OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Dubte

El Miracle del Sant Dubte va ser un miracle eucarístic que segons la tradició s'esdevingué el 1010 a la primitiva església romànica de Santa Maria dels afores d'Ivorra (Segarra), on el vi es convertí en sang. El fet té a veure amb la transubstanciació cristiana, que considera que el pa i el vi es converteixen en el cos i la sang de Crist, malgrat mantenir l'aparença anterior, durant el moment de la consagració de la missa. El miracle està documentat des del 1426.
La tradició indica que mossèn Bernat Oliver deia missa en una antiga església i va dubtar de la presència de Crist en l'eucaristia. D'un calze on només s'hi havia introduït vi, començà a brollar sang que va caure a terra. Un any després sant Ermengol d'Urgell viatja a Roma i el papa Sergi IV dona veracitat al miracle amb una butlla, es queda amb el calze, i a canvi ofereix les relíquies d'un cabell de la Verge Maria, una espina de la corona de Crist i un fragment de pedra del Sant Sepulcre. Juntament amb les estovalles tacades de sang es van guardar a Sant Cugat d'Ivorra on es van conservar amb un reliquiari gòtic del 1426.
A l'església de Santa Maria d'Ivorra hi havia un retaule gòtic del 1480 amb dues escenes laterals del miracle. El 1917 es van traslladar al Museu Diocesà de Solsona. El 1936 es portà a Ginebra per salvar-lo de la guerra Civil espanyola i després tornà al museu. El museu dedicà una exposició sobre el mil·lenari del Sant Dubte d'Ivorra que la primavera del 2016 va fer itinerància a Cervera.

## Referències

* 1 2 «Sant Dubte». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Santuari de Santa Maria d'Ivorra o del Sant Dubte - Ivorra - Pobles de Catalunya». [Consulta: 25 juliol 2020].
* ↑ TV3. «El Sant Dubte d'Ivorra». [Consulta: 25 juliol 2020].
* ↑ «In dubio pro Deo. Mil·lenari del Sant Dubte d'Ivorra. 1010-2010». [Consulta: 25 juliol 2020].
* ↑ «La Ventana del Arte - Museu Comarcal de Cervera - Exposición In dubio pro Deo. Mil·lenari del Sant Dubte d´Ivorra, 1010-2010 2016». [Consulta: 25 juliol 2020].
# Santa Maria d'Amposta

Santa Maria o l'Assumpció és una església d'Amposta protegida com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

Té planta rectangular, una sola nau amb capelles laterals entre els contraforts i absis semicircular.
A l'exterior, els laterals longitudinals manifesten el paredat amb barreja de pedres de tota classe i mides. No hi ha cap element ornamental excepte a la façana principal, on destaquen els dos cossos prismàtics que la flanquegen, probables orígens de torres, tal com ho demostra la torre campanar de la dreta, de planta quadrangular o octogonal, de maó. Els acabaments d'aquests prismes estan decorats a manera de capitells, amb ornamentacions de motius florals i geomètrics.
L'interior de la nau està dividida per cinc trams coberts amb volta de canó, els dos últims més petits que els tres primers. L'absis té volta de quart d'esfera i les capelles laterals són de planta rectangular amb voltes d'aresta i es comuniquen per grans obertures d'arc de mig punt als contraforts. A l'últim tram de la nau es troba una gran tribuna. La prolongació dels arcs de mig punt a la cara perpendicular dels contraforts està realçada per pilastres de secció rectangular amb grans capitells compostos. La gran alçada de les capelles dificulta la il·luminació.

## Història

Construïda en substitució de l'antiga església, l'obra d'aquesta s'inicià el 1773 per l'empenta tant dels veïns com de les autoritats. Al maig de 1776 s'atorgà l'escriptura de construcció en favor dels arquitectes tortosins Francesc Melet i Andreu Moreno, però les dificultats econòmiques retardaren l'obra i la realització d'un nou projecte, per a estalviar diners, a càrrec de l'arquitecte valencià Manuel Blasco. Tot i això, els problemes per als pagaments de les obres continuaren i l'edificació es paralitzà definitivament l'any 1826. Durant la segona guerra carlina fou utilitzada com a caserna per les tropes reials, sofrint bastants desperfectes. Cap al 1850 i gràcies a una forta donació de la reina Isabel II s'inicien novament les obres i s'acaben prop del 1875, encara que la façana quedés inacabada. Durant la guerra del 1936-39 fou convertida en mercat de la Col·lectivitat General.
El 1990 fou arrebossada la façana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Maria d'Amposta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Santa Maria d'Amposta». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Germièr

«Sant Germièr» té aquests significats:
* Sant Germièr (Alta Garona)
* Sant Germièr (Tarn)
# Savincats

Els savincats -savincates en llatí- foren un poble celta alpí esmentat a l'arc de Susa, suposats veïns dels adanats (adanates que són probablement els edenats o edenates). Se'ls situa a la regió d'Embrun i al Durance on hi ha una vila anomenada Savines.

## Referències

* ↑ «Savincates» (en anglès). brillonline.com.
# Sant Miquel de Solans (Montferrer i Castellbò)

* Per a altres significats, vegeu «Sant Miquel de Solans (la Jonquera)».
Sant Miquel de Solans, Sant Joan i Sant Miquel o Sant Joan és l'església del poble de Solans (municipi de Montferrer i Castellbò, Alt Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local. No es coneixen notícies de l'església ni de la mateixa població anteriors al segle xv. Cap a la fi d'aquest segle, Solans pertanyia al vescomtat de Castellbò, tal com figura al capbreu de 1493-1494 i al Spill, segons els quals la població pertanyia a la batllia de Guils del Cantó. És una església d'una sola nau, capçada a llevant amb capçalera plana i coberta amb entramat de fusta, que es recolza sobre un arc diafragma i que, alhora, sosté un llosat a doble vessant. Des de l'exterior la capçalera no apareix diferenciada de la resta de la nau, tot i que és més estreta que aquesta i és coberta amb volta de canó. Presenta un curiós cor de fusta situat al centre de la nau, al qual s'hi accedeix per unes escales d'obra. La porta es troba al mur meridional, força avançada cap a ponent, i és en arc de mig punt. La sagristia, de planta quadrangular i coberta amb un llosat de doble vessant, s'adossa a la façana meridional de l'església. La façana occidental està coronada per un campanar d'espadanya de dos ulls, i no presenta cap mena d'obertura.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Joan de Solans». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 83-84. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 9 maig 2012].
# Sant Jordi de Lloberes

Sant Jordi de Lloberes és una església del municipi de Gaià (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

ÉS una església d'una nau, de petites dimensions i amb volta lleugerament apuntada, un petit absis orientat a llevant corona l'església i un petit campanar d'època posterior substitueix l'original. La portada d'entrada, a migdia, està formada per blocs de carreus ben treballats.
En l'actualitat depèn de la Parròquia dedicada a l'Arcàngel Sant Miquel a Terradellas [ Santa Maria de Merlès.
Hi ha celebració litúrgica en la diada del Sant.

## Història

L'església de Sant Jordi de Lloberes existia l'any 1053 com una tinença de l'església veïna de Sant Amanç de Pedrós. Prop d'ella, el mas Sant Jordi surt també esmentat a la documentació d'aquesta època. Posteriorment, al segle xiii l'església fou modificada seguint la tradició romànica. Aquesta església cremada per la Guerra Civil va ser restaurada a mitjans d'aquest segle. Capella del Soler de Lloberes.

## Referències

* 1 2 «Sant Jordi de Lloberes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Santa Maria de Gàver (església nova)

Santa Maria de Gàver és l'església parroquial de Gàver, del municipi d'Estaràs, a la comarca de la Segarra. És un monument inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català: L'edifici és al costat dret de la carretera LV-1005 de Sant Guim de Freixenet a Estaràs, vora de la bàscula, aïllada de qualsevol edificació i fora del nucli urbà.

## Descripció

Es tracta d'una construcció de nova planta i d'una sola nau. L'edifici té un campanar d'espadanya d'un ull estructurat en posició obliqua i obrat amb petits carreus de mida irregular. La façana principal està emmarcada a partir d'una estructura amb pedra picada, on s'inclou una decoració a partir de blocs prefabricats situats a ambdós costats de les portes d'accés d'estructura de llinda, a les quals s'accedeix a partir d'una triple graonada. L'edifici disposa d'un sòcol de pedra a la seva part baixa; així com una cornisa motllurada situada a la part superior de tres de les quatre façanes. L'església té un parament obrat amb maó.

## Notícies històriques

En època moderna, es va construir dins del poble, en el marc d'una plaça, la rectoria i una capella on es feien les misses dominicals i l'antiga parròquia de Santa Maria quedava reservada per les festes més assenyalades. L'any 1971 es va construir una nova església al peu de la carretera, dedicada a Santa Maria i va substituir a l'antiga, que estava en un estat precari i massa allunyada del poble. Quan es va fer aquesta nova església parroquial de Santa Maria, es va enderrocar la rectoria i la capella. Al llarg del temps, sempre ha tingut com a sufragània l'església de Sant Julià d'Estaràs i pertany al bisbat de Solsona des de l'any 1957.

## Referències

* 1 2 «Nova església de Santa Maria de Gàver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2014].
# Schellenberg

Schellenberg és la comunitat de menys altitud de Liechtenstein, puix que està situada als marges del Rin. La zona va ser habitada en principi pels celtes i després pels rètics. Roma va conquistar la zona l'any 15 aC, convertint-la en part de la província de Robusta. La província es convertiria més tard en un comtat sota Carlemany. El comtat es va anar dividint progressivament a causa de l'herència de pares a fills. La Senyoria de Schellenberg va ser comprada pels Comtes de Vaduz en 1437 i ambdós estats han continuat units en la pràctica des de llavors.
Diverses dinasties de comtes han comprat i venut aquests territoris, fins que en al començament del segle xviii van ser comprats per la dinastia de Liechtenstein, la qual havia rebut el reconeixement de Principat en 1706, però necessitava adquirir un territori proper al capdavant de l'imperi per a poder participar en les votacions dels Prínceps de l'Imperi. L'Emperador va unir formalment els territoris de Vaduz i Schellenberg en 1719.
# Segona base

Segona base (abreujat 2B), en beisbol, pot referir-se a la ubicació de la segona base o a la posició del jugador en aquest lloc. A aquesta posició se li assigna el número 4.
El jugador que s'ocupa de la segona base amb el jugador de la primera base inicia el double play amb els rodats cap a la seva posició (una jugada en què s'eliminen dos jugadors alhora).
És un jugador molt important per tallar el llançament d'un exterior cap a la segona base.

## Jugadors de la segona base en el Saló de la Fama

* Roberto Alomar
* Craig Biggio
* Johnny Evers
* Nellie Fox
* Frankie Frisch
* Charlie Gehringer
* Frank Grant
* Billy Herman
* Rogers Hornsby
* Nap Lajoie
* Tony Lazzeri
* Bill Mazeroski
* Bid McPhee
* Joe Morgan
* Jackie Robinson
* Ryne Sandberg
* Red Schoendienst

## Altres jugadors importants de la segona base

* Ramón "El Abulón" Hernández
* Robinson Canó
* Dustin Pedroia
* Beto Ávila
* Bret Boone
* Bobby Grich
* Omar Infante
* Glenn Hubbard
* Dick McAuliffe
* Bobby Richardson
* Johnny Temple
* Jesús Marcano Trillo
* Chase Utley
* Lou Whitaker
* Frank White
* Fernando Viña
* Edgardo Alfonzo (també ha jugat de tercera base)
* Joe Gordon
* Ladislao Malarczuk
* Marco Scutaro
* José Castillo (també jugava de tercera base)

## Referències

* ↑ «Segona base». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Selce

«Selce» té aquests significats:

## a Eslovàquia

* Selce (Banská Bystrica), poble del districte de Banská Bystrica, a la regió de Banská Bystrica
* Selce (Krupina), poble del districte de Krupina, a la regió de Banská Bystrica
* Selce (Poltár), poble del districte de Poltár, a la regió de Banská Bystrica

## a Eslovènia

* Selce (Lenart)
* Selce (Litija)
* Selce (Lukovica)
* Selce (Pivka)
* Selce (Tolmin)
* Selce (Vojnik)
# Selce (Banská Bystrica)

* Per a altres significats, vegeu «Selce».
Selce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Fills il·lustres

* Andrej Očenáš (1911-1995), compositor musical.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1222.
# Sardek

Sardek - Сардек (rus) - és un poble de la República del Tatarstan, a Rússia. El 2015 tenia 194 habitants. Pertany al districte (raion) de Baltassí.

## Referències

* ↑ «Arbash». GeoNames. [Consulta: 7 setembre 2013].
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Savièse

Savièse és una vila de Suïssa, al Valais, districte de Sion.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Savkovo

«Savkovo» té aquests significats:
* Savkovo (Mélenki), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Savkovo (Múrom), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
# Savkovo (Múrom)

* Per a altres significats, vegeu «Savkovo».
Savkovo (en rus: Савково) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 410 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Semeru

Semeru, o Mont Semeru (en indonesi: Gunung Semeru), és un volcà situat a Java Oriental a Indonèsia. És el cim més alt de l'illa de Java. És del tipus estratovolcà també rep el nom de Mahameru, que significa La gran Muntanya. Fa 3.676 metres d'alt.
El seu nom deriva de la muntanya mítica hindo-budista de Meru o Sumeru, la residència dels déus.

## Geologia

És una muntanya que s'eleva de forma brusca des de les planes costaneres de l'est de Java. Els maars que contenen llacs cràter s'han format al llarg d'una línia en el cim del volcà. El Semeru es troba en el Complex volcànic Tengger.
Ha entrat en erupció diverses vegades i des de l'any 1818 se n'han registrat 55 que són tant de flux de lava com de flux piroplàstics. Totes les erupcions històriques van tenir un índex d'explosivitat volcànica de 2 o 3.
Semeru ha estat en estat de gairebé erupció constant des de 1967 fins a l'actualitat.
El Semeru és escalat regularment pels turistes però pot ser perillós i per exemple el polític Soe Hok Gie hi morí per inhalar-ne els gasos verinosos l'any 1969 quan l'escalava.

## Referències

* 1 2 «Semeru: Eruptive History», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.
* ↑ http://www.abc.net.au/news/stories/2009/03/06/2509895.htm?section=justin for March 2009 eruption
* ↑ «Birth of Soe Hok Gie». Viva News, 17-12-2008. Arxivat de l'original el 2 de setembre 2013. [Consulta: 13 març 2013].

## Fonts

* «Semeru», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.
* Holt, Claire. Art in Indonesia: Continuities and Change. Ithaca: Cornell University Press, 1967. Page 36 explains the mythological aspect of the mountain.

## Enllaços externs

* Satellite picture by Google Maps
* Mount Semeru Galleries Travenesia
# Serley

Serley és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 570 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| ?- | François Moreau | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 562 | 635 | 566 | 526 | 513 | 454 | 570 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Serra de Gàdor

La Serra de Gàdor, Sierra de Gádor, és una serralada de 52 km de llargada situada a l'extrem sud-occidental de la província d'Almeria a Espanya. Pertany als sistemes Bètics, en concret la Serralada Penibètica. El seu cim més alt és a 2.249 metres (cim del morrón de la Lagunilla).
Limita al nord amb Serra Nevada, al sud amb el mar Mediterrani, a l'est amb sierra Alhamilla i a l'oest amb la sierra de la Contraviesa. Al seus peus es troba la comarca del Poniente Almeriense, tradicionalment anomenada Campo de Dalías.
S'estén pels termes municipals de Felix, Enix, Gádor, Alhama de Almería, Alicún, Huécija, Íllar, Instinción, Rágol, Fondón —incloent la pedania de Fuente Victoria—, Laujar de Andarax, Alcolea, —incloent la pedania de Darrícal—, Berja, Dalías i Vícar.
La seva zona principal, per sobre dels 1800 metres d' altitud, es coneix popularment com "El Pelao". En aquesta zona es troben els vestigis més meridionals a Espanya de glaceres i petites llacunes com la del Sabinal.
Hi ha en aquesta serralada nombroses restes d'antigues mines principalment de plom i de plata, abandonades en la segona meitat del segle xx.

## Flora

La serra de Gádor es troba molt desforestada, a excepció de la devesa Berja i el mont de Dalías”. La major part de la serra està actualment poblada de matolls i amb gran quantitat d'endemismes: Astragalus tremolsianus, Centaurea gadorense, Coronopus navasii, Lavatera oblonguifolia, Seseli intricatum i Thymus serphylloides ssp. gadorensis .

## Enllaços externs

* Sierra de Gádor : territorios del agua
* Centro Cultural IDEALIA: Reforestación en la Sierra de Gádor
* Información sobre la Sierra
* Patrimonio cultural de la Sierra de Gádor en la Guía Digital del Patrimonio Cultural de Andalucía elaborada por el Instituto Andaluz del Patrimonio Histórico
* Flora y endemismos de Sierra de Gádor Arxivat 2016-09-10 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ http://mediomarino.almediam.org/node/159
# Serra del Masió

La Serra del Masió, en alguns mapes Serra del Masiot, és una serra del terme municipal de Tremp, del Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Fígols de Tremp. Està situada a la part sud-oest del gran municipi de Tremp, i a la part central-occidental de l'antic terme al qual pertanyia.
La Serra del Masió discorre paral·lela pel sud a la carretera C-1311 de Montserbós en avall.

## Enllaços externs

* Serra del Masió al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat dels Morts (Santa Maria de Merlès)

El Serrat dels Morts és una serra situada al municipi de Santa Maria de Merlès (Berguedà), amb una elevació màxima de 754,6 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Schizothorax integrilabiatus

Schizothorax integrilabiatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Heckel J. J. 1838. Fische aus Caschmir gesammelt und herausgegeben von Carl Freiherrn von Hügel, beschrieben von J. J. Heckel. Wien. Fische Caschmir. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhang, C.G., B. Cai i T.-Q. Xu, 1995. Fishes and fish resources in Xizang, China. Fishes and fish resources in Xizang, Xina. 162 p.
# Schizothorax labrosus

Schizothorax labrosus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 29 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Yunnan (Xina).

## Referències

* ↑ Heckel J. J. 1838. Fische aus Caschmir gesammelt und herausgegeben von Carl Freiherrn von Hügel, beschrieben von J. J. Heckel. Wien. Fische Caschmir. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Wu, Y. i C. Wu, 1992. The fishes of the Qinghai-Xizang Plateau. Sichuan Publishing House of Science & Technology, Chengdu, Xina. 599 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Schizothorax longibarbus

Schizothorax longibarbus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 21,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Heckel J. J. 1838. Fische aus Caschmir gesammelt und herausgegeben von Carl Freiherrn von Hügel, beschrieben von J. J. Heckel. Wien. Fische Caschmir. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Wu, Y. i C. Wu, 1992. The fishes of the Qinghai-Xizang Plateau. Sichuan Publishing House of Science & Technology, Chengdu, Xina. 599 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.