OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernabé Sanchis Sanz

Bernabé Sanchis Sanz (Alaquàs, 1943) és un director de banda i compositor valencià, nebot i germà dels també compositors i directors Bernabé Sanchis Porta i Vicent Sanchis Sanz.
Inicia els seus estudis amb el mestre José Medina, director de la banda del seu poble, i finalitzà la carrera al Conservatori Superior de Música de València amb els mestres R. Correl, J. Mª Cervera, M. Palau, Leopold Magenti, Mª Teresa Oller i Josep Climent. Va obtindre el títol superior de trompeta - fliscorn, Contrapunt, Fuga i Composició, a més de la beca "Santiago Lope" destinada als millors alumnes de promoció.
El 1963 ingressa en el Cos Nacional de Directors de Bandes de Música Civils en segona categoria, passant ala primera també per oposició el 1980. El 1965 accedeix per oposició a la plaça de fliscorn en la Banda Municipal de Música de Palma, realitzant així mateix les labors de sotsdirector i director.
El 1979 és designat Director Titular de la Banda Municipal de Vitòria i en 1981 Director Titular de la Banda Municipal d'Alacant, on desenvolupà una important llavor fins al 2002, quan es jubilà.
Ha dirigit a més, les Bandes d'Alaquàs, Aldaia, Énguera, Silla, Cullera, Pollença. Com a director Convidat ha dirigit a la Banda Municipal de Madrid, la de Barcelona, Sevilla o Huelva entre d'altres. Jurat en diferents certàmens tant provincials, nacionals com internacionals, ha estat membre del Consell Assessor de la Música de la Generalitat Valenciana. És soci numerari de la Societat General d'Autors i Editors, i membre de l'Associació de Compositors de la Comunitat Valenciana (COSICOVA).
En 1986 obté una beca de la Diputació d'Alacant per a realitzar un curs de direcció d'Orquestra amb el mestre Marco Ferrara en Siena (Itàlia). Aquest mateix any se li concedeix el premi de Composició "Fogueres de Sant Joan" d'Alacant. En 1996 se li concedeix el premi de composició en l'especialitat de Marxes Mores de Música Festera "Sant Jordi" d'Alcoi. L'any 2000 compon, per encàrrec de la Diputació d'Alacant, la Suite "Mar de Almendros" inspirada en temes alacantins i cants de la Guerra Civil espanyola. Aquesta obra va anar d'obligada interpretació en el Certamen de Bandes de la Diputació d'Alacant de 2001 i en l'Internacional de València de 2002 en la seua 1a categoria.

## Referències

* ↑ «Emotivo homenaje a Bernabé Sanchís en su adiós a la Banda Sinfónica de Alicante» (en espanyol europeu). La Verdad, 12-02-2008. [Consulta: 30 agost 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa biogràfica Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Biblioteca Popular de Valls

La Biblioteca Popular de Valls és un edifici noucentista del 1918 protegit com a bé cultural d'interès local de Valls (Alt Camp).

## Descripció

És un edifici aïllat. La façana principal presenta tres cossos, un central i dos laterals simètrics, damunt dels quals s'eleven dos templets de base circular amb vuit columnetes jòniques que sostenen una volta semiesfèrica. El cos central està format per dues columnes i quatre pilastres jòniques, i dona accés al vestíbul d'entrada. L'acabament el forma un frontó coronat per un timpà de línia sinuosa. Està construït amb maó i arrebossat. Està pintat de gris i blanc.

## Història

Fou la primera biblioteca popular creada per la Mancomunitat de Catalunya. L'obra s'encarregà a l'arquitecte Lluís Planas i Calvet, i el senyor Francesc Dasca i Boada facilità el procés de creació amb la donació del terreny. La col·locació de la primera pedra data del 23 d'octubre de 1916. El 24 de juny de 1918 s'inaugurà i el 16 de juliol del mateix any s'obrí al públic. El maig de 1920 s'establí el servei de préstec. Recentment, l'any 1981, es van fer obres de condicionament i millora.
Després d'un llarg procés d'abandonament i posterior restauració a càrrec de la Diputació de Tarragona, es van tornar a obrir les portes, coincidint amb la festivitat de le Decennals de la Mare de Déu de la Candela (febrer 2011), amb una exposició sobre l'escriptor vallenc Narcís Oller. Aquesta exposició recreava l'ambient d'estudi on Narcís Oller perfilava les seves novel·les.

## Referències

* ↑ Arnavat, Albert. Arquitectura noucentista del Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre. Diputació de Tarragona, p. 130. ISBN 978-84-15264-09-5.
* 1 2 «Biblioteca Popular». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
* ↑ Mañà, Teresa Les Biblioteques populars de la Mancomunitat de Catalunya (1915-1925), 2005, pàg. 446.

## Enllaços externs

* «Biblioteca Popular de Valls». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Berceruelo

Berceruelo és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma de Castella i Lleó, a Espanya.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 38 | 35 | 44 | 41 |
# Boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits

Els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits, també coneguts com a boscos tropicals humits, són biomes de boscos tropicals i subtropicals.
Les regions de boscos tropicals i subtropicals amb baixes precipitacions, són la llar dels boscos tropicals i subtropicals de frondoses secs i dels boscos tropicals i subtropicals de coníferes. El bosc temperat humit també es troba en determinades regions temperades humides de la costa.
El bioma inclou diversos tipus de boscos:
* Els boscos tropicals de fulla perenne de les terres baixes equatorials, coneguts comunament com a selves tropicals, els quals són boscos que reben molta pluja (més de 2.000 mm l'any) durant tot l'any. Aquests boscos es troben en un cinturó al voltant de l'equador, amb major superfície a la conca amazònica a l'Amèrica del Sud, la conca del Congo a l'Àfrica central, Indonèsia i Nova Guinea.
* Els boscos estacionals semi-perennes i els boscos caducifolis humits, els quals reben una precipitació global alta amb una temporada d'estiu càlida i plujosa i una estació d'hivern més freda i seca. Alguns dels arbres d'aquests boscos perden part o la totalitat de les seves fulles durant l'estació seca. Aquests boscos es troben en algunes parts d'Amèrica del Sud, a l'Amèrica Central i la zona del Carib, a la costa de l'Àfrica Occidental, a zones del subcontinent indi i a gran part d'Indoxina.
* Els boscos plujosos de muntanya, alguns dels quals són coneguts com a selves nebuloses, es troben a les àrees muntanyoses de clima més fred.
* Els boscos inundats, inclouen els boscos pantanosos d'aigua dolça i els boscos pantanosos de torba.
Els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits són comuns a diverses ecozones terrestres con són la zona afrotròpica (Àfrica equatorial), la zona indomalaia (parts del subcontinent indi i el sud-est asiàtic), la zona neotropical (el nord de Sud-amèrica i centreamèrica), la zona australàsia (est d'Indonèsia, Nova Guinea, nord i est d'Austràlia), i la zona d'Oceania (les illes tropicals de l'oceà Pacífic). Al voltant de la meitat dels boscos tropicals plujosos del món es troben al Brasil i al Perú. Les selves tropicals cobreixen actualment menys del 6% de la superfície terrestre de la terra. Els científics estimen que més de la meitat de les espècies de plantes i animals del món, viuen en boscos tropicals plujosos.

## Vegeu també

* Bosc
* Ecozona

## Enllaços externs

* (anglès) Facts about the world's tropical rainforests
* (anglès) Worldwide Fund for Nature
* (anglès) Types of rainforests
* (anglès) Rainforest - Classroom activities Arxivat 2012-07-25 a Wayback Machine.
* (anglès) NASA picture of the afforest of the earth in the year 2002 Arxivat 2012-07-23 a Wayback Machine.
# Bodieïta

La bodieïta és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom pel camp volcànic de Bodie Hills, on es troba la mina Pittsburg-Liberty, i per la ciutat de Bodie, a Califòrnia, que es troba a uns 19 km al sud-est de la mina.

## Característiques

La bodieïta és un sulfat de fórmula química Bi₂(TeO₃)₂(SO₄). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 67482, 67483, 67484, 67485 i 67486.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres recollides en dues mines dels Estats Units: la mina Pittsburg-Liberty, al districte miner de Masonic (comtat de Mono, Califòrnia), i la mina North Star, a la localitat de Mammoth (comtat de Juab, Utah). També ha estat descrita a d'altres mines properes a les dues localitats tipus, sent els únics indrets a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bodieite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juliol 2021].
# Brachirus pan

Brachirus pan és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes de l'est de l'Índia, Bangladesh, Myanmar, Malàisia i la Xina.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Brachyachne

Brachyachne és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Brachyachne ambigua Ohwi.
* Brachyachne chrysolepis C.E. Hubb.
* Brachyachne ciliaris (Benth.) C.E. Hubb.
* Brachyachne convergens (F. Muell.) Stapf.
* Brachyachne fibrosa C.E. Hubb.
* Brachyachne fulva Stapf.
* Brachyachne kundelungensis Van der Veken.
* Brachyachne obtusiflora (Benth.) C.E. Hubb.
* Brachyachne patentiflora (Stent i Rattray) C.E. Hubb.
* Brachyachne pilosa Van der Veken.
* Brachyachne prostrata C.A. Gardner i C.E. Hubb.
* Brachyachne simonii Kupicha i Cope.
* Brachyachne tenella (R. Br.) C.E. Hubb.
* Brachyachne upembaensis Van der Veken.
# Brachtenbach

Brachtenbach (en luxemburguès: Bruechtebaach; alemany: Brachtenbach) és una vila de la comuna de Wincrange, situada al districte de Diekirch del cantó de Clervaux. Està a uns 48 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Brachtenbach». [Consulta: 24 setembre 2015].
# Bosc de Mas Julià

El Bosc de Mas Julià és una roureda inundable que ocupa 1,85 hectàrees, situada al terme municipal de Tordera.
És d'elevat interès pels seus hàbitats. Destaca per la seva roureda, amb abundants freixes (Fraxinus angustifolia) i alguns oms (Ulmus minor). S'hi ha citat higròfits com llengua de serp, Ranunculus ophioglossifolius, Carex pendula, C. remota, Galium palustre, etc. Sota les aigües, que s'hi acumulen temporalment, hi creix Callitriche stagnalis. Pel que fa als hàbitats d'interès comunitari, s'hi ha identificat l'hàbitat 9160 «Rouredes de roure pènol i boscos mixtos del Carpinion betuli»(segons la cartografia dels hàbitats de Catalunya).
Aquesta zona humida rep una pressió ramadera relativament important, que pot afectar negativament la seva singular vegetació. Hi ha una línia elèctrica que travessa l'espai -amb un tallafoc molt reduït-, que caldria retirar i desplaçar fora de l'espai. Es detecten alguns recs de drenatge que semblen afavorir la dessecació de la zona, realitzats probablement fa molts anys.
Inicialment, les zones Estany de Bancells, Estany de Mas Mateu, Bosc de mas Julià, Pla de Can Golba i Gorg del molí d'en Puigverd formaven part d'una única zona humida (de codi 1590500) que posteriorment s'ha subdividit en diferents zones, ja que estan molt allunyades les unes de les altres, fins i tot a comarques diferents.
Junt amb les altres zones humides, està inclòs a la proposta de la xarxa Natura 2000 de la Unió Europea com a Lloc d'Interès Comunitari (LIC) amb el nom de Riu i Estanys de Tordera.

## Referències

* 1 2 3 «Bosc de Mas Julià». Zones humides de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 9 de febrer 2015. [Consulta: 9 febrer 2015].
* ↑ Romera i Cabrera, Javier «Els Estanys de Tordera». Diari Maresme, 13-03-2007. Arxivat de l'original el 2016-03-04 [Consulta: 29 juliol 2015].
# Brunswick (Melbourne)

Brunswick és un barri de la ciutat de Melbourne, Victòria, Austràlia, a 4 quilòmetres al nord del centre de la ciutat. Al cens de 2016, Brunswick tenia 24.473 habitants.
Brunswick ha estat un barri tradicionalment de classe treballadora amb grans comunitats italianes i gregues. Actualment és un barri caracteritzat per la cultura, les arts, i la música en directe. Compta amb una gran població d'estudiants degut a la seva proximitat amb la Universitat de Melbourne i la Universitat de RMIT. El carrer principal del barri de Brunswick és Sydney Road.
El barri rep el seu nom del rei George IV i la ciutat de Brunswick, Alemanya. Fa frontera al sud amb el barri de Princess Hill i Parkville, a l'est amb Brunswick Est, al nord amb el barri de Coburg, i a l'oest amb Brunswick Oest.
# Bethlehem (Connecticut)

Bethlehem és una població dels Estats Units a l'estat de Connecticut. Segons el cens del 2005 tenia 3.596 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bethlehem tenia 3.422 habitants, 1.246 habitatges, i 935 famílies. La densitat de població era de 68,2 habitants per km².
Dels 1.246 habitatges en un 35,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,7% hi vivien parelles casades, en un 6,6% dones solteres, i en un 24,9% no eren unitats familiars. En el 19,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 30,8% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 68.542 $ i la renda mediana per família de 78.863 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.623 $ mentre que les dones 37.500 $. La renda per capita de la població era de 29.672 $. Aproximadament el 0,5% de les famílies i el 2,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bethlehem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bethlehem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Enllaços externs

* Bethlehem - Lloc web oficial
# Bosco Marengo

Bosco Marengo és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Alessandria, Basaluzzo, Casal Cermelli, Fresonara, Frugarolo, Novi Ligure, Pozzolo Formigaro, Predosa i Tortona.
Pertanyen al municipi les frazioni de Levata, Pollastra i Quattro Cascine.

## Fills il·lustres

* Antonio Salvarezza (1902-1985), cantant d'òpera (tenor).

## Galeria

* Església de S.Pere
* Església de la Santa Creu
* Església de Sant Antoni Abat
* Palazzo Bonelli
* Ajuntament
* Església de la Santíssima Trinitat
* Localització del municipi de Bosco Marengo a la prov. d'Alessandria (Piemont)
# Cal Submarino

Cal Submarino o la Casa Nova és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb planta baixa i una planta pis que té un pati petit a la part posterior. La composició de la façana principal és gairebé simètrica. A la planta baixa hi ha un portal rectangular flanquejat per dos finestrals de la mateixa forma, amb reixes. A l'extrem dret hi ha una porta per la que s'accedeix a la planta alta. Damunt hi ha una balconada, amb balustrada realitzada amb elements prefabricats de pedra artificial, a la qual s'accedeix per dues obertures rectangulars. A la part superior de la façana hi ha una cornisa i al damunt una altra balustrada feta amb elements prefabricats. Exceptuant la porta que comunica amb el pis, que és emmarcada per una faixa de secció rectangular, la resta de les obertures són decorades amb relleus inspirats en el món vegetal, els quals són ubicats a la part superior. La façana és arrebossada i pintada amb blanc i blaus.
El sistema constructiu és de tipus tradicional amb murs de càrrega i sostres unidireccionals de bigues de fusta o biguetes metàl·liques. Els murs són de maçoneria unida amb morter de calç. Presenta elements de pedra artificial.

## Referències

* 1 2 «Cal Submarino». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].
# CFV

CFV té els següents significats:
* Club de Futbol Vilanova, club de futbol de la ciutat de Vilanova i la Geltrú (Garraf)
* Club de Fútbol Villanovense, club de futbol de la ciutat de Villanueva de la Serena (Extremadura)
# CG-1

La CG-1 (Carretera General 1) és una carretera de la Xarxa de Carreteres d'Andorra que comunica la capital del principat, Andorra la Vella amb la capital urgellenca de la Seu d'Urgell. Els treballadors de FHASA van contribuir a la seua construcció. També és anomenada Carretera d'Espanya.
Al límit parroquial entre Andorra la Vella i Escaldes-Engordany, a la intersecció amb el Carrer de la Unió, hi ha ubicat el km 0 de la CG-1 i la CG-2.
És l'única carretera del Principat dotada d'un carril prioritari pel transport públic regular.

## Història

Oberta al trànsit d'automòbils el 1913, la carretera s'anomenà N-1 entre 1960 i 1994.

### CG-1a

La CG-1a (Carretera General 1a) és una petita carretera general d'Andorra que uneix Santa Coloma amb La Margineda a la parròquia d'Andorra la Vella. L'Agència de Mobilitat i Explotació de Carreteres (AMEC), és la responsable d'aquest eix.
Aquesta carretera correspon a l'antic recorregut de la carretera CG-1 abans de la construcció del Pont de Madrid. Es va classificar a la carretera principal el 2016.

## Recorregut

Aquesta carretera enllaça la capital del principat, Andorra la Vella amb la Farga de Moles, passant al seu recorregut per la població andorrana de Sant Julià de Lòria. La seua continuació en territori urgellenc, rep el nom de N-145, que la comunica amb la població de la Seu d'Urgell. Lo fi de la carretera és la Frontera Catalunya-Andorra.

### Avinguda de Salou

La Carretera General a Andorra la Vella, des del carrer Verge del Remei fins a l'avinguda de Tarragona on parteix la carretera de la Comella i la Baixa del Molí, rep la denominació d'avinguda de Salou.

### Avinguda de Tarragona

La Carretera General a la part més urbana al seu pas per Andorra la Vella, des de l'avinguda de Salou on parteix la carretera de la Comella i la Baixa del Molí fins a la CG-2, rep la denominació d'avinguda de Tarragona. S'hi troben els grans magatzems Andorra 2000.

### Avinguda de Meritxell

Paral·lelament a la CG-1 hi ha l'Avinguda de Meritxell.

## Trajectòria

| Tipus de Sortida | Direcció de la sortida | Carretera que hi enllaça | Qm |
| | La Seu d'Urgell (Catalunya) | N-145 | 11 |
| | Zona Duana (Duana de La Farga de Moles) | Frontera Catalunya-Andorra | 10 |
| | Rotonda, Estació Depuradora Sud | | |
| | Punt de Trobada (Centre Comercial) | | |
| | Centre Comercial River Andorra | | 9 |
| | | | 8 |
| | Fontaneda / La Moixella | CS-140 | 7 |
| | Aubinyà / Juberri | CS-130 | 6 |
| | Certers | CS-120 | 6 |
| | Sant Julià de Lòria | | 6 |
| | | | 5 |
| | Aixovall / Bixessarri / Os de Civís | CG-6 | 5 |
| | Pont de la Margineda | | 4 |
| | | | 3 |
| | Avinguda d'Enclar (Santa Coloma) | CS-100 | 2,5 |
| | Santa Coloma | | 2 |
| | La Comella | CS-101 | 1 |
| CG-1 | Andorra la Vella | CG-2 CG-3 | 0 |

## Referències

* ↑ «Comu Sant Julia». Gossera Oficial. Departament d'Agricultura d'Andorra. Arxivat de l'original el 2013-09-10. [Consulta: 7 octubre 2012].

## Vegeu també

* Llista de Carreteres d'Andorra
* Frontera Catalunya-Andorra
* Túnel de les dos Valires
* Túnel d'Envalira
# Buffalo (Dakota del Nord)

Buffalo és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 209 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Buffalo tenia 209 habitants, 96 habitatges, i 57 famílies. La densitat de població era de 322,8 hab./km².
Dels 96 habitatges en un 22,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,2% hi vivien parelles casades, en un 1% dones solteres, i en un 39,6% no eren unitats familiars. En el 35,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 26% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22% tenia menys de 18 anys, un 2,9% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 25,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 45.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.917 $ mentre que les dones 18.333 $. La renda per capita de la població era de 19.021 $. Cap de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Buffalo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Buffalo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
Viccionari
# Campionat Mundial de Ral·lis del 1995

El Campionat Mundial de Ral·lis 1995 va començar el 22 de gener amb la 63a edició del ral·li de Monte-Carlo i va finalitzar amb el Gal·les el 22 de novembre. El pilot Colin McRae va guanyar el campionat a 5 punts del segon, Carlos Sainz. Dins dels canvis tècnics, la FIA va decidir reduir la mida del turbocompressor.
Note: - Toyota va ser desqualificat per irregularitats.

## Referències

* ↑ Jonkka's. «Resum del Mundial de Ral·lis 1995» (en anglès). unofficial World Rally Archive, 2013. [Consulta: 26 desembre 2013].
* 1 2 van der Zee, Tjeerd. «FIA World Rally Championship 1995» (en anglès). Rally base website, 2011. [Consulta: 26 desembre 2013].
# Campionat Mundial de Ral·lis del 1998

El Campionat Mundial de Ral·lis 1998 va començar el 19 de gener amb la 66a edició del ral·li de Monte-Carlo i va finalitzar amb el Gal·les el 24 de novembre. El pilot Tommi Mäkinen va guanyar el campionat per tercer any consecutiu. Tot i que l'any anterior s'havia establert el calendari en 14 proves, la suspensió del ral·li d'Indonèsia a causa de la inestabilitat política, va deixar el campionat en 13 curses.

## Referències

* ↑ Jonkka's, 2013.
* ↑ van der Zee, 2011.

## Enllaços externs

* Jonkka's. «Resum del Mundial de Ral·lis 1998» (en anglès). unofficial World Rally Archive, 2013. [Consulta: 26 desembre 2013].
* van der Zee, Tjeerd. «FIA World Rally Championship 1998» (en anglès). Rally base website, 2011. [Consulta: 26 desembre 2013].
# Campionat Mundial de Ral·lis del 2001

El Campionat Mundial de Ral·lis 2001 va començar el 19 de gener amb la 69a edició del Ral·li Monte-Carlo i va finalitzar amb el Gal·les el 23 de novembre. El pilot Richard Burns va guanyar per tan sols 2 punts al segon pilot, Colin McRae. L'equip Subaru va arribar a córrer amb quatre cotxes, mentre que Ford i Peugeot van fer servir tres cotxes oficials.

## Referències

* ↑ Jonkka's. «Resum del Mundial de Ral·lis 2001» (en anglès). unofficial World Rally Archive, 2013. [Consulta: 26 desembre 2013].
* 1 2 van der Zee, Tjeerd. «FIA World Rally Championship 2001» (en anglès). Rally base website, 2011. [Consulta: 26 desembre 2013].