OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Llindars

El castell de Llindars és un edifici al poble de Llindars, al municipi de Ribera d'Ondara (Segarra) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Façana de l'antic castell situada dins del nucli urbà, en una parcel·la sense edificar i adossada ambdós habitatges. Es tracta d'una façana on s'obre una porta accés d'arc adovellat amb un treball incís que presenta la data "1654" i que actualment està paredada. Per sobre, se situa una obertura d'estructura quadrada amb estat ruïnós. Presenta un parament paredat amb presència d'arrebossat.

## Història

Es considera que aquesta façana correspon a part de l'estructura del que era el primitiu castell de Llindars, del qual no se'n conserven restes. Les notícies que es tenen, el vinculen al castell de Rubinat i a Sant Pere dels Arquells. Les primeres notícies daten del 1086 que els Òdena van dotar a Sant Pere dels Arquells amb alguns béns, entre els quals consta el castell de Llindars. Arran de la donació a la canònica de Sant Pere dels Arquells, l'any 1100, el castell de Llindars va passar a les seves mans. L'any 1592 quan l'església dels Arquells va unir-se amb el monestir de Montserrat, el terme de Llindars i el seu castell van passar a ser propietat d'aquest cenobi, fins al segle xix.

## Referències

* 1 2 «Castell de Llindars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Castell de Baén

Les escasses restes del castell de Baén estan situades a l'antic terme de Baén, actualment de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Jussà, en terres del poble de Baén.
El castell era en el turó que protegeix Baén pel nord-oest, encara avui dia denominat Roc de la Torre, tot i que no n'hi resti cap vestigi físic.

## Referències

* ↑ Benito i Monclús, Pere: «Castell de Baén» en El Pallars, pág. 41.

## Bibliografia

* Benito i Monclús, Pere. «Castell de Baén». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 41 (Catalunya Romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Baén». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* El castell de Baén en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Careproctus trachysoma

Careproctus trachysoma és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 31 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 147 i 785 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar del Japó, l'estret de Tartària i el mar d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Carerac

«Carerac» té aquests significats:
# Cd

Cd o CD té els següents significats:
* Física: Cd abreviatura de candela.
* Informàtica: Cd (ordre), ordre usada per a canviar de directori als sistemes Unix.
* Medicina: CD com a coronària o caròtide dretes, segons context.
* Química: Cd símbol del cadmi.
* Tecnologia: CD és l'abreviació més usada de disc compacte.
* Sintaxi: CD són les sigles de complement directe.
Viccionari
# Carlos Amigo Vallejo

Carlos Amigo Vallejo (Medina de Rioseco, Valladolid, 23 d'agost del 1934 - Guadalajara, 27 d'abril del 2022), cardenal franciscà, arquebisbe emèrit de Sevilla. Elector als conclaves de 2005 i 2013.

## Biografia

Va deixar els estudis de medicina a la Universitat de Valladolid per ingressar al noviciat dels Franciscans el 16 d'octubre de 1954. Ordenat sacerdot el 17 de juliol de 1960, va cursar a Roma estudis de Filosofia i de Psicologia a la Universitat de Madrid, havent estat professor en centres d'educació especial i de Filosofia de la Ciència i d'Antropologia.
El 17 de desembre de 1973 va ser nomenat arquebisbe de Tànger pel papa Pau VI. Va rebre la consagració episcopal el 28 d'abril de 1974. Com a bisbe, va participar en diverses ocasions en el Sínode dels Bisbes i ha format part de la Pontifícia Comissió per a Amèrica Llatina i del Consell Pontifici per a la Pastoral de la Salut. El 2011 va ser Llegat Pontifici per al V Centenari de les primeres diòcesis americanes.
El 22 de maig de 1982 Joan Pau II el nomena arquebisbe de Sevilla, un càrrec que ocuparà fins al 5 de novembre de 2009. A la Conferència Episcopal Espanyola ha estat membre del Comitè Executiu (1984-1987 i 2005-2009), i President de les Comissions Episcopals per al V Centenari de l'Evangelització d'Amèrica (1984-1993), dels Bisbes (1993-1999) i de Missions i Cooperació amb les Esglésies (1999-2005). El 1993 va organitzar a Sevilla el Congrés Eucarístic Internacional, que va comptar amb la presència de Joan Pau II. Ha estat vocal de la Comissió Nacional per al V Centenari del Descobriment d'Amèrica i membre del Comitè d'Experts de l'Exposició Universal de 1992.
Va ser creat cardenal prevere a l'octubre de 2003, amb el títol de l'Església de Santa Maria de Montserrat dels Espanyols. Va participar en el conclave de 2005 que va elegir Benet XVI i en el conclave de 2013 que va escollir al papa Francesc.

## Referències

* ↑ «Fallece el cardenal Carlos Amigo, arzobispo emérito de Sevilla». Conferencia Episcopal Española, 27-04-2022 [Consulta: 27 abril 2022].
* ↑ Ríos, Guillem «Monseñor Carlos Amigo, arzobispo de la ciudad hispalense, será el encargado de clausurar el año Tarancón». Elperiodic.com, 19-04-2008 [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ «Hacia el Cónclave Marzo 2013 (31): Biografía del cardenal Carlos Amigo Vallejo». Ecclesia, 09-03-2013 [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ González, Nacho «Cardenal Carlos Amigo: 'En el Cónclave también se habla de fútbol'». El mundo, 08-03-2013 [Consulta: 11 octubre 2013].
# Castell de Shuri

El castell Shuri (首里城, Shuri-jō) un castell japonès ubicat a Shuri, Naha, Okinawa, Japó. Va ser el primer palau del regne Ryukyu. El 1945, durant la batalla d'Okinawa, va ser gairebé completament destruït, quedant només algunes parets en peu gairebé arran de terra. El 1992, va ser reconstruït en el lloc original, utilitzant informació de fotografies, relats històrics i la memòria.

## Història

La data exacta de la construcció del castell es desconeix, tot i que recents excavacions troben les ruïnes més antigues del castell al final del segle xiv. Es pensa que un principi va ser un gusuku (fortalesa), acabat abans del 1427. També hi ha el testimoni d'una placa que celebra la creació dels jardins externs, custodiada al museu de la prefectura d'Okinawa.
Quan l'emperador Shō Hashi unificà les tres seccions d'Okinawa i va establir el regne Ryukyu, va utilitzar el castell Shuri com la seva residència. En aquest llavors, Shuri va florir com a capital i així va continuar fins a la segona dinastia Sho. Per 450 anys des de començaments del segle xv, aquesta fortalesa va exercir com cort imperial així com a centre administratiu del regne Ryukyu. Va ser un lloc central de comerç amb l'exterior, així com el cor polític, econòmic i cultural de Ryukyu.

## Enllaços externs

* Shuri Castle Park(anglès)
# Carraixet

«Carraixet» té aquests significats:
* Topònims:
** Barranc del Carraixet, barranc o rambla del País Valencià que naix a la serra Calderona i desemboca a la mar Mediterrània al paratge dels Peixets (a Alboraia)
** Mancomunitat del Carraixet, mancomunitat de municipis de la comarca de l'Horta Nord (País Valencià)
* Música: Carraixet (grup musical), grup musical valencià d'estil folk
# Ibn al-Arif

Abu-l-Qàssim al-Hussayn ibn al-Walid ibn Nasr, conegut com a Ibn al-Arif o com a an-Nahwí, fou un sufí de renom i gramàtic andalusí natiu de Còrdova. Va viure alguns anys a Egipte i a la seva tornada a l'Àndalus fou preceptor dels fills d'Almansor. Va deixar diverses obres literàries i de gramàtica que no s'han conservat. Va morir l'any 1000 durant la campanya de Cervera. Fou enterrat a Toledo.

## Vegeu també

* Abu-l-Qàssim Àhmad ibn Hussayn ibn Qassi, un dels seus deixebles.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, volum III, pag. 735
# Ibn al-Amid

«Ibn al-Amid» té aquests significats:
Nom de dos visirs buwàyhides:
* Ibn al-Amid I de nom complet Abu l-Fadl Muhammad ibn al-Husayn ibn Muhammad visir 940-972
* Ibn al-Amid II de nom complet Abu-l-Fat·h Alí ibn Muhàmmad, fill de l'anterior, visir 972-977
# Ievguénia Xakhovskaia

Ievguénia Mikhàilovna Xakhovskáia, rus: Евге́ния Миха́йловна Шаховска́я de soltera Andréieva, rus: Андре́ева (1889—1920) — fou una pionera russa de l'aviació i primera aviadora militar de la història.

## Referències

* ↑ «Women Combat Pilots of WW1» (en anglès). Universitat Monash. [Consulta: 18 octubre 2010]. «La princesa Eugenie M. Shakhovskaya fou la primera pilot militar russa. Servit amb el 1er Esquadró Aeri. Es desconeix si realment va volar en missions de combat, i en última instància, va ser acusada de traïció i intentant fugir a les línies enemigues. Sentenciat a mort per un escamot de trets, la sentència commutada a la cadena perpètua del tsar, alliberada durant la Revolució, es va convertir en veredicte principal del general Tchecka i addicte a les drogues, va disparar un dels seus assistents en un deliri d'estupefaents i es va disparar Princess Eugenie M. Shakhovskaya was Russia's first woman military pilot. Served with the 1st Field Air Squadron. Unknown if she actually flew any combat missions, and she was ultimately charged with treason and attempting to flee to enemy lines. Sentenced to death by firing squad, sentence commuted to life imprisonment by the Tsar, freed during the Revolution, became chief executioner for Gen. Tchecka and drug addict, shot one of her assistants in a narcotic delerium and was herself shot.»
* ↑ «300 Women who changed the world» (en anglès). Encyclopædia Britannica. [Consulta: 18 octubre 2010]. «In Russia, Princess Eugenie Shakhovskaya is the first female military pilot. She flies reconnaissance missions.»
# IV Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya

Els IV Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya foren convocats pel Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya el 1986. Aquests premis tenien la doble missió d'estimular la quantitat i abonar la normalització lingüística, a part dels ajuts institucionals que rebien totes les pel·lícules fetes per productores de cinema catalanes. Es van concedir un total de 9 premis, tots amb dotació econòmica.
La cerimònia d'entrega va tenir lloc el 5 de maig de 1986, i fou presidit pel conseller de cultura de la Generalitat Joaquim Ferrer, el president de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió Joan Granados i Duran, el director de TV3 Enric Canals i Cussó, el director general de Cinematografia de la Generalitat, Jordi Maluquer i Bonet i el subdirector de vídeo i cinema Josep Maria Forn. Fou presentat per Àngels Barceló i Juanjo Puigcorbé i retransmès per TV3. A més dels guardons en metàl·lic, es van concedir tres premis extraordinaris a Néstor Almendros, Ignasi F. Iquino i Victoria Abril.

## Guardons

| Categoria | Premiat | Premi |
| Premi al millor llargmetratge | Karnabal de Carles Mira i Franco | 5.000.000 ptes |
| Premi al millor curtmetratge | Boig film de Raül Contel i Ferreres | 1.000.000 pts |
| Premi a la distribuïdora que més ha contribuït a la difusió del cinema en català | OPAL Films SA/NOU Films SA | 1.000.000 pts |
| Premi a la millor sala exhibidora de l'àrea metropolitana de Barcelona que més ha contribuït a la promoció del cinema en català | Cine Moderno | 1.000.000 pts |
| Premi a la millor sala exhibidora de fora de l'àrea metropolitana de Barcelonaque més ha contribuït a la promoció del cinema en català | Bogart Multicines de Vilafranca del Penedès | 1.000.000 pts |
| Premi a la millor contribució personal o col·lectiva que incrementi el patrimoni cinematogràfic de Catalunya | Equip del programa Cinema 3, de Televisió de Catalunya | 500.000 pts |
| Premi al millor tècnic per la seva intervenció en pel·lícules catalanes | Teresa Alcocer i López, muntadora de Karnabal i Un parell d'ous | 500.000 pts |
| Premi al millor actor o actriu per la seva intervenció en pel·lícules catalanes | Pep Anton Muñoz, per L'home ronyó | 500.000 pts |
| Premi al cine-club que s'hagi destacat en la seva tasca de formació | Cine Club Garbí de Malgrat de Mar | 250.000 pts |

## Referències

* ↑ Els Premis de Cinematografia de la Generalitat Arxivat 2021-11-23 a Wayback Machine. a la pàgina 98 la Memòria del Departament de Cultura de la Generalitat 1986
* ↑ “Karnabal”, mejor largometraje en los premios de cine de la Generalitat, La Vanguardia, 6 de maig de 1986

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1985
* 30a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
# Il lungo silenzio

Il lungo silenzio (alemany: Zeit des Zorns, francès: Le long silence) és una pel·lícula de coproducció italo-germano-francesa del 1993 dirigida per Margarethe von Trotta.
Margarethe Von Trotta analitza en aquesta pel·lícula els sentiments d'una dona italiana que s'enfronta amb gran valor a la màfia italiana, desafiant les normes del corrupte sistema. Una bona direcció per part de Trotta, una interpretació excel·lent de Carla Gravina i una banda sonora magistral de Ennio Morricone fan d'aquesta pel·lícula un magnífic drama polític.

## Argument

Carla és l'esposa de Marco, un jutge immers en un assumpte de tràfic d'armes. Un altre magistrat més que lluita contra la corrupció de la vida política italiana. Carla té l'obsessió que el seu marit pugui ser assassinat a causa de la labor que exerceix. Ella no s'equivoca i finalment ho maten. Carla demana el suport d'altres vídues de jutges en la seva mateixa situació, però per a això han de trencar “Il lungo silenci” que no és una altra cosa que la barrera que sempre ha protegit les malifetes de malvats i sicaris sota les ordres de personatges influents i corruptes. Carla amb l'ajuda de les altra vídues i les notes del seu marit, produeixen un documental per a la televisió que posa en perill les seves vides i les de moltes persones.

## Repartiment

* Carla Gravina com a Carla Aldrovandi
* Jacques Perrin com a Marco Canova
* Paolo Graziosi com Francesco Mancini
* Agnese Nano com a Maria Mancini
* Antonella Attili com a dona de Fantoni
* Alida Valli com la mare de Carla
* Ottavia Piccolo com a Rosa
* Giuliano Montaldo com a fiscal
* Ivano Marescotti com Fantoni

## Premis

* 1993 - Una nominació als 6ns Premis del Cinema Europeu a Carla Gravina com a Millor actriu europea.
* 1993 - Premi "Millor acriu" Carla Gravina; Premi a la "Pel·lícula més popular" i Premi "Permi del Jurat Ecumènic" (Festival Internacional de Cinema de Montreal)
* 1994 - Una nominació al Premi "Film Award in Gold" en la categoria de Presentació del Film més destacat (German Film Awards)
* 1994 - Premi Globo d'oro a la millor actriu a la millor actriu, millor guió i millor banda sonora.

## Referències

* ↑ «Review: 'Il Lungo Silenzio the Long Silence'». Variety, September 1, 1993.
* ↑ «Il lungo silenzio» (en inglés). [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ European Film Awards 1993, imatges d'arxiu
* ↑ Enrico Lancia, Roberto Poppi. Le attrici. Gremese Editore, 2003, 2003, p. 174. ISBN 888440214X.
* ↑ «Laudadio: hanno fatto tacere " il lungo silenzio " della von Trotta». Corriere della Sera, 10-07-1993, p. 26.

## Enllaços externs

* La banda sonora de Morricone
# Injecció epidural de glucocorticoides

La injecció epidural de glucocorticoides (o,senzillament, injecció epidural de corticoides) és una tècnica en la qual s'injecten glucocorticoides i un anestèsic local a l'espai epidural al voltant de la medul·la espinal en un esforç per millorar l'estenosi vertebral, l'hèrnia discal o ambdues coses. És beneficiós amb una rara taxa d'efectes secundaris importants.

## Referències

* ↑ Shaughnessy, AF «Epidural Steroid Not Better Than Placebo Injection for Sciatica and Spinal Stenosis Pain and Function.». American Family Physician, 93, 4, 15-02-2016, pàg. 315–6. PMID: 26926820.
* ↑ Schneider, B; Zheng, P; Mattie, R; Kennedy, DJ «Safety of epidural steroid injections.». Expert Opinion on Drug Safety, 15, 8, 01-08-2016, pàg. 1031–9. DOI: 10.1080/14740338.2016.1184246. PMID: 27148630.
# Injecció intradèrmica

La injecció intradèrmica (ID) és una injecció molt superficial feta en la pell, la que es troba entre l'epidermis i la hipodermis. Aquesta via és relativament rara i només s'utilitza en determinades teràpies, com la prova de la tuberculina i les proves d'al·lèrgia.

## Referències

* ↑ Fundamentals of nursing : the art and science of nursing care. 7th. Philadelphia: Wolters Kluwer Health/Lippincott Williams & Wilkins, p. 749, 788. ISBN 978-0-7817-9383-4.

## Vegeu també

* Injecció intravenosa
* Injecció intramuscular
* Injecció subcutània
# Hypsiboas lundii

Hypsiboas lundii és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Caramaschi, U. & Rodrigues, M.T. 2004. Hypsiboas lundii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Hypsiboas marianitae

Hypsiboas marianitae és una espècie de granota que viu a l'Argentina i Bolívia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Cortez, C., Reichle, S., De la Riva, I., Köhler, J. & Lavilla, E. 2004. Hypsiboas marianitae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Hypsiboas ornatissimus

Hypsiboas ornatissimus és una espècie de granota que viu al Brasil, Colòmbia, Guaiana Francesa, Guyana, Surinam i Veneçuela.

## Referències

* Acosta-Galvis, A. & Reynolds, R. 2004. Hypsiboas ornatissimus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Ibn Xaddad (desambiguació)

«Ibn Xaddad» té aquests significats:
* Abu Muhammad Abd al-Aziz ibn Xaddad ibn Tamim ibn al-Muizz ibn Badis, historiador d'Ifríqiya del segle XII
* Muhàmmad ibn Alí ibn Xaddad, historiador sirià del segle xiii
* Bahà-ad-Din ibn Xaddad, biògraf de Saladí, nascut a Mossul (1145-1235)

## Referències

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn Shaddād".
# Institució Príncep de Viana

Institució Príncep de Viana (en castellà: Institución Príncipe de Viana) és un organisme cultural de la Comunitat Foral de Navarra creat el 1940 per la Diputació Foral de Navarra, que segueix vigent en l'actualitat.

## La Institució i els seus objectius

Els objectius de la Institució Príncep de Viana són els de restaurar, mantenir i custodiar el patrimoni artístic, impulsar la recerca de la seva història, dret i costums, i divulgar la cultura mitjançant publicacions, biblioteques, arxius, museus i activitats culturals. És responsable de la conservació i preservació del patrimoni cultural de Navarra, així com de la seva difusió. Des del 2019, el director general de la Institució és Iñaki Apezteguía Morentin.

## Publicacions

La difusió del patrimoni cultural, es porta a terme mitjançant l'edició de diverses publicacions: Revista Príncipe de Viana, Navarra. Temas de Cultura Popular, Cuadernos de Etnología y Etnografía de Navarra, Fontes Linguae Vasconum o Trabajos de Arqueología Navarra.

## Premi Príncep de Viana

L'any 1990 s'instaurà el Premi Príncep de Viana per commemorar el 50è aniversari del naixement de la Institució Príncep de Viana, i reconèixer a persones o entitats que haguessin destacat en l'àmbit cultural. Des de 1990, el lliurament del guardó s'ha fet al Monestir San Salvador de Leyre, en la mateixa jornada que se celebrava el tradicional Homenatge als Reis de Navarra, amb participació de la Corona Espanyola des de 1993 fins a 2015. L'any 2016, l'acte se celebrà al Palau Reial d'Olite.

## Reconeixements

* Medalla d'Honor de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando (1946)

## Referències

* 1 2 3 4 «Institución Príncipe de Viana». Gran Enciclopedia de Navarra [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ «La Institución Príncipe de Viana celebra sus 75 años en la Biblioteca». Diario de Navarra, 19-08-2015 [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ «El Gobierno foral nombra a 26 directoras y directores generales». Noticias de Navarra, 14-08-2019. Arxivat de l'original el 14 de setembre 2019 [Consulta: 9 setembre 2019]. Arxivat 14 de setembre 2019 a Wayback Machine.
* ↑ «Premio Príncipe de Viana». Olite. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ «Premio Príncipe de Viana. Historia». Cultura Navarra. Dirección General de Cultura - Institución Príncipe de Viana [Consulta: 9 setembre 2019].
# International Designator

El International Designator, també conegut com a COSPAR designation, i als Estats Units com a NSSDC ID, és una convenció internacional per nomenar els satèl·lits llançats amb èxit a l'espai. Consisteix en l'any de llançament, un nombre de tres dígits indicant el nombre de llançament d'aquest any, i un codi de fins a 3 lletres que representa la identificació dels components en el llançament. Només els satèl·lits coneguts públicament reben un NSSDC ID. Alguns satèl·lits militars no són catalogats i per això no es reflecteixen en el comptador de llançaments efectuats en un any.
Per exemple,1957-001A és la designació de la llançadora del Spútnik 1, el primer satèl·lit de la història, i 1957-001B és la denominació de la propi satèl·lit Spútnik 1. El designador revela que va ser llançat a 1957, i que va ser el primer llançament aquest any. Altres exemples són 1990-037B, el Telescopi Espacial Hubble, que va ser el llançament número 37 a tot el món en 1990, i el 1990-037A és el transbordador espacial Discovery que va transportar a l'espai el telescopi Hubble en la missió STS-31.
Els llançaments fallits no són comptabilitzats amb un designador del NSSDC, sinó que s'usa una designació de caràcter arbitrari, per exemple al satèl·lit Vanguard SLV 1 se li va denominar VAGSL1.
Aquesta designació es coneix també com el sistema COSPAR, després de ser oberta a l'ús internacional. Aquest grup va adoptar el primer sistema de designació, elaborat per la Universitat Harvard a 1958. El sistema usa lletres minúscules de l'alfabet grec per designar satèl·lits artificials. Per exemple, l'Spútnik 1 es va designar 1957α. El 1963, el sistema va ser llavors reemplaçat per l'actual canviant les lletres gregues per nombres, però el canvi no va ser retroactiu de forma immediata. Per exemple, la publicació trimestral TRW Space Log de 1969 denominava els satèl·lits llançats abans de 1963 amb lletres gregues i els posteriors amb el sistema numèric actual.
El catàleg és administrat pels Estats Units, concretament pel National Space Science Data Center (NSSDC), pertanyent a la NASA.

## Referències

* ↑ «Pàgina oficial de la NASA sobre el 1957-001A» (en anglès). [Consulta: 5 octubre 2008].
* ↑ «Pàgina oficial de la NASA sobre el 1957-001B» (en anglès). [Consulta: 5 octubre 2008].
* ↑ «Pàgina oficial de la NASA sobre el 1990-037B» (en anglès). [Consulta: 5 octubre 2008].
* ↑ «Pàgina oficial de la NASA sobre el 1990-037A» (en anglès). [Consulta: 5 octubre 2008].
* ↑ «Pàgina oficial de la NASA sobre el VAGSL1» (en anglès). [Consulta: 5 octubre 2008].

## Enllaços externs

* NSSDC Master Catalog Spacecraft query (anglès)
* US space objects registry Arxivat 2009-05-21 a Wayback Machine. (anglès)
* UK space objects registry Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (anglès)
* UN space objects registry (anglès)