OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Watson (cràter)

Watson és un cràter d'impacte que es troba a les latituds baixes de sud de la cara oculta de la Lluna. Es troba al sud-oest del cràter més gran Lippmann i al sud-est de Fizeau.
* Localització de Watson (centre de la meitat esquerra de la imatge)
* Cràters satèl·lit
Es tracta d'una formació desgastada, amb una vora exterior que ha estat erosionat fins al punt en què ha perdut gran part de la seva definició, formant una vora arrodonida i desigual. Una sèrie de petits cràters jeuen sobre la vora i dins de l'interior. Un parell combinat de petits cràters es troba al costat sud del sòl i la paret interior. Un petit cràter en forma de copa jeu sobre la vora nord-est del sòl interior. Si el cràter alguna vegada va tenir un pic central, ja no s'aprecia.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Watson.
| Watson | Coordenades | Diàmetre |
| G | 63° 18′ S, 120° 18′ O﻿ / ﻿63.3°S,120.3°O﻿ / -63.3; -120.3﻿ (Watson G) | 34 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Wicksita

La wicksita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany i dona nom al grup de la wicksita. Va ser anomenada en honor de Frederick John Wicks, conservador de mineralogia del Royal Ontario Museum de Toronto i especialista en investigacions sobre minerals del grup de la serpentina.

## Característiques

La wicksita és un fosfat de fórmula química NaCa₂Fe2+ 2(Fe$^{3+}$,Mn$^{2+}$,Fe$^{2+}$)₄(PO₄)₆·2H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Els seus cristalls tenen forma de plaques en {010}, estriats paral·lelament a [100], de fins a 1 cm; aquest mineral també es pot trobar de manera granular, massiva. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 4,5 a 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la wicksita pertany a «08.C - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O > 1:1» juntament amb els següents minerals: grischunita, bederita, tassieïta i haigerachita.

## Formació i jaciments

La wicksita es forma en nòduls en estrats d'esquistos en una formació de ferro. Va ser descoberta al riu Big Fish River, a Dawson Mining District (Yukon, Canadà). També ha estat descrita a la mina Bull Moose, a Custer (Dakota del Sud, EUA); i a Hålsjöberg, a Torsby (Värmland, Suècia).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: wolfeïta, satterlyita, marićita, ludlamita, vivianita, pirita i quars.

## Referències

* 1 2 3 «Wicksite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Wicksite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 28 maig 2018].
# Wickrange

Wickrange (en luxemburguès: Wickreng; en alemany: Wickringen) és una vila de la comuna de Reckange-sur-Mess del districte de Luxemburg al cantó d'Esch-sur-Alzette. Està a uns 11,1 km de distància de la Ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Wickrange». [Consulta: 20 setembre 2015].
# Willems

Willems és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 2.968 habitants. Limita al nord amb Sailly-lez-Lannoy, a l'oest amb Villeneuve-d'Ascq, a l'est amb Tournai i al sud amb Baisieux.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 160 | 1 242 | 1 498 | 1 476 | 1 735 | 1 905 | 2 088 | 1 994 | 1 982 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 978 | 2 093 | 2 050 | 2 038 | 2 116 | 2 162 | 2 184 | 2 066 | 2 092 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 2 106 | 2 098 | 2 068 | 1 909 | 1 986 | 2 087 | 1 970 | 1 875 | 1 928 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 2 010 | 1 923 | 2 006 | 2 506 | 2 681 | 2 799 | 2 968 | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2009 | Paul Deffontaine | PS |
| 2009- | Jocya Vancoillie | PS |
# Xaguin

Xaguin o Šaguin era el càrrec més alt de l'exèrcit sumeri equivalent a general-governador militar. Es va crear després del 2200 aC. Apareix per primer cop a Lagaix i després va passar a altres ciutats.
La Tercera dinastia d'Ur que governava Sumer cap a l'any 2110 aC, va ser fundada per un xaguin anomenat Ur-Nammu al que s'havia encomanat el govern militar de la ciutat. Durant aquest imperi es va mantenir el càrrec i encara va estendre les seves funcions a les ciutats que no tenien un príncep local (ensi), on el xagin ocupava ambdues funcions.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del Antiguo Oriente vol. I: del paleolítico a la mitat del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1975, p. 109. ISBN 8432300183.
# Xagħra

Xagħra és un municipi de l'illa de Gozo, a Malta, amb una superfície de 2,5 km². El 2021 tenia 3.621 habitants.

## Referències

* ↑ «Malta: Division (Statistical Districts and Localities)» (en anglès), 26 març 2023. [Consulta: 17 febrer 2024].
# Willy Vannitsen

Willy Vannitsen (Jeuk, Gingelom, Limburg, 8 de febrer de 1935 - Tienen, 19 d'agost de 2001) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1954 i 1966.
Durant la seva carrera professional aconseguí més de 100 victòries, destacant la Fletxa Valona de 1958, dues etapes al Tour de França i una al Giro d'Itàlia.

## Palmarès

* 1953
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Bèlgica amateur
* 1954
** 1r del Premi d'Heist-op-den-Berg
** Vencedor de 4 etapes a la Volta a Bèlgica amateur
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Limburg amateur
* 1955
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
** 1r de les Tres Viles Germanes
* 1956
** Vencedor d'una etapa de la Volta als Països Baixos
* 1957
** 1r a la Volta a Limburg
** 1r als Sis dies de Brussel·les (amb Rik Van Looy)
* 1958
** 1r al Giro de Toscana
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor de 2 etapes a la París-Niça
* 1959
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
* 1960
** 1r a la Volta a Limburg
* 1961
** 1r a la Fletxa Valona
** 1r a les Tres Valls Varesines
** 1r de la Milà-Vignola
** 1r als Sis dies d'Anvers (amb Peter Post i Rik Van Looy)
* 1962
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
** Vencedor d'una de la Volta a Luxemburg
** 1r a l'Acht van Chaam
** 1r a la Vorst-Brussel·les
* 1963
** 1r a la Zonhoven-Anvers-Zonhoven
* 1964
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
* 1965
** 1r al Gran Premi de l'Escaut
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
** Vencedor d'una etapa de la Volta als Països Baixos

### Resultats al Tour de França

* 1962. 70è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1963. Abandona (9a etapa)
* 1964. Abandona (7a etapa)
* 1966. Abandona (15a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1958. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1961. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa de Willy Vannitsen
* Palmarès de Willy Vannitsen (francès)
# Casa Senillosa (Cadaqués)

La Casa Senillosa és una obra de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada al nucli urbà de la població de Cadaqués, entre la Riba des Poal i el carrer Caseta.

## Descripció

Casa unifamiliar entre mitgeres, de planta baixa i tres pisos. Manté un eix esbiaxat en façana, adaptant-se així a la configuració parcel·lària de la zona. Baixos destinats a garatge i serveis, primer pis a menjador i cuina, el segon pis a dormitoris i el tercer a sala d'estar. A la façana predominen les terrasses amb balconades, amb clara referència o readaptació descontextualitzada de l'arquitectura tradicional de la mateixa població i d'altres nuclis mariners.

## Història

El solar que ocupa aquesta edificació és de reduïdes dimensions i l'accés es fa des de dos carrers en desnivell, que propiciaran l'organització interior d'aquest habitatge unifamiliar, que utilitza com a element compensador una bateria de dormitoris secundaris en vertical per facilitar la distribució en diferents plantes de les peces principals de la casa.
L'autor del projecte fou Josep Antoni Coderch i Manel Valls, l'any 1956. La construcció s'efectuà l'any 1958.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Senillosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Gustavo Gallinal

Gustavo Gallinal (Montevideo, 1889 - ibídem, 1951) fou un advocat, historiador, escriptor i polític uruguaià pertanyent al Partit Nacional.

## Biografia

Graduat en Dret a la Universitat de la República. Integrà l'Assemblea Constituent de 1916, participant activament en la redacció de la Constitució de 1917. Integrà el Consell Nacional d'Administració fins a la seva dissolució pel cop d'estat de Gabriel Terra.
Milità activament al Nacionalisme Independent, essent moltes vegades diputat i senador. Fou a més a més ministre de Ramaderia (1945-1947).
Historiador destacat, fou el creador de l'Archivo Artigas (1944). Membre d'honor de l'Institut Històric i Geogràfic de l'Uruguai. Fou professor de literatura en l'ensenyament secundari. Autor de nombrosos llibres.
El seu net Francisco Gallinal és un destacat polític contemporani.

## Referències

* 1 2 3 «Gustavo Gallinal (1889-1951)» (en castellà). Antología del Ensayo Uruguayo Contemporáneo. Carlos Real de Azúa, 1964. [Consulta: 6 novembre 2010].
# Hillsboro Ranches

Hillsboro Ranches és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 47 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hillsboro Ranches tenia 47 habitants, 16 habitatges, i 12 famílies. La densitat de població era de 181,5 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,8% tenia menys de 18 anys, un 2,1% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 0 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 27.060 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Hillsboro Ranches». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hillsboro Ranches». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Splendor (equip ciclista)

L'equip Splendor, conegut posteriorment com a Hitachi, va ser un equip ciclista belga, de ciclisme en ruta que va competir entre 1975 i 1989.

## Principals resultats

* Campionat de Flandes: Alfons van Katwijk (1977), Rudy Matthijs (1984)
* Tour de Flandes: Michel Pollentier (1980), Claude Criquielion (1987)
* Setmana Catalana: Sven-Ake Nilsson (1981)
* Clàssica de Sant Sebastià: Claude Criquielion (1983)
* E3 Harelbeke: William Tackaert (1983)
* Fletxa Valona: Claude Criquielion (1985, 1989)
* Premi Nacional de Clausura: Jean-Marie Wampers (1985)
* Gran Premi del Midi Libre: Claude Criquielion (1986, 1988)
* Quatre dies de Dunkerque: Dirk De Wolf (1986)
* Tour de Romandia: Claude Criquielion (1986)
* A través de Flandes: Dirk De Wolf (1989)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 1 participacions (1989)
** 0 victòries d'etapa:
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 11 participacions (1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989)
** 8 victòries d'etapa:
*** 2 el 1980: Sean Kelly (2)
*** 2 el 1981: Eddy Planckaert, Sean Kelly
*** 3 el 1985: Rudy Matthijs (3)
*** 1 el 1986: Rudy Dhaenens
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:
* Volta a Espanya
** 5 participacions (1976, 1978, 1979, 1980, 1982)
** 14 victòries d'etapa:
*** 2 el 1979: Sean Kelly (2)
*** 7 el 1980: Sean Kelly (5), Paul Jesson, Etienne De Wilde
*** 5 el 1982: Eddy Planckaert (5)
** 0 classificació finals:
** 2 classificacions secundàries:
*** Classificació de la Regularitat: Sean Kelly (1980)
*** Classificació per equips (1980)

## Composició de l'equip

1979 :
1980 :

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles 1 a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles 2 a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Catedral de Sant Esteve de Tolosa

La catedral de Sant Esteve de Tolosa (Saint-Étienne en francès) es troba al barri de Sant Esteve de la ciutat occitana de Tolosa. Es desconeixen els orígens de la catedral. Les primeres dades són de 1071, quan el bisbe Isarn va ordenar la reconstrucció de l'edifici, en aquell moment en ruïnes. La seva arquitectura és especial, ja que està composta per elements arquitectònics de diversos períodes. A prop de la catedral hi ha l'antic palau episcopal, actualment ocupat per la prefectura.

## Història

Segons alguns historiadors, es va construir sobre la base d'una capella edificada en el segle iii per sant Saturní i reconstruïda per sant Exuperio cent cinquanta anys després. És difícil comprovar aquestes dades, ja que no s'hi han realitzat excavacions. La història de l'església és tan plena de modificacions, renovacions i construccions que se'n podria dir la catedral inacabada.
Al segle xiii es van modificar els plànols de l'església romànica. A la zona meridional, és visible una modificació de l'altura de l'edifici resseguint el tall de les finestres, mentre que en el mur septentrional, construït més tard, no s'hi pot veure cap anomalia. A la paret occidental hi ha una rosassa, inspirada en la de Notre-Dame de París.
La característica més original de l'edifici és el fet que presenta dues parts molt diferents: una part romànica a la zona de la nau; i una part gòtica dins el cor. Ambdues esglésies van ser unides en el segle xvi per Jean d'Orleans. El cor és el doble de gran que la nau romànica, si bé el passadís central segueix una línia no contínua. La paret romànica meridional va ser allargada en construir-s'hi el temple gòtic. Aquest gegantesc projecte es va iniciar el 1272 sota els auspicis de l'abat Bertrand-de-L'Isle. El projecte original va sofrir nombroses modificacions i van sorgir nous projectes, que moltes vegades van quedar en l'oblit.
El 1609, l'arquitecte Pierre Levesville va decidir col·locar una volta en el cor, ja que el sostre s'havia cremat. Encara que el projecte inicial preveia una altura de 40 metres, la volta actual no en té més de 28. Levesville va dotar també la catedral d'un nou mobiliari que unia el barroc amb el gòtic, per a reemplaçar al mobiliari antic, que també estava cremat.
El 1794, la campana major de Sant Esteve, la Cardailhac, va ser llençada des del cim del campanar i es va trencar, a pesar que s'havien col·locat diverses capes de palla per a esmorteir-ne la caiguda. El campanar romànic fortificat té un carilló de 17 campanes en teclat i cinc al vol.

## Arquitectura

La catedral és l'única església de Tolosa que ha conservat els seus vitralls originals. Els més antics són del segle xiv. Destaca també el seu orgue i un retaule de Pierre Mercier i Drouet realitzat el 1670.
* Nau gòtica
* Rosassa
* La Pietat de Gervais Drouet 1648

## Referències

* ↑ «Cathédrale Saint-Etienne» (en francès). Ministeri de Cultura de França. [Consulta: 29 març 2022].

## Vegeu també

* Gòtic llenguadocià
# Carlos Amil

Carlos Amil Serantes (La Corunya, 10 de maig de 1959) és un cineasta gallec.

## Trajectòria

Va començar la seva carrera a l'equip de cinema Imaxe, a finals dels anys 70. És un dels fundadors de l'empresa de vídeo Trama, pedrera fonamental de l'audiovisual gallec a través de la qual, entre d'altres, Xavier Villaverde, Miguel Castelo, Pancho Casal, Mateo Meléndrez, Guillermo Represa, Jesús Vecino, Jorge Algora o Suso Montero. D'aquesta època, cal destacar la seva col·laboració com a càmera a les obres Veneno Puro i Viuda Gómez, de Villaverde, o Salvamento e socorrismo, d'Antón Reixa.
Contractat per VideoVoz Tv, va ser un dels primers professionals que va treballar a TVG com a director, director i muntador en programes com O monacato en Galicia, o Lendas. També va compartir tasques d'escriptura en alguns d'aquests programes.
Durant molts anys va desenvolupar una important tasca pedagògica com a mestre de muntatge i producció de cinema i televisió a l'Escola d'Imatge i So de La Corunya, formant un equip amb noms clau en el Indústria audiovisual gallega com ara Manolo González, Daniel Domínguez, Ignacio Pardo, Pepe Coira o Carlos Oro.
Va dirigir la pel·lícula Blanca Madison l'any 2000 amb la que va guanyar el premi al millor director als Premis Mestre Mateo de 2013. Va rodar la pel·lícula A casa da luz (2008), adaptació de la novel·la de el mateix títol de Xabier P. Docampo, del qual el mateix director n'és el guionista.

## Obra literària
### Narrativa

* Benaventurados os que aman, 2005, Biblos Clube de Lectores.

## Referències

* ↑ Carlos Amil a culturagalega.gal
* ↑ «Blanca Madison» prepara su desembarco masivo en los cines, La Voz de Galicia, 13 de març de 2003
* ↑ Los chicos de la película, El País, 13 d'agost de 2008

## Bibliografia

* Dicionario biográfico de Galicia, Ir Indo Edicións, 2010-2011, Vigo.
# Carraig Airt

Carraig Airt (en anglès Carrigart) és una vila d'Irlanda, al comtat de Donegal, a la província de l'Ulster. Es troba a la Gaeltacht an Láir, a la baronia de Kilmacrenan.
El poble es troba en la ruta R245 entre Letterkenny i Creeslough. Situat com està a la base de la península de Rosguill en una de les zones més remotes però més pintoresques del país, el poble ofereix serveis per a una gran zona d'influència, amb un supermercat amb serveis bancaris, una oficina de correus, un consultori mèdic i una caserna a temps parcial d'An Garda Síochána. També té un parc públic que voreja la costa de darrere les cases del carrer principal. Dissenyat per Angela Gallagher, que es manté gràcies al Comitè de Tidy Towns i ha guanyat diversos premis. El poble i els seus voltants segueixen sent principalment agrícoles, amb forta dependència del comerç i del turisme durant els mesos d'estiu. Igual que la resta d'aquesta part de Donegal, Carraig Airt té un gran nombre de segones residències, propietat especialment per estiuejants d'Irlanda del Nord.
El poble va celebrar el seu centenari el 2002, encara que hi ha proves de la seva existència abans. Formava part originalment de les propietats dels comtes de Leitrim. William Clements, 3r Comte Leitrim, va ser assassinat al proper bosc de Cratlagh en 1878 pels homes de la península veïna de Fanad.
El nom oficial de Carrigart és Carraig Airt però també ha estat traduït com a Ceathrú Fhiodhghoirt, que vol dir quarterland de fusta del bosc

## Referències

* ↑ Placenames (Ceantair Ghaeltachta) Order 2004.
* ↑ Deirdre and Laurence Flanagan, Irish Place Names, Gill & Macmillan, 2002.
# Carrollton (Geòrgia)

Carrollton és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 19.843 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carrollton tenia 19.843 habitants, 7.121 habitatges, i 3.966 famílies. La densitat de població era de 379,8 habitants per km².
Dels 7.121 habitatges en un 27,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35% hi vivien parelles casades, en un 16,5% dones solteres, i en un 44,3% no eren unitats familiars. En el 32,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,6% tenia menys de 18 anys, un 27% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 15,1% de 45 a 60 i un 11,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.559 $ i la renda mediana per família de 39.143 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.600 $ mentre que les dones 23.224 $. La renda per capita de la població era de 16.803 $. Entorn del 15,5% de les famílies i el 23,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carrollton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carrollton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Casa Hospital (Torroella de Montgrí)

La Casa Hospital és una obra amb elements gòtics i renaixentistes de Torroella de Montgrí (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran edifici situat al carrer Major, a la cantonada amb el de Pi i Margall, format per planta baixa, pis i golfes, amb coberta de teula a dues vessants, amb el carener paral·lel al carrer Major. La façana principal apareix molt modificada, encara que conserva l'antiga porta d'accés d'arc de mig punt amb grans dovelles de pedra, avui convertida en finestra (l'actual entrada és a la dreta de la façana). L'element més remarcable del conjunt és la finestra amb relleus que representen testes humanes i d'àngels. Cal també fer esment del ràfec de coronament. La façana lateral és de composició més simple, amb obertures allindades.

## Història

Gran casal bastit durant els segles XVI-XVII i molt modificat en èpoques posteriors. A una finestra hi figura l'any 1733.

## Referències

* 1 2 «Casa Hospital». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2018].