OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tilghman Island

Tilghman Island és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 854 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tilghman Island tenia 854 habitants, 368 habitatges, i 262 famílies. La densitat de població era de 122,1 habitants per km².
Dels 368 habitatges en un 24,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,9% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 28,8% no eren unitats familiars. En el 23,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,72.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,2% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 29,7% de 45 a 60 i un 22% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.763 $ i la renda mediana per família de 38.304 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.213 $ mentre que les dones 24.286 $. La renda per capita de la població era de 13.851 $. Entorn del 8,7% de les famílies i el 17,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tilghman Island». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tilghman Island». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cal Sorribes (Súria)

Cal Sorribes és una masia de Súria (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt d'edificis situat al peu de Sant Salvador del Quer, formant part del conjunt de la Vallseca. Edificació de planta quadrangular a la que s'adossen dues construccions d'interès. Al sud, una construcció presenta una galeria amb tres arcs de mig punt i al nord, una construcció de planta circular. Els paraments són de maçoneria irregular. El seu aspecte exterior parla de diferents fases constructives, de les quals sembla que les arcades no formen part de l'estructura més antiga del conjunt. L'edificació principal presenta tres pisos amb la teulada a doble vessant. Ha sofert reformes, sobretot en les construccions auxiliars, que mostren una composició de materials sobris i de factura moderna.

## Història

Figura al cens de 1860, amb dues edificacions d'una i dues plantes. Al de 1868 com a propietat de Salvador Sorribes.

## Referències

* 1 2 «Cal Sorribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2018].
# Quint Servili Prisc Estructe (mestre de la cavalleria)

Quint Servili Prisc Estructe (en llatí: Quintus Servilius Priscus Structus) va ser un magistrat romà. Era germà de Publi Servili Prisc Estructe. Formava part de la gens Servília, era de la família dels Servili Prisc i portava el nom d'Estructe.
El càrrec més rellevant dels que va exercir va ser el de magister equitum del dictador Mani Valeri Volús Màxim el 494 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Nigehörn

Nigehörn és una illa artificial alemanya deshabitada al llevant de la badia de Helgoland, a la plana de marea l'estuari del riu Elba i part del barri de Neuwerk, un exclavament del districte Hamburg-Mitte. Té una superfície de 50 hectàrees i fa part del parc natural nacional Hamburgisches Wattenmeer, considerat com un geòtop d'importància supraregional.
El banc de sorra de Scharhörn ja es troba a les primeres cartes de Willem Blaeu. Després de recuperar el 1969 pel Pacte de Cuxhaven (1961) la zona perduda per la Llei de l'àrea metropolitana, la ciutat d'Hamburg va crear l'illa el 1989 per l'aport de 1,2 milions de metres cúbics de sorra a una superfície inicial de 30 hectàrees. Hauria hagut de compensar la pèrdua d'hàbitat per a l'avifauna, si s'haguès construït l'avantport de Niewark d'alta mar projectat pel port d'Hamburg, limitat pel calat de l'Elba.
S'hi van posar feixos de tiges de fusta per captar la sorra portada pel vent i fomentar la creació de dunes pioneres. Aquestes van atreure plantes pioneres de manera natural, que al seu torn van fixar la sorra, fins a fer créixer l'illa de manera natural. El 2004 ja tenia una superfíci de cinquanta hectàrees. Deu anys més tard ja van arribar els primers arbres pioners. A mitjans dels anys 1990 el wad (la plana de marea) entre Nigehörn i Scharhörn encara no es podia travessar a plenamar. Unes primeres illes de vegetació es van desenvolupar. La sedimentació va fer que el wad va pujar i a poc a poc les dues illes s'apropen fins que un dia formaràn només una sola illa, una experiència a mida natural que passiona els geòlegs.

## Referències

* ↑ «Geotope im Hamburger Raum» (en alemany). Ajuntament d'Hamburg.
* ↑ Lenniger, Burkhard. Nigehörn, Eine neue Vogelschutzinsel wächst aus dem Meer (vídeo) (en alemany), 1990.
* ↑ «Gehölzbewuchs auf Nigehörn» (en alemany). Nationalpark Wattenmeer, 07-05-2016.
* ↑ «Hamburgs Nationalpark im Watt» (en alemany). NDR, 17-07-2015. [Consulta: 1r juny 2018].
* ↑ Hellwig, Ulrich; Krüger-Hellwig, Levinia «Entwicklung der Biotope auf Nigehörn - eine Zwischenbilanz». Seevögel, 01-06-2000, pàg. 26-31.
# Gelisòl

Els gelisòls són un tipus de sòl, dins la classificació de sòls de l'USDA, (Classificació dels sòls del Departament d'Agricultura dels Estats Units) que s'ha format en climes molt freds i que contenen permagel dins dels dos metres de la superfície del sòl. La paraula "Gelisòl" prové del llatí gelare (gelar) fent referència al procés de crioturbació que ocorre per l'alternació de congelació i fosa de característica dels gelisòls.
En la classificació Base de Referència Mundial pels Recursos del Sòl els gelisòls reben el nom de Cryosòls.
Estructuralment els gelisòls no tenen horitzó B en el perfil del sòl i el seu horitzó A es troba dins el permagel. Molts sòls d'aquest tipus són de color negre o marró fosc perquè s'acumula matèria orgànica del sòl en la capa superior. No són gairefèrtils perquè els nutrients com el calci i potassi són fàcilment lixiviats. Són sòla amb dificultats per construir estructures com edificis perquè presenten subsidència a l'estiu.
Els gelisòls es troben principalment a Sibèria, Alaska i Canadà. Als Andes n'hi ha uns pocs principalment a la intersecció entre Xile, Bolívia i Argentina, Tibet, nord d'Escandinàvia i les parts no cobertes pel gel de Groenlàndia i l'Antàrtida. Els gelisòls fòssils es coneixen des del Precambrià fa uns 900 milions d'anys.

## Referències

* «Gelisols». USDA-NRCS. [Consulta: 14 maig 2006].
* «Gelisols». University of Florida. [Consulta: 14 maig 2006].
* «Gelisols». University of Idaho. Arxivat de l'original el 2006-09-01. [Consulta: 14 maig 2006].
* «Permafrost Soils and Biogeochemistry» (pdf). University of Wisconsin. Arxivat de l'original el 2006-04-05. [Consulta: 14 maig 2006].
* ↑ IUSS Working Group WRB. «World Reference Base for Soil Resources, 4th edition». IUSS, Vienna, 2022.
* ↑ IUSS Working Group WRB. «Base referencial mundial del recurso suelo 2014, Actualización 2015». Informes sobre recursos mundiales de suelos 106, FAO, Roma, 2015.

## Vegeu també

* Base de Referència Mundial pels Recursos del Sòl
Viccionari
# Cal Mariano

Cal Mariano és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de la tipologia 1.I de l'esquema de Danés i Torras. Consta de planta baixa i pis. Destaca per la porta d'entrada d'arc de mig punt, probablement dovellat sota el guix. El graner és de maó i cobert amb alumini, però que destaquen les seves gelosies molt rústegues. La masia és a tocar les pistes de l'aeroport. Sorprèn així el seu habitatge i explotació.

## Història

Apareix a la Consueta Parroquial de principis del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Cal Mariano». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2018].
# Cal Militar (Blancafort)

Cal Militar és una obra modernista de Blancafort (Conca de Barberà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici construït entre docs carrers en desnivell. La façana presenta una glorieta sobre la porta amb balcó, rematat per un element en forma de torre amb merlets. Les obertures són desiguals i la seva façana respon al gust modernista com les rajoles llises o amb decoració en relleu que l'ornamenten.

## Referències

* ↑ «Cal Militar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Cal Militar». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cal Milonari

Cal Milonari és una obra de Porrera (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, bastit de maçoneria arrebossada i pintada de planta baixa i pis i cobert per teulada a dos vessants, amb un jardí a la part dreta de la façana. Aquesta, simètrica i ben resolta, presenta dues finestres i una porta a la planta baixa i dues finestres i un balcó de forja al pis. La porta, de pedra, té arc de mig punt i dues dernes. Una porta oberta sobre el mur permet l'accés al jardí.

## Història

La casa fou bastida en el sector d'eixample del poble, a l'altre costat del riu a les darreries del segle xix o principis del segle xx, amb algunes connotacions modernistes, en un període de puixança econòmica. Actualment serveix de segona residència.

## Referències

* 1 2 «Cal Milonari». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Campionat britànic de motocròs 1974

La temporada de 1974 del Campionat britànic de motocròs fou la 23a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU.

## Classificació final
### 500cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Vic Allan | Bultaco | 58 |
| 2 | Vic Eastwood | Maico | 36 |
| 3 | John Banks | CCM | 36 |
| 4 | Andy Roberton | Husqvarna | 26 |
| 5 | Malcolm Davis | Bultaco | 21 |
| 6 | Ivan Miller | Bultaco | 20 |
| 7 | Stuart Nunn | ČZ | 17 |
| 8 | Jim Aird | KTM | 8 |
| 9 | Rob Taylor | Suzuki | 5 |
| 10 | Norman Barrow | CCM | 4 |
* 1 2 Segons una altra font, el tercer classificat en 500cc el 1974 va ser Andy Roberton.

### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Vic Allan | Bultaco | 64 |
| 2 | Malcolm Davis | Bultaco | 42 |
| 3 | Ivan Miller | Bultaco | 37 |
| 4 | Andy Roberton | Husqvarna | 19 |
| 5 | Rob Taylor | Maico | 17 |
| 6 | John Banks | OSSA | 13 |
| 7 | Jim Aird | KTM | 10 |
| 8 | Vaughan Semmens | Bultaco | 7 |
| 9 | Andy Ainsworth | Bultaco | 5 |
| 10 | Roger Harvey | Yamaha | 5 |

### 125cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Bryan Wade | Suzuki | 69 |
| 2 | Graham Noyce | Maico | 24 |
| 3 | Terry Dyer | Suzuki | 22 |
| 4 | Malcolm Davis | Bultaco | 20 |
| 5 | Les Lloyd | Aspes | 20 |
| 6 | Chris Clark | Yamaha | 19 |
| 7 | Roger Harvey | Yamaha | 18 |
| 8 | Terry Challinor | Husqvarna | 14 |
| 9 | Lewis Delve | Husqvarna | 7 |
| 10 | Rob Donaldson | Suzuki | 5 |

## Referències

* ↑ Berry 2011
* «Grande Bretagne - Auto Cycle Union» (PDF) (en francès). memotocross.fr, 24-02-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
* Berry, Ian. «British Motocross Champions 1966-74». A: Out Front! British Motocross Champions 1960-1974 (en anglès). High Wycombe: Panther Publishing, 2011, p. 13. ISBN 978-0-9564975-3-6.
# Campionat britànic de motocròs 1979

La temporada de 1979 del Campionat britànic de motocròs fou la 28a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU.

## Classificació final
### Open

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Graham Noyce | Honda | 355 |
| 2 | Neil Hudson | Maico | 246 |
| 3 | Geoff Mayes | Maico | 221 |
| 4 | Vaughan Semmens | Maico | 173 |
| 5 | Bob Wright | CCM | 156 |
| 6 | Rob Hooper | Maico | 130 |
| 7 | Steve Beamish | Suzuki | 130 |
| 8 | Peter Mathia | Cotton | 129 |
| 9 | Roger Harvey | Maico | 116 |
| 10 | Billy Aldridge | Suzuki | 106 |

## Referències

* «Grande Bretagne - Auto Cycle Union» (PDF) (en francès). memotocross.fr, 24-02-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
# Cala Bota

Cala Bota és una cala verge del terme de Manacor a Mallorca. S'hi accedeix des de la carretera a Cales de Mallorca.

## Bibliografia

* Álvarez Alperi, Miguel Ángel. Todas las playas de Mallorca. Laluzenpapel, 2011, p. 192. ISBN 978-84-938783-0-6.

## Enllaços externs

* Platja de Cala Bota Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (castellà)
# Cala Jóncols

Cala Jóncols és l'última platja de Roses. Aquesta platja és una cala verge, de paisatge salvatge i escarpats penya-segats. Dista 18 km de la població rosinca i forma part del Parc Natural del Cap de Creus. El seu irregular i abrupte fons marí la fa ideal per practicar-hi submarinisme. La platja està formada per còdols i palets.
La cala Jóncols està aïllada i és de difícil accés, ja que s'hi arriba a través d'un camí sense asfaltar. Això la fa ideal per buscar la pau i la tranquil·litat de la natura, ja que no és gaire concorreguda.
El terra de la platja està format per sorres, graves i còdols.Fa 190 metres de llargada i 51 d'amplada.

## Referències

* ↑ @sigte_udg. «Platges i Dunes de Catalunya». [Consulta: 22 juliol 2023].

## Enllaços externs

* La Cala Jóncols al Mapa interactiu de l'ICC
# Bnai Moixé

Els Bnai Moixé (en hebreu: בני משה, en català: els fills de Moisès) són un grup de jueus peruans que es van convertir al judaisme. El grup es va formar en la ciutat de Trujillo, a Perú. La majoria dels Bnai Moixé van emigrar a l'Estat d'Israel, i estan totalment integrats en aquest país.

## Història

La comunitat va ser fundada el 1966 per un home anomenat Villanueva. Villanueva es va enfrontar a l'exclusió en la seva ciutat natal, degut a la seva decisió de convertir-se al judaisme. Villanueva va visitar Espanya per tal de conèixer a la comunitat sefardita, quan va tornar a Perú, unes 500 persones de la ciutat es van convertir al judaisme, però la comunitat jueva de Lima va rebutjar als Bnai Moixé.
El 1985, Villanueva es va posar en contacte amb el rebe de Habad Lubavitx, Menachem Mendel Schneerson, el rebe va enviar al rabí Myron Zuber a Perú, per ajudar a Villanueva a dur a terme les conversions. El 1988, el rabí Zuber va marxar a Perú per ensenyar als conversos a observar la Kashrut i el Shabat. La comunitat no es va poder desenvolupar a Perú.
Els Bnai Moixé van decidir emigrar a Israel, després de la seva conversió. El 1991, un tribunal rabínic (beit din) va supervisar les conversions de 300 membres de la comunitat, que van emigrar a Israel. Uns anys més tard, es van convertir 200 persones més. Els Bnai Moixé històricament han estat discriminats pels membres asquenazites de la comunitat jueva peruana.

## Enllaços externs

* 84 persones convertides
* Informació B'nai Moshe Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Brigades Zintan

Les Brigades Zintan (àrab: لواء الزنتان, Liwāʾ az-Zintān) són considerades la segona milícia armada de Líbia després de la milícia de Misratah. El grup va ser format l'any 2011 i està dividit en cinc brigades. Aquest grup té la seva base a la ciutat de Zintan i a les muntanyes del Jabal Nafusa, al sud de la capital Trípoli. La unitat més coneguda del grup Zintan és la brigada del màrtir Muhammad al-Madani, que té al voltant de 4,000 combatents.
Les brigades Zintan van formar part de la revolta de l'any 2011 contra el president Gaddafi, i van ser part de la insurgència. Després van capturar l'Aeroport Internacional de Trípoli fins a l'abril de 2012. El seu líder es diu Mukhtar Khalifa Shahub. Les brigades s'oposen al Congrés i als islamistes, i estan aliades amb l'Exèrcit del general Haftar. Les brigades van atacar l'edifi del congrés nacional, dos dies després l'Exèrcit de Líbia va atacar Bengasi. Les seves forces estan desplegades al sud i a l'oest de Tripoli. Les brigades sovint han xocat amb altres milícies, tenen una quantitat important d'artilleria així com vehicles blindats, i vesteixen uniformes militars semblants als que porten les forces regulars.

## Referències

* ↑ www.trackingterrorism.org
* ↑ www.aljazeera.com
* ↑ «www.libyainsider.com». Arxivat de l'original el 2014-07-02. [Consulta: 5 maig 2015].
# Ca l'Ixart

Ca l'Ixart és un casal d'origen medieval, ampliat en els segles XVII i XVIII, del municipi d'Altafulla protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa d'origen medieval, va ser ampliada als segles XVII i xviii. A l'alçat consta de planta, un pis, graner alt i bodega. També hi ha una torre a la façana del carrer del forn, rectangular a la part baixa i octogonal a l'alta, amb coberta de fusta a vuit vessants i esgrafiats exteriors.
La construcció està feta amb maçoneria i reforçada amb carreus.
Les bodegues de la casa són àmplies i estan voltades amb maó.
El pati interior -que té un pou quadrat- està fet amb carreus.
Sota el vestíbul, pel carrer del forn, hi ha una sitja medieval, a les cambres de la planta noble hi ha habitacions cobertes amb arcs mixtilinis de fusta tallada.

## Història

Fa poc ha estat restaurada (1977) i la bonica torre, molt deteriorada pel que fa als esgrafiats, per l'artista Josep Barceló, segons idea del propietari.
Fora de la casa es troba un forn medieval que era de la vila.
Als maons del primer pis figura la data de 1767. També hi ha a la casa un arxiu familiar des del segle xviii, per això sabem que es començà a construir l'any 1625. Tota la casa en general té actualment un aspecte grandiós i el seu interès artístic i arquitectònic és molt considerable.

## Referències

* ↑ «Ca l'Ixart». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Ca l'Ixart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].
# Ca l'Ixo

Ca l'Ixo és una masia del Prat de Llobregat datada en el segle xvii.

## Història

Es va construir en terrenys de Josep Ponsich i Castells i Maria Sarrieta i Milans. A prop d'aquesta masia es va construir, l'any 1283, la desapareguda ermita de Sant Pau. L'any 1841 es va fer una ampliació i es va afegir tota una part nova a la casa. Els darrers propietaris van ser Marc Vila i Parellada i la seva muller Carme Rovira i Sebastià.

## Descripció

Fa aproximadament 225 metres quadrats, feta amb terra i pedra. Els sostres no són gaire alts, ja que es va elevar el terra per protegir l'habitatge de les riuades. A la planta baixa es troba el menjador i la cuina. També es troba l'estable, on temps enrere s'havien criat vaques. Al pis de dalt es troben les cambres. Al davant de la casa hi ha una zona enjardinada.

## Ús actual

Actualment és propietat de l'empresa de transports Tradisa.

## Referències

* ↑ Masies del Prat (L'Albufera i La Ribera), vol. II, de Gerard i Teresa Giménez i Joan Jordà, Editorial Efadós, El Papiol, 2003, pàg. 112.
# Ca l'Isidre

«Ca l'Isidre» té aquests significats:
* Ca l'Isidre (Abella de la Conca), masia d'Abella de la Conca
* Ca l'Isidre (Castellfollit del Boix), masia de Castellfollit del Boix
* Ca l'Isidre (Ivorra), casa d'Ivorra
* Ca l'Isidre (Torrefeta), Casa de Torrefeta
* Ca l'Isidre de Dalt, masia de Bigues
# Can Casas (Mataró)

Can Casas és una obra historicista de Mataró (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa constituïda per quatre cossos, de planta baixa i dues plantes pis. La façana està composta a partir d'un eix de simetria central, on hi ha l'accés. Destaca les vuit pilastres d'ordre dòric, l'estucat a carreu lliscat als extrems a l'eix central i a la planta baixa de l'edifici. Al primer pis s'observa dos balcons correguts de ferro seguint l'eix de simetria i quatre al segon pis. L'edifici acaba amb un acroteri a base de balustres i florons.
Aquesta casa forma part de la façana sud de la Rambla que es reforma totalment amb motiu de les obres d'urbanització d'aquesta (1928).

## Referències

* 1 2 «Can Casas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Can Casas (Sant Feliu de Pallerols)

Can Casas és un edifici de Sant Feliu de Pallerols (Garrotxa) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil de grans dimensions de planta baixa i dos pisos. A banda i banda del cos principal hi destaquen dos torres que sobresurten en alçada, formant quatre arcs dividits per columnes sostingudes per capitells. També hi ha una tribuna situada al mig de l'edifici on apareixen detalls plenament modernistes, com ferros forjats i vidrieres amb motius florals.
Tot l'edifici té una aparença sòlida i la gran quantitat d'elements decoratius fan de l'edifici n bell exemplar modernista.

## Història

L'edifici va ser construït entre els anys 1912-1914 per Esteve Casas Cufí.

## Referències

* 1 2 3 «Can Casas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Cal Caelles

«Cal Caelles» té aquests significats:
* Cal Caelles: edifici del municipi de Cardona (Bages)
* Cal Caelles: edifici del municipi de Biosca (Segarra)
# Camí Vell de Constantí

El Camí Vell de Constantí és un camí del terme de Reus que unia aquesta població amb la de Constantí.
Era a la Grassa, i arrencava a la Riera de la Quadra damunt del Mas de Vidal, passava per sota del Mas de Valero i anava fins al Rec de la Grassa, damunt del Mas del Nadal, d'alguna manera paral·lel al Camí del Mas de la Sena per la seva banda sud. Actualment s'ha convertit en la carretera de Constantí en quasi la seva totalitat.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 186. ISBN 8486387655.
# Can Gomis

«Can Gomis» té aquests significats:
* Can Gomis (Santa Perpètua de la Mogoda)
* Can Gomis (Vallcarca i els Penitents)
# Can Gorg

Can Gorg és una masia de Sils (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de dues plantes i golfes d'estructura basilical, vessants laterals i cornisa catalana. La porta principal, situada al centre de la façana, és adovellada amb arc de mig punt i està tancada amb una reixa de ferro forjat. Té el número 40 enganxat sobre una dovella de l'arc. Les finestres són rectangulars amb llinda monolítica, i l'obertura de les golfes, té sortida a la façana amb una barana de ferro. Hi ha una altra porta, al costat dret de la façana, amb llinda rectangular i brancals de pedra. Destaca el tipus de parament dels murs perquè no és habitaual a la zona, és de maçoneria vista amb pedra molt fosca. L'estructura de l'edifici es manté i al costat dret hi ha un cobert amb bigues i cairats de fusta.

## Història

Situada a tocar de l'antic Camí Reial.

## Referències

* 1 2 «Can Gorg». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].