OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eduard Boada Aragonès

Eduard Boada i Aragonès (Tarragona, 14 de març del 1971) és un escriptor català. Llicenciat en Geografia i Història per la Universitat Rovira i Virgili i diplomat en Ciències religioses per l'Institut Superior de Ciències Religioses Sant Fructuós. Treballa com a professor d'Institut en l'àrea de formació professional.
La seva trajectòria com a escriptor comença el 2002 amb el llibre Mont-roig del Camp: Goigs i ermites, una publicació que inclou tant un recull de les advocacions de les ermites de la Mare de Déu de la Roca i el Peiró com un inventari de relíquies i recull de goigs de la zona, entre els quals destaquen uns goigs dedicats a Sant Jeroni que actualment no es canten. Aquest tema tornà a centrar la seva atenció i la d'altres autors a la publicació Socorreu a qui us invoca. Sense abandonar la religiositat, també ha publicat treballs sobre les confraries a l'època moderna, documentant costums i pràctiques que es duien a terme a Mont-roig, com el ball de l'almorratxa, les enramades, les cançons de pandero i els esquellots.
Ha estudiat temes d'història agrícola, com el repartiment de les tandes d'aigua a l'horta de Mont-roig durant els segles xvii i xviii en el llibre L'aigua i la gent. Ha investigat la ubicació de partides del terme a la crònica Mont-roig 1714, llibre on hi documenta el nom de dos mont-rogencs que van participar en la Guerra de Successió fent costat al coronel Rafel de Nebot i Font. Ha investigat el polític i pedagog republicà Agustí Sardà i Llaveria i el mossèn de Falset Josep Maria Franquet.
Ha col·laborat amb diferents publicacions, com El Dial, El Setge de Cambrils, Naucher Global, Diari de Tarragona, Ressò Mont-rogenc o El Jornal, entre d'altres. També ha participat en treballs de caràcter audiovisual, destacant-hi La tornada de l'exprés 702.

## Obres

* 2002 Mont-roig del Camp: Goigs i ermites. Ed. Cossetània.
* 2005 La carta de població de Mont-roig del Camp. Pub. Ajuntament de Mont-roig del Camp
* 2006 Notes per a la història de les cofraries de Mont-roig del Camp. Pub. Centre d'Estudis Mont-rogencs.
* 2008 Mn. Franquet i els Fulls històrics de Mont-roig. Pub. Centre d'estudis Mont-rogencs.
* 2011 Mont-roig i la Guerra del Francès. AAVV Muntanya Roja i Patronat Mare de Déu de la Roca.
* 2013 L'aigua i la gent. Aspectes de l'Horta de Mont-roig als segles XVII i xviii. Ed. Ganzell.
* 2014 Mont-roig 1666, una història negra. Els fets del carrer de la Coma. Ed. Ganzell.
* 2014 Mont-roig 1714. Tres-cents anys. Ed. Ganzell.

## Referències

* ↑ «INSAF». Arxivat de l'original el 2014-10-29.
* 1 2 3 «Eduard Boada i Aragonès». Cossetània Edicions. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ «Socorreu a qui us invoca». Arxivat de l'original el 2015-02-02.
* ↑ «L'aigua i la gent».
* ↑ «Josep Maria Franquet».
* ↑ Baiges Gras, Anton. «Boada o una crònica mont-rogenca de resistència». reusdigital.cat. [Consulta: 14 abril 2015].
# Pau de Narbona

Pau de Narbona o Pau Sergi (Itàlia?, segle iii - Narbona, Aude, segona meitat del segle III) va ésser el primer bisbe de Narbona, venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Gairebé no hi ha dades sobre la vida de Pau. Sembla que era un dels Apòstols dels gals enviats pel papa Fabià I cap al 250 per cristianitzar la Gàl·lia, en el consolat de Deci i Grat. En una carta que el papa Zòsim I escriu a un bisbe gal, esmenta aquest fet.
Gregori de Tours, diu que Pau va ésser entre els preveres enviats des de Roma; mentre que d'altres moriren màrtirs, Pau va sobreviure i va formar a Narbona una comunitat cristiana estable, de la que va ésser el primer bisbe. Va morir-hi de mort natural.
Posteriorment, es desenvolupà una llegenda que identificava aquest bisbe amb un personatge del segle i.

## Identificació i llegenda de Pau Sergi al segle I

Durant l'Edat mitjana es desenvolupa una llegenda apòcrifa que fa Pau deixeble de Sant Pau de Tars, que l'hauria enviat a la Gàl·lia. La llegenda es basava en la identificació de Pau de Narbona amb Sergi Pau, procònsol romà convertit per Pau de Tars i que apareix als Fets dels apòstols (13, v. 6-13) i al fet que la diòcesi de Narbona volgués fer el seu primer bisbe molt més antic i company directe dels primers apòstols, com en el cas de Dionís de París. Tot i que la llegenda no té cap fonament històric, va provocar que a Narbona, encara s'anomeni el sant bisbe Sant Pau Sergi. La llegenda explica que Sergi Pau va ésser acompanyat per Afrodisi, que havia hostatjat la Sagrada Família mentre eren a Egipte i que hauria estat el primer bisbe de Besiers.

## Veneració

La seva festa litúrgica és el 22 de març. A Narbona la basílica de Saint-Paul-Serge s'edificà sobre el lloc de sepultura del sant bisbe, a una necròpolis cristiana. La primitiva basílica data del segle IV i va ésser destruïda per un incendi al segle v. Posteriorment, s'hi construí un monestir, meta de pelegrinatges. Després de diverses reconstruccions, el cor actual data de 1224. La cripta paleocristiana encara és visible, amb paviments i mosaics dels segles ii i iii. Al voltant es formà un nucli habitat, el Bourg Saint Paul, amb muralla pròpia, ja que estava fora de la ciutat.

## Notes

* ↑ Fabià va enviar-hi set bisbes des de Roma: Sant Gacià a Tours, Tròfim a Arle, Pau a Narbona, Sadurní a Tolosa, Dionís a París, Austromoni a Clarmont d'Alvèrnia i Marcial a Llemotges.
* ↑ Historia Francorum, I, 30

## Enllaços externs

* Sant Paul-Serge
# Susinos del Páramo

Susinos del Páramo és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Odra-Pisuerga.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 62 | 105 | 108 | 115 |
# Sundamys maxi

Sundamys maxi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de l'oest de Java (Indonèsia), on viu a altituds d'entre 900 i 1.350 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals perennifolis. Està amenaçada per la destrucció del seu medi. Aquest tàxon fou anomenat en honor del naturalista i propietari de plantacions neerlandès Max Eduard Gottlieb Bartels.

## Referències

* ↑ Musser, G.; Ruedas, L. Sundamys maxi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 març 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 265. ISBN 978-0801893049.
# Strabozebrias cancellatus

Strabozebrias cancellatus és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 27 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del nord-oest d'Austràlia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Taoughilt

Taoughilt (àrab توغيلت) és una comuna rural de la província de Sidi Kacem de la regió de Rabat-Salé-Kenitra. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 14.764 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Studenitsita

La studenitsita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom de Studenica, un monestir prop de la localitat on va ser descoberta.

## Característiques

La studenitsita és un borat de fórmula química NaCa₂[B$_9$O$_{14}$(OH)₄]·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1994. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls en forma de falca aplanada, de fins a 5 mm, dominats per {001}, {011} i {111}, amb mal desenvolupats {100}, {110} i {012}. Es troba també en agregats. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la studenitsita pertany a «06.GB - Filononaborats, etc.» juntament amb els següents minerals: penobsquisita, preobrazhenskita i walkerita.

## Formació i jaciments

Es troba en argila i en dipòsits de borat vulcanogènic-sedimentari que contenen carbonats. Sol trobar-se associada a altres minerals com: colemanita, howlita, ulexita i pentahidroborita. Va ser descoberta als dipòsits de Pobrdzhsky Potok & Peskanya, a Baljevac na Ibru, a la conca del riu Jarandol (Raška, Sèrbia), l'únic indret on ha estat trobada.

## Referències

* ↑ «Studenitsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 juny 2016].
* 1 2 «Studenitsite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 27 juny 2016].
# Sírfids

Els sírfids (Syrphidae) són una família de dípters braquícers de l'infraordre dels asquizis amb 6.107 espècies repartides en 209 gèneres. La seva distribució és cosmopolita excloent els deserts i els pols i les parts més extremes de la tundra.

## Característiques

Els sírfids es caracteritzen per tenir l'abdomen amb ratlles grogues o taronges i negres, imitant l'aspecte d'insectes perillosos pel seu fibló com les abelles, les vespes i els borinots, per bé que són totalment inofensius, fenomen conegut com a mimetisme batesià.

## Història natural

Volen amb moviments molt precisos i, fins i tot, poder arribar a aturar-se en ple vol i quedar-se totalment quiets, sols movent les ales. S'alimenten bàsicament de pol·len i de nèctar de les flors, però també de pugons, per la qual cosa són molt beneficiosos, no tan sols pel seu paper de pol·linitzadors, sinó també com a mitjà de control natural de les poblacions de pugons.
Les larves dels sírfids es desenvolupen sovint en aigües estancades. Els adults s'agrupen amb freqüència prop de les plantes, la seva principal font de nèctar i pol·len. Algunes espècies habiten en llocs més insòlits, com per exemple els membres del gènere Volucella que es poden trobar als nius de borinots i els del gènere Microdon que es troben a nius de tèrmits. Altres es troben a la vegetació en descomposició.

## Taxonomia

La família Syrphidae inclou tres subfamílies:
* Subfamília Eristalinae Newman, 1834
* Subfamília Microdontinae Róndani, 1845
* Subfamília Syrphinae Samouelle, 1819

## Galeria

* Eristalis
* Volucella pellucens
* Syrphus
* Milesia undulata
* Aparellament al vol

## Referències

* ↑ Pape, T., Blagoderov, V., & Mostovski, M. B. (2011). Order Diptera Linnaeus, 1758. Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Zootaxa, 3148(237), 222-229.
* ↑ Barkemeyer, Werner. Iziko South African Museum. Syrphidae (hoverflies).
* ↑ Thompson, F. Christian. «Flower Flies». The Diptera Site. Departament d'Agricultura dels Estats Units, 19-08-1999. Arxivat de l'original el 2009-12-11.
* ↑ «BioLib: Biological library». [Consulta: 13 maig 2022].
# Ponthion

Ponthion és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 110 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Ponthion era de 110 persones. Hi havia 48 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (16 dones vivint soles i 16 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 63 habitatges, 46 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 11 estaven desocupats. Tots els 61 habitatges eren cases. Dels 46 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 8 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 25 en tenien cinc o més. 34 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 26 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Ponthion el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 16 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 8 |
| 1 | 35 a 39 | 4 |
| 1 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 2 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 12 | 10 a 14 | 12 |
| 0 | 5 a 9 | 1 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 72 persones, 49 eren actives i 23 eren inactives. De les 49 persones actives 45 estaven ocupades (24 homes i 21 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 23 persones inactives 9 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport i 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Ponthion hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 265 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Ponthion a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Ponthion a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ponthoux

Ponthoux és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 87 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Ponthoux era de 87 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família i 5 eren segones residències. 36 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 34 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 13 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 23 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Ponthoux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 12 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 55 persones, 37 eren actives i 18 eren inactives. De les 37 persones actives 33 estaven ocupades (15 homes i 18 dones) i 4 estaven aturades (3 homes i 1 dona). De les 18 persones inactives 8 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Ponthoux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Ponthoux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Síversk (Donetsk)

* No s'ha de confondre amb Sèversk.
Síversk (en ucraïnès Сіверськ, en rus Северск) és una ciutat que es troba a l'óblast de Donetsk, Ucraïna.

## Història

Les primeres restes de la presència dels cosacs de Zaporíjia prop del riu Bakhmutka van aparèixer a finals del segle XVI i començaments del XVII. Allà, el 1851, es va formar la vila de Txernogorovka, que avui dia és un microdistricte de la ciutat. Un altre microdistricte avui dia és Radinovovka, que fou fundat com Stàraia Melnitsa pels cosacs el 1768.
L'assentament, primerament nomenat com Iama, fou fundat el 1913 per facilitar la construcció de la planta de dolomita, a les immediacions de l'estació de tren construïda el 1910. Iama va rebrer l'estatus de ciutat el 1961 i el 1973 va rebre el seu nom actual, Síversk.
El 10 de juliol del 2014 les forces ucraïneses van envair la ciutat, que des de l'abril d'aquell any havia estat en mans de les forces pro-russes del Donetsk.
Després de la invasió russa d'Ucraïna del 2022, la ciutat es va convertir el juliol del 2022 en l'escenari de la batalla de Síversk entre les forces russes i pro-russes del Donetsk i Lugansk i les forces ucraïneses, finalment, les forces russes van retirar-se momentàniament de la vila.

## Referències

* ↑ «Северский городской портал». Arxivat de l'original el 16 d'abril de 2014. [Consulta: 20 juny 2014].
* ↑ «Ukraine forces clash with separatists at Donetsk airport». BBC News, 10-07-2014.
* ↑ Agnès Vahramian. «Guerre en Ukraine : la déroute des troupes ukrainiennes dans le Donbass», 03-07-2022. [Consulta: 6 juliol 2022].
# Tavritxanka

Tavritxanka (en rus: Тавричанка) és un poble (un possiólok) del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 7.926 habitants.

## Referències

* ↑ Udugovo, Russia Page Plantilla:Ref-en
# Tavukgöğsü

Tavukgöğsü són unes postres de la cuina turca. En turc, tavuk göğsü significa "pit de gallina".
En la seva elaboració es fa servir llet, sucre, farina d'arròs i una mica de la carn blanca de pollastre. La carn del pit de pollastre es cou en aigua i després de treure-li l'aigua es mol amb llet. La resta de la preparació s'assembla a la d'altres púdings de llet.
Encara que el pit de gallina dona nom a aquestes postres i la carn és part de la recepta, actualment en molts establiments es prepara sense carn.
Generalment s'empolvora canyella molta sobre d'aquest plat a servir-lo.
Es troba tavukgöğsü a la sofra del soldà otomà Fatih Sultan Mehmet el 17 de juny de 1469.

## Vegeu també

* Su muhallebisi
* Sütlaç

## Referències

* ↑ Mütevazı Lezzetler İkramlar. Banu Atabay, 2004, p. 284–. ISBN 978-975-92047-0-9.
* ↑ İsmail Tokalak. Bizans - Osmanlı sentezi: Bizans kültürü ve kurumlarının Osmanlı üzerindeki etkisi. Gülerboy Yayıncılık, 2006. ISBN 978-9944-5472-0-8.
# Pontpertusat

Pontpertusat (occità Pompertuzat) és un municipi francès, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 6 juliol 2010].
# Tehenu

Tehenu és el nom d'una tribu líbia cap al 2000 aC. Quan, el 1962 aC, el faraó egipci va fer una expedició contra els libis, aquests estaven dividits en dues tribus, els tehenu i els temehu. Aquests últims van ser els destinataris de l'expedició.
Per la seva localització, hom ha proposat que es tracti de la mateixa tribu que els adirmàquides citats per Heròdot (IV 168).

## Referències

* ↑ O tjehenu.
* ↑ Cassin, Elena; Bottéro, Joean; Vercoeur, Joan. Los Imperios del Antiguo Oriente del Paleolítico a la mitad del segundo milenio (en castellà), 1970, p. . ISBN 84-323-0118-3.
* ↑ Heròdot. Traducció i notes de Carlos Schrader. Libro IV. Madrid: Gredos, 1979, p. 442.
* ↑ Heròdot, IV 168.
# Preparació de la matriu

La preparació de la matriu és un pas de la fabricació de dispositius semiconductors durant el qual es prepara una oblia per a l'embalatge i les proves d'IC. El procés de preparació de la matriu consisteix normalment en dos passos: muntatge de l'oblia i tallat a daus.

## Muntatge d'oblies

El muntatge d'oblies és un pas que es realitza durant la preparació de matriu d'una oblia com a part del procés de fabricació de semiconductors. Durant aquest pas, l'oblia es munta sobre una cinta de plàstic que s'enganxa a un anell. El muntatge de l'oblia es realitza just abans de tallar l'oblia en matrius separades. La pel·lícula adhesiva sobre la qual es munta l'oblia assegura que els encunys individuals romanguin fermament al seu lloc durant el "tall a daus", com s'anomena el procés de tall de l'oblia.
La imatge de la dreta mostra una oblia de 300 mm després de muntar-la i tallar-la a daus. El plàstic blau és la cinta adhesiva. L'oblia és el disc rodó del mig. En aquest cas, ja es van retirar un gran nombre de daus.

## Troquelat per semiconductors

En la fabricació de dispositius microelectrònics, el troquelat, el tall a daus o la separació és un procés de reducció d'una oblia que conté múltiples circuits integrats idèntics a matrius individuals que conté cadascun d'aquests circuits.
Durant aquest procés, una oblia amb fins a milers de circuits es talla en peces rectangulars, cadascuna anomenada matriu. Entre aquestes parts funcionals dels circuits, es preveu un espai prim no funcional on una serra pot tallar l'oblia amb seguretat sense danyar els circuits. Aquest espai s'anomena línia de traçat o carrer de serra. L'amplada de l'escriba és molt petita, normalment al voltant de 100 μm. Per tant, es necessita una serra molt fina i precisa per tallar l'oblia a trossos. Normalment, el tallat a daus es realitza amb una serra circular refrigerada per aigua amb dents amb punta de diamant.

## Tipus de fulles

La composició més comuna de la fulla utilitzada és un enllaç metàl·lic o de resina que conté gra abrasiu de diamant natural o més comunament sintètic, o borazon en diverses formes. Alternativament, l'adhesió i el gra es poden aplicar com a recobriment a un formador de metall. Veure eines de diamant.

## Referències

* ↑ «Die Preparation Process: Essential Guide» (en anglès). [Consulta: 14 gener 2024].
* ↑ «Die Prep Process Overview – Wafer Dies: Microelectronic Device Fabrication & Packaging» (en anglès americà). [Consulta: 14 gener 2024].
* ↑ «Die Preparation | Integra Technologies» (en anglès). [Consulta: 14 gener 2024].
* ↑ «Die Preparation - www.EESemi.com» (en anglès). [Consulta: 14 gener 2024].
# Taula de vendre carn

La Taula de vendre carn és una obra de la Seu d'Urgell (Alt Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Paret situada al carrer Major, que conserva un arc de mig punt i una finestre enreixada. Només es conserva aquesta part de l'antiga botiga. La resta ha estat enderrocada.

## Història

La botiga fou coneguda amb el nom de Cal Rata. Només es conserva un mur, pertanyent a ua part dels porxos.

## Referències

* 1 2 «Taula de vendre carn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].