OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Von Behring (cràter)

Von Behring és un petit cràter d'impacte que es troba a la part oriental de la Lluna, al nord-nord-est del cràter Kapteyn més gran, i al nord-oest de La Pérouse.
* Rodalies de von Behring (vora del quadrant dret de la imatge)
* Fotografia de la missió Lunar Orbiter 4
El cràter és circular i simètric, amb una vora exterior que només està lleugerament erosionada. Posseeix un petit pic central en el punt mig del sòl interior.
El cràter va ser designat Maclaurin F abans de ser reanomenat per la UAI el 1979.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Prairie City (Illinois)

Prairie City és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 461 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Prairie City tenia 461 habitants, 155 habitatges, i 119 famílies. La densitat de població era de 176,2 habitants/km².

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Prairie City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Prairie City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Charles Francis Jenkins

Charles Francis Jenkins (22 d'agost de 1867 - 6 de juny de 1934) fou un pioner nord-americà dels inicis de la història del cinema i un dels inventors de la televisió, tot i que ell emprava més la tecnologia mecànica que la tecnologia electrònica. Entre les seves empreses, s'inclouen Charles Jenkins Laboratories i Jenkins Television Corporation (una societat anònima que es va fundar el 1928, l'any en què a Charles Jenkins Laboratories se'ls va concedir la primera llicència comercial televisiva als Estats Units).
Jenkins va néixer a Dayton, Ohio. Es va criar a prop de Richmond, Indiana, on va anar al col·legi. L'any 1890 se'n va anar a Washington DC, on va treballar com a escenògraf. Va començar a fer experiments amb pel·lícules l'any 1891 i va acabar deixant la seva feina per involucrar-se completament en el desenvolupament del seu propi projector cinematogràfic, el Phantascopi.
A Bliss School of Electricity, a Washington DC, va conèixer al seu company Thomas Armat, amb el qual va millorar el disseny del Phantascopi. El 1895 van fer una emissió pública a la Cotton States and International Exposition, a Atlanta, i posteriorment van començar a discutir sobre els drets d'aquella emissió. Armat va acabar guanyant el cas judicial, en el qual Jenkins havia intentat reclamar tots els drets. Armat es va unir més endavant a Thomas Edison, a qui li va vendre els drets per comercialitzar el projector sota el nom de Vitascopi.
Jenkins va passar a treballar a la televisió. Va publicar un article a "Motion Pictures by Wireless" l'any 1913, però no va ser fins al 1923 quan va emetre imatges de siluetes en moviment per a uns pocs presents. El 13 de juny de 1925 va ser quan finalment va retransmetre públicament una emissió sincronitzada d'imatges i sons.
La seva tecnologia mecànica (que també va fer pionera John Logie Baird) va ser substituïda posteriorment per la tecnologia electrònica creada per Vladimir Zworykin i Philo Farnsworth.
L'any 1928, la Jenkins Television Corporation va obrir el primer canal d'emissió als Estats Units, que es va anomenar W3XK i es va emetre en directe el dia 2 de juliol. Va ser retrasmitida des dels laboratoris Jenkins a Washington i a partir de 1929 des de Wheaton, Maryland, durant cinc nits a la setmana. Al principi, el canal només podia emetre imatges de siluetes a causa de la seva amplada de banda analògica, però aviat van ser rectificades i es van retransmetre imatges reals en blanc i negre.
El març de 1932, la Jenkins Television Corporation va ser liquidada i els seus béns van ser adquirits per Lee DeForest Ràdio Corporation. Al cap d'uns mesos, la companyia de DeForest va caure en fallida i els béns els va adquirir RCA, que va detenir tot el treball realitzat a través de la tecnologia electromecànica que s'havia emprat fins llavors.
Charles Francis Jenkins va morir a l'edat de 66 anys a Washington DC, ciutat on hi va ser també enterrat, concretament al Rock Creek Cemetery.

## Enllaços externs

* Biography remarca el desenvolupament del seu projector cinematogràfic
# Epinephelus andersoni

Epinephelus andersoni és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 87 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est de l'Atlàntic i a l'oest de l'Índic.

## Referències

* 1 2 «Epinephelus andersoni» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Fennessy, S. i Y. Sadovy, 2002. Reproductive biology of a diandric protogynous hermaphrodite, the serranid Epinephelus andersoni. Mar. Freshwater Res. 53:147-158.

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1903. Descriptions of six new perciform fishes from the coast of Natal. Annals of the South African Museum v. 3 (pt 3): 63-67, Pls. 2-7.
* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Camille-Marie Stamaty

Camille-Marie Stamaty (Roma, 13 de març de 1811 - París, 19 d'abril de 1870) va ser un pianista francès, professor de piano i compositor fonamentalment de música per a piano.
Al Conservatori de París estudià amb Friedrich Kalkbrenner, i estrenà alguna composició amb gran èxit el 1835. Posteriorment fou deixeble de Felix Mendelssohn al Conservatori de Leipzig. Pianista i compositor com els seus més cèlebre contemporanis Chopin i Liszt, avui en dia en gran part oblidat, va ser un dels professors de piano més importants del segle xix de París. Els seus alumnes més famosos van ser Louis Moreau Gottschalk i Camille Saint-Saëns; i no tant coneguts Moïse Saucier.
Autor de concerts per a piano i orquestra, d'un Trio i altra música de cambra, a més de múltiples obres per a piano, principalment se li recorda pels seus 25 Etudes op. 11 i pels 12 Etudes pittoesques op. 21, i a més pel seu gran mètode L'Ecole du pianiste clàssiques et moderne, en cinc volums.

## Bibliografia

* Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1370/71. (ISBN 84-7291-226-4)
# Blues tradicional

El blues tradicional (també anomenat folk-blues, blues rural, o country blues) es refereix a totes les formes acústiques del blues.
Després del naixement del blues al sud dels Estats Units, s'ha estès ràpidament per tot el país (i en altres llocs), donant lloc a una varietat d'estils i variacions regionals.
D'acord amb el mestre de música i musicòleg Richard Middleton, el blues tradicional va ser construït com una categoria discursiva separada durant les primeres dècades d'aquest segle [segle 20].

## Músics de blues tradicional

* Blind Blake
* Son House
* Frank Hutchison
* Charley Patton
* Leadbelly
* Tommy Johnson
* Lonnie Johnson
* Robert Johnson
* Blind Lemon Jefferson
* Blind Willie Johnson
* Blind Willie McTell
* Sleepy John Estes
* Fred McDowell
* Karen Neumann
* Robert Pete Williams
* Skip James
* Bukka White
* Barbecue Bob
* Jimmie Rodgers
* Kokomo Arnold
* Mississippi John Hurt
* Elizabeth Cotten
* Reverend Gary Davis
* Furry Lewis
* Big Bill Broonzy
* Blind Boy Fuller
* Brownie McGhee
* Robert Belfour
* Sam Collins
* King Solomon Hill
* Henry Thomas
* Peetie Wheatstraw
* Dalton Woodard
* Josh White
* Lightnin' Hopkins

## Referències

* Levine (1977). Citat en Middleton, Richard (1990/2002). Studying Popular Music. Philadelphia: Open University Press. ISBN 0-335-15275-9.
* Palmer, Robert (1981). Citat en Middleton, Richard (1990/2002). Studying Popular Music. Philadelphia: Open University Press. ISBN 0-335-15275-9.
# Francisco Javier Domínguez Serrano

Francisco Javier Domínguez Serrano (Baena, 1968) és un enginyer agrònom i polític català, diputat al Parlament de Catalunya en l'onzena i dotzena legislatures.

## Biografia

Va néixer a Baena (província de Còrdova) però des dels sis mesos viu al barri del port de Tarragona. Es llicencià en enginyeria agrària a la Universitat de Lleida i fou professor a l'Escola de Capacitació Agrària Mas Bové de Reus. També ha col·laborat amb el laboratori d'investigació agrària de la Universitat de Lleida.
Des del 1999 treballa com a funcionari de l'Ajuntament de Tarragona, actualment com a cap de parcs i jardins. Membre de Ciutadans - Partit de la Ciutadania, ha estat elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 i a les de 2017.

## Referències

* ↑ Matías Alonso: ‘Les eleccions al Parlament són una oportunitat trascendental per obrir una nova etapa política a Catalunya’, Tarragona 21, 30 de juliol de 2015
* ↑ Els teus representants al web de Ciutadans
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
# Popoloca occidental

El popoloca occidental és una variant de la llengua popoloca parlada a l'estat de Puebla (Mèxic). Comprèn les variants de les viles de San Felipe Otlaltepec i de Santa Inés Ahuatempan, ambdues amb un 75% de mútua intel·ligibilitat.

## Referències

* ↑ Ethnologue Ethnologue.
# Impactita

El terme impactita s'usa en geologia i petrologia per a referir-se a qualsevol material producte de l'impacte d'un meteorit. També pot emprar-se per a descriure mescles de materials vesiculars vitris o cristal·lins de gra fi que es generen com a conseqüència de la fusió per impacte; normalment solen trobar-se als cràters d'impacte, típicament com a cossos únics compostos per mescles entre material fos i fragments de roca, sovint amb altres traces de material meteorític. El juny de 2015, la NASA va trobar vidre d'impacte a Mart.

## Varietats

Les impactites consisteixen principalment en materials terrestres deformats que, a vegades, poden preservar fragments del meteorit original. Són principalment productes de la roca existent abans de l'impacte meteorític. Quan un impacte ocorre en un indret amb molta presència de sorres, aquestes poden fondre i produir vidre de Darwin o vidre del Desert de Líbia. Moltes roques poden fragmentar-se i després comprimir-se per a formar estructures bretxoses; aquestes roques s'anomenen suevites i contenen minerals típics d'altes pressions. Les tagamites són roques formades per fosa d'impacte que semblen, texturalment, alguns basalts terrestres. Les tectites com ara les moldavites o les indochinites són objectes vítrics foscs associats a impactes meteorítics antics.

## Referències

* ↑ «Diccionari de Geologia». Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Impactite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «Catalog Page for PIA19673» (en anglès). California Institute of Technology (NASA). [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «Impactites: Impact Breccia, Tektites, Moldavites, Shattercones». [Consulta: 9 març 2019].
# Ellen Tejle

Ellen Maria Tejle, (Sollefteå Angermanland, 9 d'abril de 1984) és una emprenedora i gestora de mitjans sueca.
Ellen Tejle va fundar i treballar la sala de cinema Bio Rio a Estocolm (2008-2016), va fundar i dirigir Bistro Barbro a Hornstull, Estocolm, i va crear la campanya A-marked que dona visibilitat a les dones en el cinema i des de 2017 és cap de l'empresa de Fanzingo.
A través de la campanya A-branded, va escriure un article d'opinió al The New York Times que va cridar l'atenció dels mitjans d'arreu del món.
La pel·lícula This Changes Everything és la primera a tractar la igualtat. Ellen Tejle va participar en aquesta pel·lícula, juntament amb estrelles de Hollywood com Geena Davis, Natalie Portman i Cate Blanchett.

## Referències

* ↑ Haldert, Sara. «Quarters cinema becomes digital» (en suec). SvD.se, 13-11-2018. [Consulta: 6 gener 2019].
* ↑ Ringdahl, Lotta. «Bistro med mer än mat» (en suec). SvD.se, 13-11-2018. [Consulta: 6 gener 2019].
* ↑ «Consider Gender Inequality». The New York Times. [Consulta: 6 gener 2019].
* ↑ «Swedish cinemas take aim at gender bias with Bechdel test rating» (en anglès). Associated Press, 06-11-2013. [Consulta: 6 gener 2019].
* ↑ «This Changes Everything» (en anglès), 13-11-2018. [Consulta: 6 gener 2019].
* ↑ «Svenska Ellen Tejle i stjärnspäckad Hollywood-dokumentär» (en suec). SVT Nyheter. Nyheter, 07-09-2018. [Consulta: 6 gener 2019].
# Vol Gastronòmic

El Vol Gastronòmic fou un projecte culinari ubicat al costat del Pont de Pedra de Girona. Es va inaugurar el 2014 i es va retirar els darrers dies de setembre de 2015. El Vol Gastronòmic de Girona es va inaugurar a finals de juliol de 2014. Es tractava d'una estructura de vidre i ferro de 28 tones i 20 metres de llargada que sobrevolava sobre la llera del riu Onyar. El seu objectiu era reunir alguns dels xefs destacats del país i promoure la gastronomia gironina i catalana. La idea inicial era que fos un element temporal i que posteriorment viatgés per altres ciutats europees com Londres, Madrid, Moscou o Sant Sebastià, però la fallida econòmica de la seva estada a Girona els va fer replantejar el projecte.

## Referències

* ↑ Pastells, Josep «El Vol Gastronòmic marxarà de Girona amb més pena que glòria». Diari Ara, 24-09-2015, pàg. 6.
* ↑ «El Vol Gastronòmic de Girona arrenca amb 800 reserves fetes i una vintena de cuiners». Diari de Girona, 28-07-2014.
# Francesc Lancho i Pérez

Francesc Lancho i Pérez (1945) és un antic pilot de motocròs català que destacà en competicions estatals durant les dècades del 1960 i 1970. Durant la seva etapa al Campionat d'Espanya, hi aconseguí un subcampionat (1970) i fou un dels principals aspirants al títol durant anys. Entre altres èxits, guanyà la primera edició del Trofeu Ramon Monsonís al circuit El Cluet (1966), dues edicions del Motocròs Ciutat de Manresa (1968-1969) i dues del Motocròs d'Esplugues (1969-1970), totes elles, proves internacionals.
Lancho començà a competir amb Bultaco i després passà a Montesa, on juntament amb Manuel Olivencia coincidí amb el principal pilot de la marca, Pere Pi. Malgrat que Montesa havia fitxat Lancho i Olivencia amb la idea de preparar el relleu de Pi, cap dels dos no arribà a destacar al seu nivell.

## Referències

* ↑ «15 Pilotos para el campeonato 1975 de Moto Cross (II parte)» (en castellà). lamaneta.com, 26-03-2013. [Consulta: 10 maig 2018]. «(L'article és inexacte pel que fa a l'edat d'en Lancho: el 1975 tenia 30 anys, no pas 37)»
* ↑ «Lancho (Montesa) y Maspons (Bultaco), vencedores del motocross Ciudad de Manresa» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 13-10-1969. [Consulta: 27 maig 2014].
* ↑ «Francisco Lancho (Montesa), vencedor del VII Motocross de Esplugas» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 09-03-1970. [Consulta: 25 abril 2014].
* ↑ Pi, Pere. «62. Els rivals del motocròs». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 102. ISBN 9788461590353.
* ↑ «Montesa 75th Anniversary» (en anglès). hondanews.eu. Montesa Honda, 04-05-2020. [Consulta: 8 agost 2020].
# Introduction to Destruction

Introduction to Destruction és el primer DVD de Sum 41. Va ser lliurat l'any 2001.

## Continguts

* Un esgotat concert en viu filmat a Londres a la Astoria
* Tots els vídeos musicals en el moment incloent outtakes, comentari, i "darrere de les escenes".
* 5 pel·lícules casolanes del Sums en el grau 11
* 5 pel·lícules (amb comentari opcional)
* Fotografies
* I un especial "ocult" enllaç a una pàgina web (no en servei actualment)

## Llista de pistes del xou a Astoria

* "Motivation"
* "Nothing On My Back"
* "Makes No Difference"
* "Rhythms"
* "In Too Deep"
* "All She's Got"
* "Handle This"
* "Machine Gun"
* "Crazy Amanda Bunkface"
* "It's What We're All About"
* "Fat Lip"
# Ellen Stewart

Ellen Stewart (Alexandria, Louisiana, 7 de novembre de 1919 - Nova York, 13 de gener de 2011) fou una directora de teatre i productora estatunidenca, fundadora del club de teatre experimental La MaMa.

## Biografia

Després de molts anys treballant a Nova York com a dissenyadora de moda, a començaments dels anys 1960 va crear l'exitosa companyia de teatre Off-Off-Broadway. En les dècades següents va fer-se famosa arreu del món escrivint i dirigint un increïble nombre d'obres, exclusivament basades en música i dansa, amb tot d'artistes internacionals. Molts actors famosos, directors i dramaturgs varen començar llurs carreres a La MaMa Experimental Theatre Club, com Robert De Niro, Al Pacino, Harvey Keitel, Danny DeVito, Diane Lane, Billy Crystal, Patti Smith, Nick Nolte, Sam Shepard, Andrei Şerban i Lanford Wilson.

## Enllaços externs

* La MaMa - Web oficial
# Cal Jofre (el Pla del Penedès)

Cal Jofre és una casa eclèctica del Pla del Penedès (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat a la part nord del terme. Es tracta d'una casa aïllada, composta de planta baixa, dos pisos i terrat amb balustrada. Hi ha dues torres, situades lateralment a banda i banda sobre planta quadrada i cobertes amb teulada de pavelló. La façana és de composició simètrica, amb balcons a ambdós pisos. Actualment hi ha altres edificacions agrícoles annexes, construïdes sense respectar les característiques formals de la casa original.

## Referències

* ↑ «Cal Jofre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].
# Vilhelm Hammershøi

Vilhelm Hammershøi ( escolteu (?·pàg.); 15 de maig de 1864 – 13 de febrer de 1916) fou un pintor nascut a Copenhaguen (Dinamarca). Va treballar principalment a la seva ciutat natal pintant retrats, arquitectures, paisatges i escenes d'interiors. És famós sobretot per aquestes darreres, executades amb una paleta de colors freds i apagats.

## Obra

Les pintures d'Hammershøi es caracteritzen per una atmosfera calmosa i melangiosa, que fan evident la influència del pintor nord-americà James McNeill Whistler. Els seus interiors i paisatges fan un efecte estranyament sobri i purista; les representacions arquitectòniques (pintades a Copenhaguen, Londres i Roma) són fosques i desolades. La seva paleta, marcada pels grisos, els blancs, els verds i els blaus, recorda les grisalles medievals.

## Posteritat

Després de la seva mort, ocorreguda el 1916, l'obra d'Hammershøi va caure en oblit. El seu estil fred i contingut no quadrava amb els experiments torbadors de les avantguardes. L'estridència dels nous moviments va fer que l'art trist i enigmàtic del pintor danès semblés passat de moda.
El redescobriment i la revaloració del simbolisme va permetre que l'obra d'Hammershøi recuperés un lloc destacat en la consciència del públic. Avui dia, el pintor no és només un dels artistes escandinaus més coneguts, sinó que també ha estat reconegut a París i a Nova York gràcies a les completes retrospectives que li van dedicar durant els anys noranta el Musée d'Orsay i el Museu Guggenheim. L'any 2007, el Centre de Cultura Contemporània de Barcelona li dedicà una exposició en què s'explorava la influència que Hammershøi va exercir sobre el director de cinema Carl Theodor Dreyer.

## Referències

* ↑ «Vilhelm Hammershøi». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Exposició sobre Hammershøi al CCCB Arxivat 2007-02-09 a Wayback Machine..
* Art de Hammershøi en línia Arxivat 2016-01-09 a Wayback Machine. (anglès).
* Palin sobre Hammershøi (anglès).
# Beni ecën vetë

Beni ecën vetë (en albanès Beni camina sol) és una pel·lícula de comèdia familiar albanesa de 1975 dirigida per Xhanfise Keko i escrita per Kiço Blushi.

## Resum

Beni és un nen de vuit anys que viu a Korçë amb els seus pares. Beni porta una vida protegida. La seva mare és molt protectora i no el deixa jugar fora. Quan el Beni pot sortir a l'exterior, els nens del barri es burlen d'ell, sovint anomenant-lo "gat espantat" i "nen de la mare". Un dia, quan el seu oncle Thomai està de visita, veu en Beni plorar després que els altres nens li van agafar el cavall. Thomai decideix portar en Beni a cavall a un poble llunyà on li ensenya la vida i com ser home. Al poble, Beni aprèn molt i es converteix en un nen madur. En el camí de tornada a la ciutat, Beni no necessita muntar a cavall, és capaç de caminar tot el camí cap a casa pel seu compte.

## Repartiment

* Yllka Mujo com a Leta
* Pandi Raidhi com a Thomai
* Dhorkë Orgocka com a Ollga
* Herion Mustafaraj com a Beni
* Gjergj Sollaku com a Goni
* Koço Guda com a Vaso
* Ema Shteto com a Drita

## Referències

* ↑ Beni ecën vetë, a avclub.com
* ↑ Beni ecën vetë a radiotimes.com

## Enllaços externs

* Beni ecën vetë a YouTube
# Portada/efemèride setembre 4

Estàtua de Vicent Andrés i Estellés a Burjassot.
« 3 de setembre · 4 de setembre · 5 de setembre »