OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Musaranya de Dent

La musaranya de Dent (Crocidura denti) és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae) que habita al Camerun, la República Democràtica del Congo, el Gabon, Guinea, Sierra Leone, Uganda i, possiblement, la República del Congo, la República Centreafricana i Etiòpia.
Fou anomenada en honor de l'explorador britànic R. E. Dent.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Hutterer, R. (2016). "Crocidura denti." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 4 abril 2023]
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 106. ISBN 978-0801893049.

## Bibliografia

* Corbet, G.B.; Hill, J.E., 1991. A World List of Mammalian Species. Tercera edició. Natural History Museum Publications & Oxford University Press, Londres i Oxford: v-viii, 1-243.
* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* Grubb, P., Jones, T. S., Davies, A. G., Edberg, E., Starin, E. D. i Hill, J. E., 1998. Mammals of Ghana, Sierra Leone and The Gambia. Trendrine Press, Zennor, St Ives, Cornualla (Gran Bretanya)
* Heim de Balsac, H., 1959. Nouvelle Contribution a l'Etude des Insectivores Soricidae du Mont Cameroun. Bonner Zoologische Beitrage 382: 198–217.
* Hutterer, R., 1993. Order Insectivora. A: Wilson, D.E. i Reeder, D.M. (editors) Mammal Species of the World. Segona edició. Smithsonian Institution Press, Washington DC i Londres: 69-130.
* Hutterer, R., 2005. Order Soricomorpha. A: D. E. Wilson i D. M. Reeder (editors), Mammal Species of the World, p. 220-311. Johns Hopkins University Press, Baltimore, Maryland
* Ziegler, S., Nikolaus, G. i Hutterer, R., 2002. High mammalian diversity in the newly established National Park of Upper Niger, Republic of Guinea. Oryx 36(1): 73–80.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Corta Guadiana

El Corta Guadiana és un llac artificial trobat a Puebla de Guzmán (Província de Huelva). El llac suposà un perill per a la salut pública per la quantitat de CO₂ que contenia a les profunditats fins que fou desgasificat a finals del 2017. El llac mesura 17.500 metros quadrats i té una profunditat màxima de 68 metros.
El llac es formà el 1893 pel perforament del subsòl de les mines de Las Herrerías fet inicialment per l'empresa britànica The Bedel Metal & Chemical que cercava sulfur de ferro. Les perforacions continuaren per les posteriors empreses mineres.
A partir de 1912 la mina va ser operada per l'empresa francesa Saint Gobain, fins que el 1951 passà a mans de Minas de Herrerías Sociedad Anónima, una empresa fundada pel Banco Urquijo (avui en dia Banco Sabadell), el Banco de Vizcaya (avui en dia BBVA) i la família Sundheim, milionaris residents a Huelva. Minas de Herrerías Sociedad Anónima abandonà el jaciment miner a finals de la dècada de 1980 en el context econòmic de la crisi minera en la seua plenitud. El 1988 la gasificació del llac va ocórrer perquè es deixà de bombar l'aigua del llac.
El 2016 uns científics trobaren que a les profunditats del llac hi havia uns 80.000 metres cúbics de diòxid de carboni formats per l'activitat minera. Aquests gasos en cas d'eixir suposarien un perill per a la salut dels voltants. La Junta d'Andalusia acordà el 2017 amb l'Instituto Geológico y Minero y España un projecte de desgasificar el llac, que costaria 21.000 euros. Ficaren una tub que extreia els gasos.

## Referències

* 1 2 «El fin del 'lago asesino' de Huelva sólo costará 21.000 euros». El Español, 01-09-2017 [Consulta: 21 maig 2018].
* 1 2 «Finaliza la ampliación de desgasificación de Corta Guadiana». Diario de Huelva, 27-09-2017 [Consulta: 21 maig 2018].
* 1 2 Ansede, Manuel «Hallado un ‘lago asesino’ en España». El País, 24-07-2016 [Consulta: 21 maig 2018].
* ↑ Boehrer, Bertram; Yusta, Iñaki; Magin, Katrin; Sanchez-España, Javier «Quantifying, assessing and removing the extreme gas load from meromictic Guadiana pit lake, Southwest Spain». Science of The Total Environment, 563-564, 01-09-2016, pàg. 468–477. DOI: 10.1016/j.scitotenv.2016.04.118.
* ↑ «Acuerdo para desgasificar la corta de Minas de Herrerías». Cadena SER, 21-08-2017 [Consulta: 21 maig 2018].
# Kinako

Kinako (黄粉 o きなこ), també coneguda com a farina de soia torrada, és un producte d'ús comú a la cuina japonesa. Concretament s'anomena com a "farina de soia sencera torrada en pols". El seu sabor es compara amb la de la mantega de cacauet. En japonès, la paraula kinako significa "farina groga".
Kinako es produeix a partir de grans torrats de soia triturats. És un complement alimentari saludable i saborós que conté vitamines del complex B i proteïnes. Combinat amb llet o llet de soia es pot utilitzar com una beguda, per exemple el Warabimochi, un famós dolç cobert de kinako.

## Referències culturals

Kinako és un nom popular per a mascotes. Alguns Kinako populars són:
* Kinako el Gos Policia
* Kinako el Shiba Inu
* Kinakomotchi, un personatge Tamagotchi

## Referències

* ↑ «YouTube».
* ↑ «Kinako the Shiba Inu goes nuts - YouTube».
* ↑ «Kinakomotchi». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 abril 2009].
# Tanc Mark IX

El tanc Mark IX va ser un vehicle blindat de combat de la 1a Guerra Mundial, és el primer vehicle de transport blindat de personal (APC) de la història on la fita principal era aquesta.
L'últim tanc Mark IX sobreviu al Museu del Tanc de Bovington.

## Referències

* Bombay, László dr. – Gyarmati, József – Turcsányi, Károly dr. (1999): Harckocsik. Zrínyi kiadó, Budapest ISBN 963 327 332 3

## Vegeu també

* Tanc Mark I
# Mitranes

Mitranes o Mitrines o Mitrenes (Mithranes, Mithrenes, Μιθρήνης) o Mithrines Μιθρίνης) fou el comandant persa de la guarnició de Sardes abans de l'arribada de l'exèrcit macedoni d'Alexandre el Gran.
Després de la batalla del Grànic (334 aC) Mitranes es va rendir voluntàriament a Alexandre i fou tractat amb distinció. Després de la batalla d'Arbela o Gaugamela, Alexandre el va nomenar sàtrapa d'Armènia càrrec que va exercir fins al repartiment de territoris dels seus generals el 323 aC. No obstant la personalitat és discutida, i si bé Toumanoff accepta aquesta identificació, Chaumont, Traina i d'altres historiadors consideren que el sàtrapa Mitrenes (i no Mitranes) que va obtenir la satrapia el 331 aC era un militar persa, lloctinent d'Orontes II.

## Vegeu també

* Mitrenes

## Bibliografia

* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 394-395.
* Pierre Briant, Histoire de l'Empire perse de Cyrus à Alexandre, Fayard, Paris, 1996 (ISBN 2-213-59667-0).
* Paul Cloché, La dislocation d'un empire. Les premiers successeurs d'Alexandre le Grand, Payot, Paris, 1959.
# Riu Ain

El riu Ain (en francoprovenzal Riu En) és un riu de França, un afluent del riu Roine per la dreta. Neix en l'altiplà Nozeroy, a 750 m d'altura, en el departament del Jura. El seu curs, de 195 quilòmetres, discorre pels departaments de Jura i el departament al qual dona el seu nom, Ain.
La presa de Vouglans, construïda en 1968, produeix un embassament de 35 km de longitud. El Ain i els seus afluents alimenten una quinzena de centrals hidroelèctriques.
| Estació hidrològica | Superfície de la conca (km²) | Cabal mitjà anual (m³/s) |
| Perte-de-l'Ain | 210 | 9,590 |
| Marigny | 650 | 27,40 |
| Embassament de Voulgans | 1.120 | 40,80 |
| Pont-d'Ain | 2760 | 105,0 |
| Chazey-sud-Ain | 3.630 | 123,0 |
# Mottram

«Mottram» té aquests significats:
* Mottram in Longdendale, Gran Manchester, Anglaterra
* Mottram St Andrew, Cheshire, Anglaterra
# Musaranya de Day

La musaranya de Day (Suncus dayi) és una espècie de soricomorf de la família dels sorícids. És endèmica de l'Índia. Es tracta d'un animal de costums nocturns.

## Referències

* ↑ Chakraborty, S.; Nameer, P. O.; Molur, S. Suncus dayi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25 març 2015.
# Cort de Iaroslav

La Cort de Iaroslav (Ярославово Дворище en rus, Yaroslávovo Dvorishche) és un complex arquitectònic històric situat al barri del Mercat (Torgovia storona), que fou la residència del príncep Iaroslav a la ciutat de Nóvgorod. Avui dia està situada entre el mercat, la catedral de Sant Nicolau i l'església de Sant Procopi. El mercat, que va ser renovat i totalment modificat els segles xvi i xvii, és l'únic que ha quedat de la residència.
La cort de Iaroslav va ser anomenada així per Iaroslav el Savi qui, sent príncep de Nóvgorod —a l'època part de la Rus de Kíev— va construir-hi un palau. El vetxe de la ciutat acostumava a celebrar-se enfront de la cort de Iaroslav i, el 1224, diversos pagans acusats de bruixeria foren cremats al lloc.
Segons els estudis tradicionals, després que els novgorodians expulsessin al príncep Vsèvolod de Pskov el 1136, Nóvgorod va començar a elegir els seus propis prínceps i a prohibir-los que tinguessin terres a la ciutat. La cort de Iaroslav va deixar de ser una residència de prínceps i aquests van passar a viure a la cort de Riurik.
Com a part del centre històric de la ciutat de Nóvgorod, el claustre de la Cort de Iaroslav va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1992.

## Galeria

* Mercat de Nóvgorod, d'Apol·linari Mikhailovitx Vasnetsov
* Catedral de Sant Nicolau
* Vista d'algunes esglésies
* Arcades de la Cort i del mercat

## Referències

* ↑ A. I. Semenov, «Iaroslavovo Dvorishche i Torg» (Nóvgorod: gaseta Novgorodskaia Pravda, 1958).
* ↑ Janet Martin, Medieval Russia 980-1584. Cambridge: Cambridge University Press, 1995).
* ↑ «Historic Monuments of Novgorod and Surroundings». World Heritage List. UNESCO. [Consulta: 3 maig 2017].

## Bibliografia

* А. И. Семенов. Ярославово Дворище и Торг. Новгород: Новгородская правда, 1958
* Triphonova A. N. /Трифонова А. Н., Histoire de Novgorod la Grande au XX /История Великого Новгорода в XX веке, Северный паломник. ISBN 978-5-94431-299-0
# Khusraw Sultan

Khusraw Sultan (Lahore 1587 - Asirgarh 1626) fou el fill gran de l'emperador mogol Jahangir, net de Raja Bhagwan Das per part de la seva mare Shah Begum. Fou el favorit del seu avi Akbar que desitjava que un dia fos el successor.
Quan el seu pare va pujar al tron (1605) no va tardar a revoltar-se (1606) però fou derrotat i empresonat a Allahabad. Un temps després fou alliberat i va planejar una segona conspiració a la part occidental de l'imperi que fou avortada i altre cop detingut, passant la resta de la seva vida empresonat. Va morir a Asirgarh, al Dècan, el 1622, segurament assassinat per orde de Shah Jahan. Una germana de nom Sultan Nithar Begam, el va fer enterrar als jardins anomenats de Khusraw Bagh a Allahabad, ordenant la construcció d'un mausoleu.
El 1627 quan Shah Jahan va pujar al tron, els seus dos fills Dawar Bakhsh (conegut com a Bulaki) i Garshasp, foren immediatament executats.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, en concret aquí
# Telesforo Julve Jordán

Telesforo Julve Jordán (11 de gener de 1884, Vila-roia, Aragó - 1945, València, País Valencià) va ser un constructor de guitarres establert a València.
Les seues guitarres van ser molt populars durant les primeres dècades del segle xx, sent exportades internacionalment. El musicòleg i constructor de guitarres José Luis Romanillos ho recull en el seu diccionari de guitarrers.

## Biografia

Va néixer un 11 de gener de 1884 en Vila-roia (Terol) i va morir a València en 1945. Va aprendre l'ofici de constructor de guitarres de la mà del seu oncle Andrés Marín Simón.
Des de 1909 va obrir un taller al costat dels seus socis Francisco Armengol i Francisco Lloréns, societat que va existir fins que en 1915 Armengol va abandonar. Va ser en 1918 quan Julve va començar a treballar de manera independent.
A més de guitarres l'empresa també s'encarregava de l'elaboració de cordes, que sovint eren importades d'altres països. S'estima que durant diversos anys va tenir una producció de diversos milers d'unitats. En 1933, va comprar l'equipament i la marca creada pel també lutier Salvador Ibáñez.
Del taller de Julve van sortir molts constructors que després d'un període de formació van abandonar el taller per a provar sort pel seu compte, amb desigual fortuna. Entre ells destaca Ricardo Sanchis Nácher que després de 8 anys en el taller es va establir en solitari en 1925.
Després de la seua mort en 1945 el negoci va ser continuat pels seus fills Juan i Telesforo Julve Torres.

## Referències

* ↑ Romanillos, José Luis. The Vihuela de Mano and The Spanish Guitar. A dictionary of the makers of plucked and bowed musical instruments of Spain (1200 - 2002) (en inglés), 2002.
* ↑ Ton Bogaard. «Company history» (en inglés). Arxivat de l'original el 2019-03-28. [Consulta: 25 octubre 2016].
* ↑ «Post Cuerda Pulsada» (en espanyol europeu). [Consulta: 21 març 2024].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «La inesperada historia de Ibanez, la multinacional de guitarras nació en un taller de Valencia» (en castellà). [Consulta: 21 març 2024].
* ↑ Jesús. «Las guitarras Ibanez nacieron en Valencia» (en castellà), 15-02-2015. [Consulta: 21 març 2024].
* ↑ «Telesforo Julve» (en castellà). [Consulta: 8 juny 2019].
* ↑ SergioM. «RICARDO SANCHIS NACHER – A Compas Albacete» (en castellà). [Consulta: 21 març 2024].
# Molí de la Conqueta

El Molí de la Conqueta és una obra de Sant Feliu de Pallerols (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situat a l'interior d'un obrador, aquest molí fariner ha estat sempre ubicat al mateix lloc. Està format per tres molins, l'un al costat de l'altre. Antigament, a l'eix motriu hi havia unes corretges connectades que feien funcionar un garbellador situat al pis superior; després, la farina baixava a una farinera que es troba a la sala de moles. Sota aquesta sala es troba la bassa, a l'interior de l'edifici i amb forma cúbica. A l'anar baixant de nivells es van observant els collferros, els engegadors i els alçadors amb proteccions de fusta. El carcabà, amb una única sortida, està cobert totalment de tosca i s'hi troben tres rodets metàl·lics.

## Història

El molí de la Conqueta és segurament contemporani a la fundació de la sagrera altmedieval. Documentada per primera vegada al segle xii, aquesta construcció apareix ja a l'any 1285 com a propietat del senyor Guillem Galceran de Cartellà. Inicialment era un petit molí fariner que funcionava gràcies a la força hidràulica: l'aigua provenia d'una petita resclosa ("La Conqueta") que, canalitzada, abastia uns safaretjos i entrava a la bassa situada a l'interior del molí, sota la sala de moles. L'any 1533, en temps de paraires, s'hi va instal·lar una mola drapera, tot i que posteriorment el molí va tornar al seu ús original. Al 1649 es tornen a tenir notícies del molí, moment en què la vila de Sant Feliu creix considerablement. Als anys 60 és finalment clausurat.

## Referències

* 1 2 «Molí de la Conqueta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Riu Alagón

El riu Alagón és un riu d'Espanya, l'afluent més llarg del riu Tajo d'entre els situats a la conca espanyola.
Neix a la Sierra de Peña de Francia, a prop de Salamanca, travessa les comunitats autònomes de Castella i Lleó i Extremadura i desemboca a la riva dreta del riu Tajo prop d'Alcántara, (Càceres). En el seu curs passa per les poblacions de Còria, Garcibuey, Ceclavín i Montehermoso i els seus afluents són els rius: riu Francia, riu Sangusín, riu Cuerpo de Hombre, riu La Palla, riu de los Ángeles, riu Ambroz, riu Jerte i el riu Árrago.
Tallant el desnivell entre ambdues Mesetes, flueix entre esquistos d'escassa vegetació i argiles fèrtils (Vega de Coria); el curs alt és aprofitat per al regadiu i l'energia elèctrica (compta amb els embassaments de Gabriel y Galán i de Valdeobispo). Té un cabal de 49,59 m³/s (a Alcántara) i el seu règim és pluvionival oceànic amb influència mediterrània.

## Referències

* ↑ IES Alagón. Coria. Informació sobre el riu Alagón Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Informació sobre l'embassament de Gabriel y Galán Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Informació sobre l'embassament de Valdeobispo (castellà)
* ↑ «Riu Alagón». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Alagón - galeria d'imatges Arxivat 2009-08-07 a Wayback Machine. (castellà)
* Informació turística sobre la Vall del riu Alagón Arxivat 2009-09-19 a Wayback Machine. (castellà)
* Article sobre el Riu Alagón al diari "Hoy.es" 15.03.11 (castellà)
# Nella Larsen

Nella Larsen, amb nom de casada Nella Imes (Chicago, Illinois, EUA, 13 d'abril de 1891 - Nova York, 30 de març de 1964) va ser una novel·lista i escriptora de la història del Harlem Renaissance.
Filla de mare danesa i pare de les Índies Occidentals, que va morir quan ella tenia dos anys, va estudiar durant un any a la Universitat de Fisk, on va viure la vida en una comunitat totalment negra i després va anar a classes a la Universitat de Copenhaguen (1910-12), a Dinamarca. Es va establir a Nova York, es va graduar a l'escola d'infermeria i també es va convertir en bibliotecària infantil. Casada des de 1919 amb Elmer Imes, un professor de física negre, el 1933 se'n va divorciar. Va tenir amistat amb Carl Van Vechten. A partir de 1941, Larsen va treballar com a infermera en un hospital de Brooklyn fins a la seva mort.
Larsen va escriure dues novel·les i alguns relats. Encara que la seva activitat literària és escassa, la seva obra és d'una qualitat extraordinària, cosa que li va fer guanyar el reconeixement dels seus contemporanis i dels crítics actuals. La primera història de Larsen va ser publicada el 1926. La seva primera novel·la, Quicksand (1928), es refereix a una dona mestissa jove i inquieta que cerca l'amor, l'acceptació i el sentit del propòsit, per aconseguir assossegar la seva situació emocional i creativa. La seva segona novel·la, Passing (1929), se centra en dues dones de pell clara, una de les quals, Irene, es casa amb un home negre i viu a Harlem, mentre que l'altra, Clare, es casa amb un blanc, però no pot rebutjar els seus llaços culturals negres. En 1930, Larsen es va convertir en la primera dona negra a obtenir una beca Guggenheim. Ja no va tornar a publicar, i encara que la seva producció literària va ser escassa, va acabar guanyant el reconeixement dels seus contemporanis.
Des de finals del segle XX s'ha produït un ressorgiment de l'interès per la seva obra, quan s'han estudiat qüestions d'identitat racial i sexual. Les seves obres han estat objecte de nombrosos estudis acadèmics, i ara és àmpliament lloada "no només com la primera novel·lista del Renaixement de Harlem, sinó també com una important figura del modernisme nord-americà".

## Referències

* 1 2 3 «Nella Larsen, American author». Encyclopaedia Britannica [Consulta: 2 juny 2018].
* ↑ McDonald, C. Ann; Champion, Laurie (ed.); Nelson, Emmanuel Sampath (ed.). «Nella Larsen (1891-1964)». A: American Women Writers, 1900-1945: A Bio-bibliographical Critical Sourcebook. Greenwood Publishing Group, 2000, p. 182–191. ISBN 978-0-313-30943-4 [Consulta: 2 juny 2018].
* ↑ Bone, Martyn. «Nella Larsen». A: The Encyclopedia of Twentieth-Century Fiction. Wiley-Blackwell, 2011, p. 658-659.
# Corre-soques orellut centreamericà

El corre-soques orellut centreamericà (Pseudocolaptes lawrencii) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae). Habita la selva humida a les muntanyes de Costa Rica i Panamà.

## Referències

* ↑ «Corre-soques orellut centreamericà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 29-12-2010, (català)
# Khushal Khan Khattak

Khushal Khan Khattak (paixtu: خوشحال خان خټک) (Akora, 1613 - Tirah, 19 de febrer de 1689) fou un destacat poeta, guerrer i cap tribal dels khatak. Va escriure una gran col·lecció de poemes durant l'Imperi Mogol, al segle xvii, reclamant unitat per combatre els mongols i promovent el nacionalisme paixtu a través de la poesia.
Era fill de Shah-baz Khan i net de Yahya Khan, que al seu torn era fill de Malik Akoray, cap dels khataks. Va participar en guerres tribals i quan el seu pare va morir en combat el va succeir com a cap de la tribu (khan) i fou reconegut com a tal per Xa Jahan, l'emperador mogol. Al servei de l'emperador va fer les campanyes de Balkh i Badakhxan (1645). Amb Aurangzeb el governador de Kabul, amb l'ajut d'alguns parents de Khusal, es va revoltar contra l'emperador.
El 1664 l'emperador el va convocar a Peshawar pensant que estava involucrat i el va detenir i enviat a una fortalesa a Jaipur. Als dos anys fou alliberat, però no va poder tornar amb la tribu fins al 1669. Simpatitzava amb el cap rebel dels afridis Darya Khan que el 1672 va derrotar els mogols a Landi Kotal prop del Khyber al front dels afridis i mohmands confederats. Amb el seu fill Abd al-Kadir Khatak va combatre a la tribu de Bangash que donava suport als mogols i va lluitar també contra un fill de nom Bahram que tenia el suport mogol per prendre el poder a la tribu dels khataks.
El 1674 va abdicar en el seu fill gran Ashraf Khan, també poeta, que fou empresonat pels mogols el 1683. Khushal es va revoltar llavors obertament i va passar la resta de la vida amb els seus amics afridis a la regió de Tirah El seu fill Bahram el va perseguir d'una zona tribal a altra però mai el va atrapar.

## Enllaços externs

* Khushal Khan
* Poemes de Khushal KhanArxivat 2012-04-07 a Wayback Machine.
* Biografia
# Tauletes de Mari

Les tauletes de Mari són un gran grup de tauletes descobertes a Mari per arqueòlegs francesos dirigits per André Parrot en les excavacions a la zona, iniciades el 1933. Es tracta de més de 25.000 tauletes escrites en accadi que corresponen als arxius de Mari i donen informació sobre el Regne de Mari, els seus costums, les relacions comercials, i dos noms de persones que van viure en el període al qual corresponen. Més d'un terç en són cartes i la resta són principalment documents administratius, incloent-hi informes econòmics i textos jurídics. Estan escrites en llengua accadiana oficial, però els noms propis i formes indirectes en sintaxi mostren que la llengua pròpia era el semític nord-occidental.

## Referències

* ↑ Viganó, L. «Mari and Ebla: of time and Rulers». Liber Annuus, 44, 1994, pp. 351–373. Arxivat de l'original el 2011-05-29 [Consulta: 19 novembre 2010]. Arxivat 2011-05-29 a Wayback Machine.
* ↑ Charles Gates. Ancient Cities: The Archaeology of Urban Life in the Ancient Near East and Egypt, Greece and Rome, 2013, p. 62.

## Vegeu també

* Busan (Mesopotàmia)
* Sirwunum
* Surnat
* Talhayum
* Salluhan
* Hadnum
* Rabbum
# Molí de la Farga

El Molí de la Farga és una obra del municipi de Saldes (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El molí de la Farga és una construcció de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana orientada a migdia, on s'obra, per un costat, la porta d'arc rebaixat i per l'altre una finestra amb llinda de fusta. En aquesta façana és visible el cacau i a l'interior de l'edifici part de les màquines (moles, rodet, etc.) del molí. Pel costat del llevant i tramuntana l'edifici fou ampliat per tal s'aixoplugà una petita serradora que aprofitava, com el molí, la força de l'aigua de valls.

## Història

El molí fariner fou construït a finals del s. XVII o a començaments del XVIII i es va mantenir actiu fins després de la Guerra Civil. A començaments del s. XX s'hi van fer reformes i es va muntar una petita serradora.

## Referències

* 1 2 «Molí de la Farga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].