OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Shuriken

Shuriken (手裏剣, espasa darrere de la mà) és una arma tradicional del Japó. L'art marcial del shuriken es diu shuriken-jutsu (tècnica del shuriken) o shuriken-do (camí del shuriken).
Al principi, els shurikens eren de fusta (todu), però es van canviar per metall perquè suposaven una major efectivitat. Té unes puntes afilades i vores tallants amb els quals s'atacava als enemics. Moltes vegades, aquestes armes estaven enverinades per a millorar la seua efectivitat.

## Tipus

* Les kunoichi utilitzen també com arma de llançament el kanzashi, peça metàl·lica o de fusta que utilitzaven per a sostenir la trossa del cabell.
* Tenim dins del grup de shuriken els anomenats fukumi bari, que se duen en la boca per a ser bufats a la cara de l'adversari.
Les varietats principals són:
* El Bô shuriken (棒手裏剣) dards.
* El Hira shuriken, llençant les fulles en punts múltiples, anomenats de vegades kurumaken (車剣) també conegut més comunament en l'oest com llançament d'estrelles a causa de la seua forma. Utilitzat per shinobis.
* Els shakken (estrelles) utilitzats per al llançament, constaven generalment de quatre puntes, ja que si en tenien més es considerava que eren molt difícils de dirigir en la seua trajectòria i eren massa cridaners.

## Història

Al principi, els shuriken van ser circulars i sense puntes i eren denominats Horin shuriken.
Els shuriken estaven influenciats pels Chakres Budistes, les seues formes podien ser quadrades, triangulars, hexagonals, etc. i tenien de tres a vuit puntes.
Al contrari de la creença general provocada per videojocs, pel·lícules, etc., el shuriken no es va dissenyar com arma primària sinó com una arma de distracció o arma tàctica. A més era comuna l'usar-lo a manera d'element tallant i/o punxent, però era llançat cap a l'atacant com últim recurs.
En el passat els shuriken van ser utilitzats com mitjans d'advertiment i intimidació, per a enviar missatges d'amenaces de mort als enemics. Els primers shuriken, forquetes que subjectaven el pèl eren armes del passat. L'ús comú del shuriken és reflectir la llum del sol creant uns segons de ceguesa que es fan molt valuosos en el combat, llançar-lo a la cara de l'adversari per a causar-li ferides als ulls o evitar que s'acoste i enverinar a l'oponent afegint-li verí en les puntes i el fil (si en tinguera). El shuriken es podria utilitzar en el camp de batalla d'aquesta manera: un grup ocult entre els matolls llança un shuriken per a frenar l'atac o bé per a utilitzar la distracció i fugir.

## Vegeu també

* Kunai
# Peter Dawo

Peter Dawo (Kericho, 1964) és un exfutbolista kenyià de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Kenya.
Pel que fa a clubs, destacà a Gor Mahia F.C., Arab Contractors SC d'Egipte i Al-Seeb d'Oman.

## Referències

* ↑ Courtney, Barrie. «African Nations Cup 1988 - Final Tournament Details». RSSSF, 12-06-2009.
* ↑ Courtney, Barrie. «African Nations Cup 1990 - Final Tournament Details». RSSSF, 12-06-2009.
* ↑ Peter Dawo Fitxa i estadístiques a la FIFA
* 1 2 Korir, Patrick. «Up close with Gor Mahia legend Peter Dawo». Futaa.com, 23-08-2010. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2016. [Consulta: 24 febrer 2020].
* ↑ Pierrend, José Luis. «African Player of the Year 1987». RSSSF, 14-02-2000.
* ↑ Peter Dawo a National-Football-Teams.com (anglès)
# Pelarrodríguez

Pelarrodríguez és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita a l'Est amb Garcirrey, al Sud amb Buenamadre i a l'Oest amb El Cubo de Don Sancho.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 215 | 211 | 205 | 194 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-10-09 a Wayback Machine.
# Senyals de fum (pel·lícula)

Senyals de fum (títol original en anglès: Smoke Signal) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jerry Hopper, estrenada el 1955. Ha estat doblada al català.

## Argument

En arribar al fort del riu Vermell, el capità Harper i el seu destacament descobreixen que ha estat atacat pels indis i només queden nou supervivents, entre ells Laura, la filla del Comandant Evans, mort en l'atac, el tinent Ford i el presoner Halliday, que ha de ser jutjat per un consell de guerra, acusat de deserció i traïció. En realitat, Halliday se'n va anar a viure amb els indis, fastiguejat dels maltractaments que patien, i amb la intenció de convèncer-los per mantenir la pau.

## Repartiment

* Dana Andrews: Brett Halliday
* Piper Laurie: Laura Evans
* Rex Reason: Tinent Wayne Ford
* William Talman: Capità Harper
* Milburn Stone: Sergent Miles
* Douglas Spencer: Garode
* William Schallert: Soldat Livingston
* Robert Wilke: Sergent Daly

## Referències

* ↑ esadir.cat. Senyals de fum. esadir.cat.
* ↑ «Smoke signal». The New York Times.
# Pimelodella conquetaensis

Pimelodella conquetaensis és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Perseguida

Perseguida (original: Second Chance) és una pel·lícula estatunidenca de Rudolph Maté estrenada el 1953 i doblada al català.

## Argument

La companya d'un gàngster és protegida per un boxejador enamorat d'ella.

## Repartiment

* Robert Mitchum: Russ Lambert
* Linda Darnell: Clare Shepperd
* Jack Palance: Cappy Gordon
* Roy Roberts: Charley Malloy
* Dan Seymour: Felipe
* Fortunio Bonanova: Mandy
* Sandro Giglio: El Conductor
* Reginald Sheffield: Mr Woburn
* Margaret Brewster: Sra. Woburn
* Rodolfo Hoyos Jr: Vasco

## Al voltant de la pel·lícula

Aquesta pel·lícula ha donat una anècdota que es va produir en el rodatge. Els dos actors, Robert Mitchum i Jack Palance, són en un bar mexicà discutint en alta veu i burlant-se alegrement dels soldats del lloc. Hi ha militars presents al bar. Un d'ells, per desgràcia, entén perfectament l'anglès. Agafa el seu fusell i amenaça de fer saltar el cap dels estrangers. Els dos actors es salvaran gràcies a una fugida precipitada... Tanmateix, l'equip de rodatge va continuar treballant en un ambient bastant agitat i hostil pels autòctons.

## Referències

* ↑ Perseguida
# Serraperera

Serraparera és un districte de Cerdanyola del Vallès entre els districtes de Dalt, Baix i la Plana del Castell. Majoritàriament, és una zona residencial, tot i que, més al sud, també hi ha una petita zona urbana d'alta densitat, a banda d'un polígon industrial a l'est. A Serraparera, s'hi pot accedir tant amb transport privat com per l'autopista AP-7, que es troba al costat de la Universitat Autònoma de Barcelona. Pel que fa al transport públic, hi ha l'Estació de Cerdanyola Universitat, amb servei de tren de la RENFE, i unes línies d'autobús Sarbus Express3, 3, A3, LU3.
La plaça de Pau Casals és considerada el centre del districte, un nom recuperat després de vint anys, quan l'Ajuntament de Cerdanyola, finalment, tragué la placa de la Plaça Universal. El centre cívic de la ciutat és en aquesta plaça de Pau Casals, molt coneguda per la seva singular glorieta. Allà se celebren la majoria d'actes culturals i festius del barri. També hi ha un centre d'atenció primària, un mercat municipal i un col·legi públic amb el mateix nom, i l'Institut d'Educació Secundària "Jaume Mimó". L'església, d'advocació mariana, està dedicada a la Verge del Roser.

## Referències

* ↑ «Serraperera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Web de l'Empresa de Autobusos Sarbus». Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 6 octubre 2011].
* ↑ «Web del CEIP Serraparera».
* ↑ «Web de l'Institut de Secundària Jaume Mimo». Arxivat de l'original el 2011-01-08. [Consulta: 6 octubre 2011].
* ↑ «Web del Bisbat de Terrassa». Arxivat de l'original el 2011-09-05. [Consulta: 6 octubre 2011].
# Serrapinnus microdon

Serrapinnus microdon és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,3 cm de llargària total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraguai.

## Referències

* ↑ «Serrapinnus microdon». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Weitzman, S.H. i L.R. Malabarba 1999. Systematics of Spintherobolus (Teleostei: Characidae: Cheirodontinae) from eastern Brazil. Ichthyol. Explor. Freshwat, 10(1):1-43.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Sint-Gillis-Obbrussel

Saint-Gilles (francès) o Sint-Gillis (neerlandès) és una de les 19 comunes de la Regió de Brussel·les-Capital. Limita amb les comunes de Brussel·les, Vorst, Ixelles i Anderlecht. És just al sud de Brussel·les. L'abril el 2006, tenia 46.519 habitants per una superfície de 2,51 km², amb uns 18 533 habitants/km². Es caracteritza notablement per una població força heterogènia des del punt de vista de l'origen cultural. Es nota per exemple la presència d'importants comunitats d'orígens estrangers: marroquins, polonesos, espanyols i portuguesos essencialment. El seu burgmestre és, des del 1985, Charles Picqué, que també ha estat ministre-president de la Regió brussel·lesa els períodes 1989-1999 i 2004-2013. Saint-Gilles és la ciutat on hi ha l'estació de Brussel·les Sud (Gare du Midi), una de les més importants de la capital i la seva terminal per al TGV.

## Burgmestres de Saint-Gilles

* 1861 - 1870: Jean-Toussaint Fonsny
* 1870 - 1872: ?
* 1872 - 1881: Jean-Toussaint Fonsny
* 1881 - 1920: ?
* 1920 - 1929: Antoine Bréart
* 1929 - 1929: Fernand Bernier
* 1929 - 1944: Arthur Diderich
* 1944 - 1947: Jules Hanses
* 1947 - 1952: Louis Coenen
* 1952 - 1957: Paul-Henri Spaak
* 1957 - 1973: Jacques Franck
* 1973 - 1980: Jacques Vranckx
* 1980 - 1985: Corneille Barca
* Des del 1985: Charles Picqué

## Fills predilectes

* Pierre Paulus (1881-1959), pintor expressionista belga del realisme social
* Egide Walschaerts (1820-1901), enginyer ferroviari i empresari
# Sint-Kathelijne-Waver

Sint-Katelijne-Waver és un municipi belga de la província d'Anvers a la regió de Flandes. Està compost per les seccions de Sint-Katelijne-Waver i Onze-Lieve-Vrouw-Waver.

## Evolució de la població
### Segle xix

| Any | 1806 | 1816 | 1830 | 1846 | 1856 | 1866 | 1876 | 1880 | 1890 |
| Població | 2388 | 2612 | 2911 | 3213 | 3214 | 3257 | 3765 | 3937 | 4493 |

### Segle XX (fins a 1976)

| Any | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1947 | 1961 | 1970 | 1976 |
| Població | 4923 | 6529 | 6738 | 8543 | 10.326 | 11.719 | 13.377 | 14.086 |

### 1977 ençà

| Any | 1977 | 1980 | 1985 | 1990 | 1995 | 2000 | 2005 |
| Població | 17.021 | 17.332 | 17.468 | 17.994 | 18.611 | 19.038 | 19.432 |
| Font: NIS ||||||||

## Agermanament

* Romania Iernut
# Sobrado (arquitectura)

Un sobrado és un tipus d'edificació constituïda per dos o més pisos i amb una relativament gran superfície construïda. En l'època del Brasil colonial els sobrados eren les residències dels senyors en les ciutats i van marcar l'inici d'una tímida urbanització del Brasil. En el període anterior, existia un antagonisme existia entre la casa-gran i la senzala, mentre que als sobrados s'oposaven les cabanes, que eren residències de les capes més pobres de la societat. L'expressió va sorgir de manera natural a partir dels sobrados construïts en les ciutats mineres (especialment durant el Cicle de l'Or), normalment caracteritzades per una topografia típicament anomenada de "mar de morros": les construccions eren realitzades a partir del nivell més alt del carrer, de forma que "sobrava" un espai sota el pis principal de l'edificació. Amb el temps, aquest nivell inferior va passar a ser considerat la planta baixa, que caracteritza els "sobrados".
Actualment, es dona el nom de sobrado a qualsevol residència amb més d'un pis, podent ser fins i tot una local comercial.

## Referències

* ↑ «ARQUITECTURA EN EL BRASIL COLONIAL». [Consulta: 30 novembre 2020].
* ↑ «Tipos e padrões da arquitetura civil colonial – II». Coisas da Arquitetura, 08-05-2011. [Consulta: 7 juny 2016].
# Serrat de la Creu

«Serrat de la Creu)» té aquests significats:

## Vegeu també

* Serrat de la Creueta
# Phyllodytes luteolus

Phyllodytes luteolus és una espècie de granota endèmica del Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Silvano, D. & Andrade, G. 2004. Phyllodytes luteolus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.
# Phyllodytes gyrinaethes

Phyllodytes gyrinaethes és una espècie de granota endèmica del Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Freire, E.M.X. & Peixoto, O.L. 2004. Phyllodytes gyrinaethes. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.
# Phyllodytes kautskyi

Phyllodytes kautskyi és una espècie de granota endèmica del Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Silvano, D., Peixoto, O.L. & Pimenta, B. 2004. Phyllodytes kautskyi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.
# Sommatino

Sommatino (sicilià Summatinu) és un municipi italià, dins de la província de Caltanissetta. L'any 2007 tenia 7.436 habitants. Limita amb els municipis de Caltanissetta, Delia, Mazzarino, Naro (AG), Ravanusa (AG) i Riesi.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Salvatore Gattuso | Llista cívica |

## Personatges il·lustres

* Calogero, nascut a França, però la seva família era originària de Sommatino
# Pipper

Conrado Tortosa, conegut amb el pseudònim artístic de Pipper, és un actor còmic de revista. Va treballar molt sovint al Paral·lel barceloní. També ha fet cinema.

## Trajectòria professional

Revista
* 1967. Intocables y fugitivas. Estrenada al teatre Victòria de Barcelona.
* 1978. Te vas a poner morao. Estrenada al teatre Apol·lo de Barcelona.
* 1984. Hay que reir. Estrenada a El Molino, amb Eva León i Amparo Moreno.
* 1985. Vamos al Arnau. Estrenada al teatre Arnau de Barcelona.
* 1994. Quiero ser mamá, amb Tania Doris. Estrenada al teatre Apol·lo de Barcelona.
* 1996. ¡¡Vaya lío de hotel!! amb Tania Doris i Hermanos Calatrava. Estrenada al teatre Apol·lo de Barcelona.
Filmografia
* 1971. La redada. Director: José Antonio de la Loma.
* 1976. El In...moral. Director: José Canalejas.
* 1976. La nueva Marilyn. Director: José Antonio de la Loma.
* 1976. Las alegres chicas de El Molino. Director: José Antonio de la Loma.
* 1977. El pobrecito Draculín. Director: Joan Fortuny.
* 1979. Perros callejeros II. Director: José Antonio de la Loma.
* 1979. Companys, procés a Catalunya. Director: Josep Maria Forn.
* 1981. Un millón por tu historia. Director: Ignacio F. Iquino.
* 1982. Una virgen para Calígula. Director: Jaime J. Puig.
* 1982. Bacanales romanas. Director: Jaime J. Puig.
* 1982. Esas chicas tan pu.... Director: Ignacio F. Iquino.
* 1983. Los nuevos curanderos. Directora: Isabel Mulà.
* 1983. La selva está loca, loca, loca.... Director: Director: Jaime J. Puig.
* 1983. No me toques el pito que me irrito. Director: Ricard Reguant.
* 1985. Bacanales romanas. II parte. Director: Jaime J. Puig.
* 1985. Perras callejeras. Director: José Antonio de la Loma.
* 1989. Puta misèria. Director: Ventura Pons
# Piotr Michael

Piotr Michael (Los Angeles, 27 de març de 1988) és un comediant i actor de veu estatunidenc. És més conegut pel seu paper de Yoda a la sèrie de televisió Star Wars: Young Jedi Adventures (2023-present).

## Biografia

Piotr Michael va néixer a Los Angeles, Califòrnia, el 27 de març de 1988, de pares d'ascendència polonesa. Va créixer a Cleveland, Ohio i va viure a Taos, Nou Mèxic i Hilo, Hawaii fins que es va graduar de l'escola secundària. Va assistir a la Universitat de Califòrnia, Los Angeles, on va estudiar interpretació, inclosa la comèdia d'improvisació per a The Groundlings.
El 2003, Michael va fer el seu primer paper d'actriu de veu com a versió fictícia de Joe Biden a Jimmy Kimmel Live!, que s'ha convertit en un personatge recurrent de llarga durada del programa.
En videojocs, ha donat la veu a Spock a Star Trek: Resurgence, Phineas Welles a The Outer Worlds, Jason Hudson a Call of Duty: Black Ops Cold War, i el doble paper del Rei Sentinel i el Senyor Fosc a Doom Eternal.
Mentre estava a The Groundlings, Michael ha actuat a l'espectacle de comèdia Desperately Seeking Sunday.
El 2023, ha donat la veu a Yoda a la sèrie de televisió infantil Star Wars: Young Jedi Adventures, i va succeir al difunt Gilbert Gottfried com a veu de Iago al curt pel·lícula Once Upon a Studio per commemorar el centenari de The Walt Disney Company. També va donar veu a Randall Boggs i Jumba Jookiba a Disney Speedstorm, substituint tant el difunt David Ogden Stiers com Jess Winfield en aquest darrer paper.

## Referències

* ↑ «Voice actor Piotr Michael talks Yoda in "Young Jedi Adventures" on Coast Live». www.wtkr.com. WTKR News, May 4, 2023. [Consulta: May 31, 2024].
* 1 2 3 «Piotr Michael Biography - The Groundlings».
* ↑ Chandler, Sam. «The Outer Worlds voice actors and cast list». www.shacknews.com. Shack News, October 24, 2019. [Consulta: May 31, 2024].
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». www.shacknews.com. Shack News. [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ Hansen, John. «Who are the voice actors in Call of Duty: Black Ops Cold War?». www.gamepur.com. Gamepur, November 14, 2020. [Consulta: May 31, 2024].
* ↑ White, Nelia-Sol. «Meet the Voice Actors of Doom Eternal’s Voice Cast». www.twinfinite.net. Twin Finite, March 17, 2020. [Consulta: May 31, 2024].
* ↑ McPherson, Chris. «‘Star Wars: Young Jedi Adventures’ Trailer: Master Yoda Introduces the Younglings». www.collider.com. Collider, April 10, 2023. [Consulta: May 31, 2024].
* ↑ Tilly, Chris. «Once Upon a Studio cast: All voice actors and characters in Disney 100th anniversary short». www.dexerto.com. Dexerto, October 16, 2023. [Consulta: May 31, 2024].
* ↑ «Piotr Michael (visual voice guide)». Behind the Voice Actors. [Consulta: May 31, 2024].
# Sit cara-roig

El sit cara-roig (Emberiza bruniceps) és una espècie d'ocell de la família dels emberízids (Emberizidae) que habita matolls, canyars, arbusts, zones humides, estepes, regions desèrtiques, sovint a prop de l'aigua, crien a les muntanyes del sud-est de Rússia, el Kazakhstan, Uzbekistan, Turkmenistan i nord de l'Afganistan i de l'Iran. Passa l'hivern a l'Índia central.

## Descripció

De mida grossa i fort mesura al voltant de 17 cm de llarg. Té un bec robust gris i una cua llarga. Els mascles en època de cria tenen les parts inferiors i el carpó de color groc intens. L'esquena és verdosa vetejada i les ales amb llistes marró grisenques, mentre que el cap i pit són de color castany vermellós. Les femelles són una versió destenyida dels mascles amb les parts inferiors d'un groc més clar, l'esquena marró grisenca i el cap grisenc. Els joves són semblants a les femelles i tots dos són similars als del sit capnegre i difícils de diferenciar-los.

## Distribució i hàbitat

És un ocell migratori que cria a l'Àsia central i es desplaça a l'Índia per passar l'hivern. El sit cara-roig cria en zones obertes de matoll, incloses les terres de cultiu. A Europa, encara que és un potencial divagant també apareix com a conseqüència de fuites d'ocells de gàbia.

## Comportament

S'alimenta de llavors i insectes, aquests últims consumits especialment a l'època de cria. Construeix el niu als arbres o matolls on sol posar entre 3 i 5 ous.

## Referències

* ↑ «Sit cara-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 21/12/2012 (català)
* 1 2 «Red-headed Bunting (Emberiza bruniceps)» (en anglès). Birds of Kyrgyzstan. [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ «Red-headed Bunting» (en anglès). eBird. [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ «Red-headed bunting - Facts, Diet, Habitat & Pictures on Animalia.bio» (en anglès). Animalia.bio. [Consulta: 25 març 2023].