009-06-11 a Wayback Machine.
* Lloc web de la discogràfica Aura de Patric Arxivat 2017-12-27 a Wayback Machine.
# María del Rosario González

María del Rosario González (Montevideo, 9 d'abril de 1967) coneguda com a Lalo Barrubia, és una escriptora, performer i traductora uruguaiana, radicada a Malmö (Suècia) des del 2001.

## Trajectoria

Ha publicat vuit llibres de poesia, diverses novel·les i col·leccions de contes. Els seus textos figuren en les antologies Zur-dos: última poesía latinoamericana (Paradiso, Argentina, 2004) i Porque el país no alcanza: poesía emigrante de la América Latina (EBL, Mèxic, 2011), entre d'altres.
En 2014 li va ser atorgat el Premi Nacional de Literatura de l'Uruguai a la categoria Narrativa (obres inèdites) pel llibre Ratas (originalment publicat el 2012 per l'editorial Criatura).
El 2011 va publicar a Suècia el seu primer llibre de poemes en edició bilingüe, Borracha en las ciudades, amb traducció de Juana Adcock.
El 2015 va treballar en el projecte 100KAVD (100 poemes quotidians curts i enfadats / Copenhaguen-Hèlsinki) que reuneix poesia i performance. És editora de la sèrie de poesia traduïda La Piedra Imán (Ediciones Liliputienses, Espanya) i imparteix tallers de poesia i prosa.
També ha treballat com a productora cultural i cap de projecte per a diverses institucions públiques i privades, entre elles Kulturförvaltningen Malmö.

## Obres

* 2017, Suzuki 400 (poesia, 2a ed.).
* 1999, Tabaco (poesia).
* 2004, Arena (novel·la, 2a ed. 2017).
* 2009, Pégame, que me gusta (novel·la, 2a ed. 2014).
* 2011, Borracha en las ciudades (poesia, 2a ed. 2013 / 3a ed. 2016).
* 2012, Ratas (relats).
* 2013, Los misterios dolorosos (novel·la).

## Actuacions

* 1991, La puta madre.
* 1999 - 2000, El Rap de la Pocha.
* 2007 - 2008, Latino for ever (Montevideo-Maldonado-Berlín-Hèlsinki).
* 2008 - 2011, Parásitos (Malmö-Lund-Hèlsinki).
* 2013 - 2014, Fronteras/Borderline (Göteborg-Mexico DF-Montevideo).
* 2015, 100 KAVD (Copenhaguen-Hèlsinki).

## Premis

* 2011, Premi del Ministeri de Cultura de l'Uruguai; 3r Premi en categoria Narrativa per a Pégame, que me gusta (2009).
* 2014, Premis Annuals de Literatura; 1r Premi en categoria Narrativa per a Ratas (2012).

## Referències

* ↑ «Afuera» (en castellà). La diaria, 12-12-2013.
* ↑ «Ganadores Premios Anuales de Literatura 2014» ( PDF) (en castellà). MEC. Arxivat de l'original el 2018-03-18. [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ «Diez libros uruguayos que marcaron la década» (en castellà). El Observador, 29-12-2019.
* ↑ Ferreira, Gerardo. «La máquina del 89» (en castellà). La Diaria, 28-11-2017.
* ↑ Ricciardulli, Andrés. «El regreso de la loba rubia: literatura para morderte mejor» (en castellà). Criatura, 23-06-2012.
* ↑ «Una Tormenta con Lalo Barrubia» (en castellà). Radio Uruguay, 16-01-2014.
# María Auxiliadora Delgado San Martín

María Auxiliadora Delgado San Martín (Montevideo, 11 de març de 1937 - Montevideo, 31 de juliol de 2019) va ser la primera dama de l'Uruguai entre 2005 i 2010 i posteriorment entre 2015 i la seva mort, per virtut del seu matrimoni amb el 39è i 41è president de la República, Tabaré Vázquez, amb qui va casar-se el 1964. Va tenir quatre fills amb ell.

## Biografia

La més petita d'11 germans, María Auxiliadora va perdre el seu pare als 3 anys de vida i les tres germanes majors de la família van començar a treballar des de la seva joventut. María Auxiliadora era veïna del seu futur marit i un dels polítics més importants del país, Tabaré Vázquez, el primer president d'esquerra (2005-2010) i membre del Front Ampli.
Va treballar a la Caixa de Jubilacions i Pensions de Professionals Universitaris, en la secció Tràmits i Expedients, fins que es va jubilar el 1992 amb el càrrec de cap de departament. Ja per aquesta època el seu espòs era intendent de Montevideo.
Com a catòlica, María Auxiliadora va col·laborar amb diferents parròquies i famílies que ho necessitaven. Els seus veïns la descriuen com una dona senzilla, actualment dedicada a les tasques de la llar. També va presidir la Comissió Honorària de Salut Bucal Escolar. Com a primera dama, va mantenir un perfil discret davant dels mitjans de premsa.

## Referències

* ↑ «Presidencia de la República Oriental del Uruguay: "Falleció la señora María Auxiliadora Delgado"». Arxivat de l'original el 2019-07-31. [Consulta: 31 juliol 2019].
* ↑ Periòdic uruguaià El País: Una ama de casa en el gobierno (castellà)
* ↑ Article del periòdic uruguaià El País: La salud bucal llegó a las escuelas rurales (castellà)
# Mas Martí (Bellver de Cerdanya)

El Mas Martí és una obra de Bellver de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'edificacions d'origen rural, tal com indica el seu nom es tractava d'un mas típicament cerdà. Les seves independències han estat habilitades com a restaurant, tot manteniment d'una manera digna la tipologia original.

## Història

L'antic Mas Martí es troba molt proper a la urbanització "Verd Sol", zona residencial de nova creació destinada a l'estiueig i al turisme.

## Referències

* 1 2 «Mas Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Mas Martí (la Torre de Claramunt)

El Mas Martí és una obra de la Torre de Claramunt (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un mas de planta rectangular, de dos pisos, construït de pedra local, el sostre és de teules, a doble vessant; la porta principal, d'arc de mig punt adovellada. Les finestres, rectangulars. Consta d'altres dependències: pel vi, corrals, etc. Està a punt d'enderrocar-se totalment.

## Història

És del segle xviii, i a aquesta època sembla que pertanyen moltes de les masies que trobem en aquesta zona, reflectint així una època de major ocupació i cultiu d'aquestes terres.

## Referències

* 1 2 «Mas Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Mare de Déu de la Consolació de Cotlliure

La Mare de Déu de la Consolació de Cotlliure és un santuari marià del terme de la vila de Cotlliure, a la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.
Està situada a la zona sud-occidental del terme, en el vessant nord del Pic de Tallaferro, i al sud-oest de la vila de Cotlliure, a prop i a migdia de Puig Oriol. Pertany a la capçalera de la Ribera del Dui.
S'hi accedeix des de Cotlliure per la carretera D-86, que cal abandonar al Coll del Calbó, per seguir una pista en bon estat cap al sud-oest, la qual porta en un breu recorregut als aparcaments del costat del santuari.

## Història

El primer esment d'aquest santuari és del segle xiii, quan apareix com a lloc de vida eremítica. Els franciscans s'hi instal·laren el 1382, però per poc temps. Es convertí aviat en un lloc de molta devoció dels cotlliurencs, que hi solien anar a pregar en cas de sequera.
Fou venut a particulars a ran de la Revolució Francesa, però el 1805 un grup de vilatans de Cotlliure recuperà el lloc per a l'ús popular; una confraria s'encarregà de l'administració.
S'hi celebra un concorregut aplec el 18 d'agost, així com un altre el 8 de setembre, en què es canten els goigs tradicionals i s'hi fan ballades.

## L'edifici

El segle xvii foren bastits el temple i el claustre actuals, i s'hi venera una imatge de la Mare de Déu de Consolació feta de fusta daurada.

## Referències

* ↑ «El santuari de la Mare de Déu de la Consolació, als ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-05-31. [Consulta: 1r maig 2016].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu de la Consolació de Cotlliure» (en català). [Consulta: 2021].

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Cotlliure». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 95. Mare de Déu de la Consolació de Cotlliure». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.