OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castanheira de Pera

Castanheira de Pêra és un municipi portuguès, situat al districte de Leiria, a la regió del Centre i a la subregió de Pinhal Interior Norte. L'any 2006 tenia 3.317 habitants. Limita al nord-est amb Góis, al sud-est amb Pedrógão Grande, a l'oest amb Figueiró dos Vinhos i al nord-oest amb Lousã. El municipi fou creat el 1914, segregant-se de Pedrógão Grande.

## Població

Població del concelho de Castanheira de Pera (1920 – 2004) :
| 1920 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 5839 | 6116 | 5739 | 5137 | 4442 | 3733 | 3464 |

## Freguesies

* Castanheira de Pera
* Coentral
# Jan van Os

Jan van Os (Middelharnis, 23 de febrer de 1744 - La Haia, 7 de febrer de 1808) fou un pintor neerlandès i un membre de la reconeguda família d'artistes Van Os.

## Biografia

Van Os va néixer en Middelharnis. Ell va ser ensenyat per Aert Schouman a La Haia, on passaria la resta de la seva vida. El 1773, va gravar a la confraria de pintors. El 1775, es va casar amb Susanna de la Croix, una pintora al pastel.
Van Os és sobretot conegut pels seus bodegons de fruites i flors, encara que va començar la seva carrera pintant paisatges marins. Els seus bodegones florals van ser pintats en l'estil de Jan van Huysum, amb les flors representades habitualment en una cartel·la de marbre sobre un fons verd.
Ell era el pare dels artistes Pieter Gerardus van Os, Maria Margaretha van Os, Georgius Jacobus Johannes van Os i Pieter Frederik van Os.

## Referències

* The National Gallery
* Artfact.com Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine.
# Castell de Castelladral

Castell de Castelladral és una obra del municipi de Navars (Bages) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Està situat dalt un serral erm, al costat del petit nucli de Castelladral. Actualment és un gran casal del segle xvi, conegut pel castell, amb bases de murs més antics aprofitats després en l'obra tardana. Havia sigut un castell termenat, documentat el 941. De l'edifici antic, només resten de l'edificació algunes filades de pedra poc treballada, ja que la construcció va servir de pedrera per a les cases del nucli de Castelladral.

## Referències

* ↑ «Castell de Castelladral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Castell de Castelladral». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Fulenbach

Fulenbach és un municipi del cantó de Solothurn (Suïssa), situat al districte d'Olten.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ Fulenbach en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
# Chicogrande

Chicogrande és una pel·lícula mexicana de western filmada en 2009 i estrenada al maig de 2010. Va ser dirigida per Felipe Cazals i està basada en un text de Ricardo Garibay de 1975 sobre el lloctinent més fidel de Pancho Villa.

## Trama

Pancho Vila, després de la frustrada invasió a Columbus, emprèn la retirada i a Ciudad Guerrero és ferit en una cama per tropes carrancistes. Els estatunidencs en territori mexicà inicien una persecució massiva per a capturar-ho viu o mort. Vila es refugia en la serra, en el més profund de les muntanyes. Chicogrande, un soldat villista, té l'encàrrec d'aconseguir assistència mèdica i no dubte a sacrificar la seva pròpia vida per a aconseguir-lo.

## Recepció

Va inaugurar el Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2010 En la LIII edició dels Premis Ariel fou nominada a la millor pel·lícula, al millor director, millor coactuació masculina, millor fotografia i disseny artístic i maquillatge, però no en va guanyar cap.

## Repartiment

* Damián Alcázar com Chicogrande.
* Alejandro Calva com Francisco Villa.
* Daniel Martínez com Butch Fenton.
* Juan Manuel Bernal com metge gringo
* Bruno Bichir com Ursulo
* Tenoch Huerta com Doctor Terán
* Lisa Owen com Janice
* Patricia Reyes Spíndola com La Sandoval

## Referències

* ↑ 'Chicogrande', la última aventura del hombre leal a Pancho Villa, El País, 18 de setembre de 2010
* ↑ Chicogrande, de Felipe Cazals, a Letras Libres
* ↑ Chicogrande a Fotogramas
* ↑ «Chico Grande inaugurará el Festival de Cine de San Sebastián - Cinelatino.com». Arxivat de l'original el 2021-04-20. [Consulta: 20 abril 2021].
* ↑ 'El infierno' encabeza las nominaciones al premio Ariel 2011, Expansión, 25 de març de 2011

## Enllaços externs

* Tràiler oficial de la pel·lícula a YouTube
# Gibeauxia

Gibeauxia és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Gibeauxia gibeauxi, que es troba a la Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 7 gener 2019].
# Torre Vella d'Ababuj

La Torre Vella és una torre defensiva situada al municipi turolenc d'Ababuj (Espanya). Va ser declarada Bé d'Interés Cultural el 17 d'abril de 2006. La torre, de planta quadrada, amb sis metres de costat i uns 15 d'altura, es troba al costat de l'ermita de Santa Bàrbara. Rep el seu nom per diferenciar-la de la torre campanar de l'església de Santa Ana, coneguda com a Torre Nova.

## Referències

* «Torre Vieja» (en castellà). SIPCA. [Consulta: 31 desembre 2016].
# Pilar Fernández i Bozal

Pilar Fernandéz Bozal (Barcelona, 1963) és un advocada de l'Estat que va ser consellera de Justícia de la Generalitat de Catalunya durant la legislatura més curta de la Generalitat (2011-2012).
Ha estat l'Advocada de l'Estat en cap de Catalunya, membre de la Comissió de Control de Dispositius de Videovigilància a Catalunya i vocal del Consell d'Administració de l'Autoritat Portuària de Barcelona en representació de l'Estat espanyol.
El 29 de desembre de 2010 va ser nomenada consellera de Justícia de la Generalitat pel president Artur Mas. En les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015, es va incorporar com a independent a la llista d'Unió Democràtica de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Àngels Olano se suma a las listas de Unió para el 27-S como independiente». La Vanguardia. EFE, 16-08-2015 [Consulta: 16 agost 2015].
# Casa dels Amos de la Noguera

La Casa dels Amos de la Noguera és una masia de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. És una masia de planta rectangular (12x15) coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, situada a migdia; consta de planta i dos pisos. La façana principal presenta un portal d'arc rebaixat, i dos amplis finestrals a la planta; dues finestres i una gran balconada central al primer pis, i tres finestres al segon. La façana est presenta un portal rectangular i quatre finestres a la planta; cinc finestres de mida diversa al primer pis, i cinc més al segon. La façana nord presenta un portal rectangular (s'hi accedeix a través de tres graons de pedra) i dos amplis finestrals a la planta; tres finestres al primer pis, i tres més al segon. La façana oest presenta quatre finestrals a la planta, quatre al primer pis i quatre al segon. No hem localitzat cap data constructiva. Les obertures són de pedra picada (gres vermell) amb un treball molt acurat i que ressalten al costat dels murs arrebossats i emblaquinats. La casa es troba en una esplanada propera a la Riera, a tocar de la carretera, i envoltada per les construccions de la muralla i de la casa dels masovers.

## Referències

* ↑ «Casa dels Amos de la Noguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Castell de Casesnoves

El Castell de Casesnoves, antigament de Benevent, és un castell d'origen medieval d'estil romànic del segle xi situat a l'antic poble de Casesnoves, del terme comunal de la vila d'Illa, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situat a ponent de la vila d'Illa, a l'esquerra de la Tet, al costat de migdia de l'església dels Sants Just i Pastor de Casesnoves, o de Sant Salvador i de les ruïnes de l'antic poble.

## Història

El de Cases Noves o de Benevent és un dels castells esmentats el 1076 en les afrontacions d'una donació de Pere Miró a la Seu d'Urgell. Era un castell de gran vàlua estratègica pel fet de ser molt a prop del termenal entre els comtats de Rosselló (Comtat d'aquest nom), Conflent (Comtat de Cerdanya), Vallespir i Fenolleda (Comtat de Besalú). El 1265 Casesnoves fou infeudat per l'infant Jaume d'Aragó, futur rei de Mallorca, en nom del seu pare, Jaume el Conqueridor, a Ramon d'Illa i Ponç de Caramany, pro indiviso. El fill del darrer venia el 1321 els seus drets a un burgès perpinyanès, Guillem Fuster, qui anys més tard els cedia a l'església de Sant Guillem de Perpinyà. Els d'Illa continuaren essent-ne cosenyors durant segles: al XV encara hi consten.

## L'edificació

Centra el castell una forta torre quadrada, pràcticament sencera, vestigi més evident avui dia del castell. La resta de la construcció està bastant arrasada i amagada per la vegetació del lloc. Al costat del riu, un talús de maçoneria l'en separava, alçant-hi un marge d'una 3 metres. Un vall separava també el castell, torre inclosa, de l'església. Queden poques restes, però, de les construccions que conformaven el castell, tot i que se'n pot reconèixer bé pràcticament tot el traçat. La torre, d'uns 12 metres de costat i un gruix de murs d'1,45, presenta dues sales superposades cobertes amb volta de canó, amb uns forats en un extrem per a una escala de fusta. Dues úniques obertures en forma d'espitlleres il·luminen amb prou feines les sales.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Illa». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere. «Illa: Castell de Casesnoves». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Ponsich 1993.
* ↑ «El Castell de Casesnoves en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-13. [Consulta: 28 juliol 2016].
# Fulcre (biologia)

El fulcre és tant un òrgan de sosteniment, com l'apèndix del periteci (cos fructífer) de les erisifàcies.

## Referències

* ↑ Aguilella i Palasí, Antoni; Puche Pinazo, Felisa. Diccionari de Botànica. València: Universitat Politècnica de València, 2004, p. 208. ISBN 84-370-5915-1.
* ↑ «Fulcre. Bloc fongs. Glossari Botànica,». Studocu.Universitat Autònoma de Barcelona, 2023. [Consulta: 10 gener 2023].
# Gospelians de Girona

Gospelians de Girona és un cor de Girona.
Gospelians&Gràcia, una selecció de 20 solistes dels cors Gospelians de Girona i Cor Gospel Gràcia de Barcelona, van participar el 2013 com un dels 9 cors finalistes a la primera temporada del concurs televisiu Oh Happy Day de TV3. Un dels fruits de participar en aquest concurs va ser l'elaboració d'un CD recopilatori de les principals cançons interpretades pels 9 cors finalistes al llarg de les 13 setmanes, amb el nom: Oh happy day: Les millors Cançons, editat per TV3 a finals del 2013. En aquest CD, Gospelians&Gràcia hi interpreten dues cançons: Farà un dia clar i Joy.
La presentació del disc Let The Gospel Run va tenir lloc el març de 2015 amb un concert al Centre Cívic Ter de Girona. El 2016, el cor va fer 10 anys i ho va commemorar aquest aniversari amb una actuació el 22 de juny de 2016 al Teatre Municipal de Girona, concert solidari per l'Associació Suport a la Solitud. Ha actuat a diferents escenaris de la ciutat de Girona i a fora, a festivals com el Festival de Jazz Albacete, o al Tempo sota les Estrelles. També ha actuat en concerts benèfics Centre d'Acollida La Sopa o la Marató de TV3.

## Referències

* ↑ «1a temporada Oh Happy Day».
* ↑ «Música Global: CD Oh Happy Day 2013». Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «El Punt Avui: Gospelians presenten el seu disc».
* ↑ «El Punt Avui: Gospelians celebra deu anys als escenaris».
* ↑ «La Tribuna de Albacete: Karol Green: «El gospel tiene un mensaje muy humano»».
* ↑ «El Punt Avui: Tempo sota les Estrelles té també cine i vermut».
* ↑ «Diari de Girona: Concert solidari de gòspel per a La Sopa».
* ↑ «El Punt Avui: Gospel solidari al Municipal de Girona».
* ↑ X.C. «Gospel Gràcia i Gospelians fan un concert solidari». El Punt Avui, 14-12-2012.

## Enllaços externs

* Gospelians de Girona - Lloc web oficial
# Cercle de fades

Els cercles de fades són disposicions de plantes (tant terrestres com marines) al voltant d'una zona circular buida de qualsevol planta, que sol mesurar entre 2 i 10 metres de diàmetre. El fenomen es manifesta als deserts amb herba d'Austràlia i Namíbia. El cas de les algues es troba al mar Mediterrani i a la part danesa de l'estret Kattegat.

## Espècies

* Cymodocea nodosa (Mar Mediterrani)
* Posidonia oceanica (Mar Mediterrani)
* Zostera marina (zona danesa de Kattegat)

## Referències

* ↑ «Enigma of Namibia's 'fairy circles'». BBC, 31-03-2004 [Consulta: 4 agost 2017].
* 1 2 Ruiz-Reynés, Daniel; Gomila, Damià; Sintes, Tomàs; Hernández-García, Emilio; Marbà, Núria; Duarte, Carlos M. «Fairy circle landscapes under the sea». Science Advances, 3, 8, 02-08-2017, pàg. e1603262. DOI: 10.1126/sciadv.1603262.
# Catalina Oliver Tomàs

Catalina Oliver Tomàs (Llucmajor, 14 de juny de 1979) és una atleta mallorquina.
El 1995 fou campiona d'Espanya en la categoria cadet en la modalitat 300 i 100 metres llisos. Com a junior, guanyà (1996 i 1998) el campionat d'Espanya en 400 metres llisos. Als campionats d'Espanya absoluts, fou (2000 i 2001) medalla de bronze en 4x400 metres lliures. A més, ha estat subcampiona d'Espanya en quatre ocasions i campiona de Balears quinze vegades, a diferents categories. Ha format part de la selecció espanyola en cinc encontres internacionals i participà a les Olimpíades de la Joventut celebrades a Anglaterra.
El 2000 va ser campiona d'Espanya Promesa a Sevilla en la modalitat de 200 metres llisos.

## Referències

* ↑ «Museu de l'esport del Consell de Mallorca». [Consulta: 24 febrer 2021].
* ↑ Cent anys d'esport a Mallorca. Un segle de llegenda.. Consell de Mallorca, 2001, p. 50.
# Fulda (Minnesota)

Fulda és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 1.283 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fulda tenia 1.283 habitants, 528 habitatges, i 328 famílies. La densitat de població era de 510,7 habitants per km².
Dels 528 habitatges en un 26,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,5% hi vivien parelles casades, en un 4,5% dones solteres, i en un 37,7% no eren unitats familiars. En el 35% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 23,4% entre 25 i 44, un 18,2% de 45 a 60 i un 29,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.000 $ i la renda mediana per família de 37.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.469 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 15.184 $. Entorn del 4,1% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fulda». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fulda». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Cerastes

Cerastes és un gènere de serps de la família Viperidae que inclou quatre espècies verinoses d'escurçons propis de regions desèrtiques i semidesèrtiques del nord d'Àfrica i Pròxim Orient.

## Taxonomia

El gènere Cerastes inclou 4 espècies:
* Cerastes boehmei Wagner & Wilms, 2010- Tunísia
* Cerastes cerastes (Linnaeus, 1758) - Nord d'Àfrica i Pròxim Orient
* Cerastes gasperettii Leviton i Anderson, 1967 Pròxim Orient
* Cerastes vipera (Linnaeus, 1758) - Nord d'Àfrica

## Referències

* ↑ Reptile Database
# Giuseppe Marciante

Giuseppe Marciante (Catània, Sicília, 16 de juliol de 1951) és un clergue catòlic bisbe de Cefalù.

## Vida

Giuseppe Marciante va rebre el 5 d'octubre de 1980, el sagrament de l'ordenació.
L'1 de juny 2009 el Papa Benet XVI el va nomenar bisbe titular de la diòcesi de Thagora el mateix dia que el nomenaven bisbe auxiliar de Roma Est. El cardenal vicari de la Diòcesi de Roma, Agostino Vallini, el va ordenar bisbe juntament amb Guerino Di Tora l'11 de juliol del mateix any; els co-consagradors foren els bisbes auxiliars a Roma, van ser Luigi Moretti i Enzo Dieci.
El 16 de febrer de 2018, el Papa Francesc el va nomenar Bisbe de Cefalù.

## Referències

* ↑ Giuseppe Marciante a vicariatusurbis.org
* ↑ NUOVO VESCOVO AUSILIARE PER IL SETTORE EST a mariareginamundi.org
* ↑ «Rinuncia del Vescovo di Cefalù (Italia) e nomina del successore». press.vatican.va, 16-02-2018 [Consulta: 19 octubre 2019].
# Transformada de Legendre

En matemàtica es diu que dues funcions diferenciables f i g són una transformada de Legendre si cadascuna de les seves primeres derivades són funció inversa de l'altra:
    $Df=\left(Dg\right)^{-1}$
Aleshores es diu de f i g que estan relacionades per una transformada de Legendre. Són unívoques fins a una constant additiva que normalment es fixa mitjançant el requisit addicional de
    $f(x)+g(y)=x\,y.$
La transformada de Legendre és la seva pròpia inversa, i està relacionada amb la integració per parts.
Aquestes funcions reben aquest nom per Adrien-Marie Legendre.

## Motivació

En certs problemes matemàtics o físics es desitja expressar una certa magnitud f (com l'energia interna) com funció diferent g on els arguments siguin les derivades de la funció respecte a les antigues variables. Si designem al nou argument y es té que la relació amb l'antic argument és y = df/dx.
La transformació de Legendre permet la construcció anterior, mitjançant el teorema de la funció implícita, d'una nova funció g que satisfà els requisits anteriors:
    $g(y):=({\mathcal {L}}f)(y)=x(y)y-f(x(y))$
on $f(x)\,$ és la funció original i ${\mathcal {L}}:{\mathcal {C}}^{(2)}(D,\mathbb {R} )\to {\mathcal {C}}^{(2)}(D,\mathbb {R} )$ és l'operador transformada de Legendre. Una funció $f(x)\,$ admet transformada de Legendre, si existeix la seva derivada segona i no s'anul·la mai.
En aquestes condicions el Teorema de la Funció Implícita aplicat a la funció:
    ${\begin{array}{lcr}F:\mathbb {R} ^{3}&\to &\mathbb {R} \\F(x,y)&=&y-{\frac {df}{dx}}\end{array}}$
garanteix que existeix la funció diferenciable, x(y).

## Referències

* Alberty, R.A. «Use of Legendre transforms in chemical thermodynamics». Pure Appl. Chem., 73, 8, 2001. pp. 1349–1380 .
* Arnol'd, Vladimir Igorevich. Mathematical Methods of Classical Mechanics (second edition). Springer, 1989. ISBN 0-387-96890-3.
* Rockafellar, Ralph Tyrell. Convex Analysis. Princeton University Press, 1996. ISBN 0-691-01586-4.
# Philoria

Philoria és un gènere de granotes que es troba a l'est i al sud d'Austràlia.

## Taxonomia

* Nom binomial
* Philoria frosti (Spencer, 1901)
* Philoria kundagungan (Ingram & Corben, 1975)
* Philoria loveridgei (Parker, 1940)
* Phloria pughi (Knowles, Mahony, Armsrong & Donnellan, 2004)
* Philoria richmondensis (Knowles, Mahony, Armsrong & Donnellan, 2004)
* Philoria sphagnicolus (Moore, 1958)

## Referències

* IUCN (anglès)
# Jan Elburg

Joannes Gommert Elburg (Wemeldinge, 30 de novembre 1919 — Amsterdam, 13 d'agost 1992) també conegut com a Jan G. Elburg era un poeta neerlandès. Pertany al grup d'escriptors i poetes en llengua neerlandesa anomenat Vijftigers («la generació cinquanta»).
Va debutar el 1942 a la revista literària Criterium amb uns poemes més aviat tradicionals. Va treballar a un laboratori químic i des de 1945 com escriptor de material publicitari i després a la Gerrit Rietveld Academie, una escola superior d'arts visuals i disseny a Amsterdam. No li va agradar la línia tradicional de Criterium i va freqüentar el grup de pintors Cobra i els poetes experimentals Lucebert i Gerrit Kouwenaar de la «generació cinquanta».
El 1948 va ser el primer guardonat amb el premi Jan Campert amb el seu recull Klein t(er)reurspel. El 1976 va rebre el premi Constantijn Huygens per a la seva trajectòria literària.
| « | La poesia de Jan Elburg era —malgrat les seves preocupacions socialistes al recull Laag Tibet (1952)— cap a la fi poesia cortesa, una versió del segle xx de l'art líric dels trobadors, un obra magistral pel seu ús virtuós i eròtic de la llengua | » |
| — Wiel Kusters, 1992 |||

## Referències

* ↑ den Besten, 1954, p. 135.
* 1 2 Bloem & van Bork, 2003.
* ↑ Rijghard, Ron «Jan G. Elburg, vergeten Vijftiger» (en neerlandès). NRC, 03-02-2012.
* ↑ Joc de paraules neerlandeses amb treurspel (tragèdia) i terreurspel (obra de teatre de terror).
* 1 2 Kusters, Wiel «Jan G. Elburg 1919-1992; een hoofse dichter» (en neerlandès). NRC, 15-08-1992. «Jan Elburgs poëzie was - in weerwil van haar socialistische bekommernis in een vroege bundel als Laag Tibet (1952) - uiteindelijk toch vooral hoofse dichtkunst, een twintigste-eeuwse vorm van troubadourslyriek, erotisch in haar omgang met de taal, virtuoos en bedreven.»

## Bibliografia

* Bloem, R.; van Bork, G.J.. «Elburg, Jan». A: Schrijvers en dichters. actualització de gener 2004. Biblioteca digital de la literatura neerlandesa, 2003.
* den Besten, Ad. «Jan G. Elburg». A: Stroomgebied. Een inleiding tot de poëzie van de naoorlogse dichtersgeneratie (en neerlandès), 1954, p. 135-141.
# Catalina María de Silva y Méndez de Haro

Catalina María de Silva y Méndez de Haro (Madrid, 9 d'agost de 1669 - Madrid, 18 de gener de 1727) va ser una noble castellana, comtessa consort de Lemos.
Nascuda el 9 d'agost de 1669 a la parròquia de San Andrés de Madrid, església on va ser batejada el 19 del mateix mes. Era filla de Gregorio María de Silva y Mendoza, duc d'El Infantado i de Pastrana, i de María Méndez de Haro y Guzmán.
Es va casar el setembre de 1687 amb Ginés Fernández de Castro, onzè comte de Lemos i un dels grans d'Espanya de més representació del moment. El matrimoni no va tenir fills, raó per la qual va ser successora Rosa María de Castro, neboda del comte.
Destacà per les seves virtuts i qualitats, raó per la qual va ser molt estimada a la cort. Va ser nomenada i serví com a cambrera major de la princesa francesa Felipa Elisabet d'Orleans, coneguda com Mademoiselle de Beaujolois, resident a Madrid des de 1723 perquè es preveia el seu casament amb el llavors infant Carles. L'enllaç no va tenir lloc, però, malgrat tot, Silva va mantenir els seus honors a la cort com a cambrera major de la reina.
Va morir a Madrid el 18 de gener de 1727. El seu cos va ser dipositat sota l'altar de la Mare de Déu de l'Almudena de la parròquia de Santa Maria.

## Referències

* 1 2 3 4 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 258.
* ↑ Carrasco Martínez, Adolfo. «Gregorio María Domingo Silva Mendoza y Sandoval» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 4 octubre 2021].
* 1 2 3 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 602.
* ↑ Andújar Castillo, Francisco. «Francisco Ginés Fernando Ruiz de Castro Portugal y Borja» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 4 octubre 2021].
* ↑ García, Francisco Javier. Descripcion genealogica y historial de la ilustre Casa de Sousa... (en castellà). Madrid: Imprenta de Francisco Xavier García, 1770, p. 175.