OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yojiro Uetake

Yojiro Uetake (en japonès: 上武 洋次郎) (Tatebayashi, Japó 1943) és un lluitador japonès, guanyador de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 12 de gener de 1943 a la ciutat de Tatebayashi, població situada a la prefectura de Gunma.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de pes gall de la lluita lliure. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic) aconseguí revalidar el títol olímpic.
# Yoko (cràter)

Yoko és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim japonès, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Yoko». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Zoltán Gera

Zoltán Gera (pronunciació en hongarès: ˈzoltaːn ˈɡɛrɒ; nascut el 22 d'abril de 1979) és un futbolista professional hongarès que juga com a migcampista al Ferencvárosi TC de la lliga hongaresa i a la selecció hongaresa. Anteriorment havia jugat pel Fulham FC, Ferencvárosi TC, Pécsi Mecsek i Harkány SE, així com, en dues fases diferents, al West Bromwich Albion FC.
Gera va debutar amb la selecció hongaresa de futbol el 2002 contra Suïssa, en un partit que perdé per 2–1. El 2009, Gera es va retirar temporalment de l'equip nacional, a causa d'una disputa amb el llavors seleccionador Erwin Koeman. Koeman sou substituït per Sándor Egervári el 2010 i Gera va retornar llavors a l'equip. El 31 de maig de 2016 es va anunciar que el seleccionador Bernd Storck l'havia inclòs en l'equip definitiu d'Hongria per disputar l'Eurocopa 2016.

## Referències

* ↑ «Premier League Player Profile». Premier League. Arxivat de l'original el 2019-12-17. [Consulta: 18 març 2011].
* ↑ «Gera, Dzsudzsak and Kiraly lead Hungary at Euro 2016». Daily Mail, 31-05-2016. [Consulta: 31 maig 2016].
* ↑ «Bernd Storck szövetségi kapitány kijelölte a magyar válogatott 23 fős Eb-keretét.» (en hongarès). Magyar Labdarugó Szövetség. [Consulta: 31 maig 2016].

## Enllaços externs

* Dades estadístiques sobre Zoltán Gera a soccerbase.com
* Zoltán Gera Arxivat 2010-06-24 a Wayback Machine. Web oficial (anglès)
# Yssichromis fusiformis

Yssichromis fusiformis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja insectes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical i entre 27-33 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Victòria.

## Referències

* 1 2 3 «Haplochromis fusiformis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Greenwood, P.H., 1981. The Haplochromine fishes of the East African lakes. Kraus International Publications, Múnic. 839 p.
* ↑ Fermon, Y., 1997. Les Haplochromis spp. (Teleostei, Cichlidae) des zones rocheuses du Mwanza Gulf, lac Victoria, Tanzanie: Structure des communautes et écomorphologie. Thèse présentée pour l'obtention du Diplôme de Doctorat du Muséum National d'Histoire naturelle. Thèses et Documents Microfichés Núm. 157. ORSTOM, París.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Álvaro Jurado Espinosa

Álvaro Jurado (Còrdova, 5 de setembre de 1981) és un exfutbolista andalús, que ocupava la posició de migcampista.
Es va formar al planter del Sevilla FC, arribant a debutar a primera divisió. Posteriorment, ha militat al Getafe CF, la Lorca Deportiva, la UD Salamanca, la Cadis CF i la Piast Gliwice.

## Enllaços externs

* Álvaro Jurado (90minut.pl) (polonès)
# Álvaro José Francés Moreno

Álvaro José Francés Moreno, més conegut com a Francés de Petrer (Petrer, Vinalopó Mitjà, 1996) és un pilotaire valencià. Començà a jugar de manera professional als 15 anys, de parella de Miguel. El 2014, amb 18 anys, guanya la Copa II, i el 2015 va ser subcampió d'Europa sots-19 en One Wall i Joc Internacional. És un jugador del que es destaca les capacitats tècniques, sent considerat una gran promesa de la pilota des d'abans de complir els 18 anys.

## Referències

* 1 2 «La nueva perla de Petrer». Superdeporte, 20-02-2014.
* ↑ «Recepción a Álvaro José Francés». Información, 22-07-2014.
* ↑ «Los chicos también son Campeones de Europa de pilota absolutos». Superdeporte, 17-07-2015.
# YZ

Acrònim YZ usat en el SIMBAD fa referència a la Y de Yale i a la Z de Zone catalog, aquestes lletres provenen del Catàleg de les posicions i el moviment propi de les estrelles nnn. De la zona entre les declinacions +20 i +25. Creat per F. Schlesinger, I. Barney, i C. Gesler a l'Observatori de la Universitat Yale l'any 1934.

## Edicions

Els mateixos autors feren una nova edició l'any 1940 amb 8.101 estels entre -10 i -14 graus. El 1940 publicaren la primera part d'un nou catàleg en 85.663 estrelles entre -14 i -18 graus. La segona part comprèn 4.553 estels entre -18 i -20 graus. L'any 1943 publicaren un nou catàleg de 4.292 estels entre -20 i -22 graus, i posteriorment 9.455 estels entre -27 i -30 graus, i finalment 15.110 estels entre -22 i -27 graus.
L'any 1945 I. Barney continuà l'obra amb la publicació d'un catàleg de 8.108 estels situats de -2 fins a -6 graus. Aquesta obra continuà el 1947 (9.902 estels, de +15 a +20 graus), el 1948 (8.967 estels, de +10 a +15 graus), el 1949 (7.996 estels, de +1 a +5 graus), 1950 (5.583 estels de -2 a +1 graus, 9.060 estels de +5 a +9 graus i 1.904 estels de +9 a +10), l'any 1951 I. Barney encara va publicar un volum suplementari de la zona situada entre -30 a +30.
El 1953 va fer un catàleg revisat amb 10.358 estels de +25 a +30 graus. L'any 1954 publicà una nova revisió amb 8.703 estrelles de +20 a +25 graus. El mateix any amb A. J. J. Van Voerkoma publicà la primera part d'un nou catàleg amb 1.031 estels de +85 a +90, i l'any 1959 amb D. Hoffleit i B. B. Jones publicà la segona part del catàleg amb 8.380 estels de +50 a +55 graus. L'any 1967 D. Hoffleit publicà un catàleg de les estrelles entre les declinacions -30 i -35. Aquest autor continuà l'obra l'any 1968 amb un catàleg de la declinació -35 graus a -40. Finalment publicaria els anys 1971 i 1983 els catàlegs dels estels de -70 a -90 graus, i de -60 a -70 graus.

## Enllaços externs

* Plana del Vizier sobre el catàleg per zones de Yale (anglès)
# YPbPr

YPbPr (també trobat com a "Y/Pb/Pr", "YPrPb", "PrPbY", "B-Y R-Y Y" o "PbPrY") és l'acrònim que designa els components de l'espai de color RGB emprats en el tractament del senyal de vídeo; en particular, referits als cables components de vídeo. YPbPr és la versió de senyal analògic de l'espai de color YCbCr; ambdues són numèricament equivalents, però mentre YPbPr s'utilitza en electrònica analògica, YCbCr està pensada per a vídeo digital. Per tal de fer més planera la seva pronúncia, se sol al·ludir al terme YPbPr com a "Yipper" cables.
YPbPr s'obté a partir del senyal de vídeo RGB, que es divideix en tres components: Y, Pb y Pr:
* Y transporta la informació de luminància (brillantor).
* Pb transporta la diferència entre el component blau i el de luminància (B - Y).
* Pr transporta la diferència entre el component vermell i el de luminància (R - Y).

## Vegeu també

* Video Graphics Array (VGA)
* Display Data Channel (DDC)
* Extended display identification data (EDID)
* Video Electronics Standards Association (VESA)
* Super Video Graphics Array (SVGA)
* Vídeo per components
* Llista de connectors de vídeo
# Cantó de Villejuif-Oest

El cantó de Villejuif-Ouest és un antic cantó francès del departament de Val-de-Marne, que estava situat al districte de L'Haÿ-les-Roses. Comptava amb part del municipi de Villejuif.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del cantó de Villejuif.

## Municipis

* Villejuif (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1998 | Pierre-Yves Cosnier | PCF |
| 1998- | Laurent Garnier | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 25.851 | 26.542 | 31.432 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cançoner Bc

El cançoner trobadoresc B$^c$ o Cançoner de la Catedral de Barcelona és un fragment de còdex, de la primera meitat del segle XIV, descobert al març de 2023 als arxius de la Catedral de Barcelona. Conserva 13 folis, possiblement pertanyents al mateix plec codicològic. La mà i la impaginació són clarament d'origen català. Conté 17 poesies, totes ja conegudes, pertanyents a Pèire Cardenal, Guilhem Magret, Raimon de Castelhnou i Falquet de Romans.

## Referències

* ↑ «Sorpresa en un archivador de la catedral de Barcelona: 17 poemas trovadorescos del siglo XIII» (en castellà), 08-02-2024. [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ Miriam Cabré i Sadurní Martí (2023), "A Newly Discovered Fragmentary Troubadour Songbook (Barcelona, Arxiu de la Catedral, Miscel·lània, 23/1-12)», Translat Library, 5 (2023), 17 pp. DOI: https://doi.org/10.7275/tl.1873".
# Mahmoud Zemmouri

Mahmoud Zemmouri (àrab: محمود زموري, Maḥmūd Zammūrī; Boufarik, 2 de desembre de 1946 - París, 4 de novembre de 2017) va ser un actor, director de cinema i guionista algerià, que va desenvolupar la seva carrera essencialment en França. Es va establir, des de 1968, en París, França, on va estudiar cinema, i, va representar a Algèria en molts festivals internacionals.

## Biografia

Mahmoud Zemmouri va ser notablement conegut per haver interpretat «Rachid» a Tchao Pantin de Claude Berri (1983), i Omar a La Smala de Jean-Loup Hubert (1984).
Mor, amb 70 anys, el 4 de novembre de 2017, en un hospital parisenc. Les restes mortals del cineasta Mahmoud Zemmouri, que va morir a París, van ser repatriades a Alger, va informar el president de l'Associació "Llums", Estimar Ràbia. Va morir el dissabte 4 de novembre, i va ser sebollit el dijous 9 de novembre, a la tarda a Boufarik (Blida), la seva ciutat natal.

## Filmografia
### Actor
#### Cinema

* 1977 : L'Autre France de Ali Ghalem
* 1983 : Tchao Pantin de Claude Berri
* 1984 : Pinot simple flic de Gérard Jugnot
* 1984 : La Smala de Jean-Loup Hubert
* 1986 : Nuit d'ivresse de Bernard Nauer
* 1987 : L'Œil au beur(re) noir de Serge Meynard
* 1991 : La Thune de Philippe Galland
* 1992 : Blanc d'ébène de Cheik Doukouré
* 1993 : L'Honneur de la tribu de Mahmoud Zemmouri
* 1994 : Hexagone de Malik Chibane
* 1997 : 100% Arabica de Mahmoud Zemmouri
* 2005 : Munich de Steven Spielberg

#### Televisió

* 1988 : Série Noire - La fée carabine de Yves Boisset
* 1989 : Commissaire Moulin - Paris 18 de Paul Planchon
* 1992 : Julie Lescaut de Caroline Huppert

### Director

* 1981 : Prends 10000 balles et casse toi
* 1986 : Les Folles Années du twist
* 1991 : De Hollywood à Tamanrasset
* 1993 : L'Honneur de la tribu
* 1997 : 100% Arabica
* 2006 : Beur blanc rouge
* 2007 : Imarat El-Hadj Lakhdar
* 2008 : Imarat El-Hadj Lakhdar 2
* 2009 : Imarat El-Hadj Lakhdar 3
* 2015 : Certifiée Hallal

## Notes i referencies

* 1 2 L'Expression. «Rapatriement aujourd'hui de sa dépouille mortelle» (en francès). 'DJazairess', 08-11-2017. [Consulta: 11 novembre 2017].
* ↑ «Décès du cinéaste algérien Mahmoud Zemmouri» (en francès). Radio algérienne, 04-11-2017. [Consulta: 11 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Estat civil i filmografia, a Les gens du cinéma.com.
* Mahmoud Zemmouri, a DZ cinéma.com (en arxiu)
* Quinze films units a Mahmoud Zemmouri, a CinéRessources.net
# Carl Johannes Thomae

Carl Johannes Thomae o, simplement, Johannes Thomae (1840-1921) va ser un matemàtic alemany que va ser un dels primers partidaris de l'estil formal en les matemàtiques.

## Vida i Obra

Thomae era fill del director d'una escola i va rebre una cuidada educació. Els anys 1861 i 1862 va estudiar a la universitat de Halle sota els professors Eduard Heine i Carl Neumann i els dos anys següents a la universitat de Göttingen sota els professors Bernhard Riemann i Ernst Schering. El 1864 va obtenir el doctorat a Göttingen.
A començaments dels anys setanta, va esdevenir col·lega de Heine i de Georg Cantor a Halle; el 1874 va substituir Paul du Bois-Reymond a la Universitat de Friburg i, finalment, a partir de 1879, va ser professor titular de la universitat de Jena, de la que va ser degà i rector en diverses ocasions, fins que es va retirar el 1914.
Thomae va escriure un centenar d'articles i va dirigir una cinquantena de tesis doctorals. El llibre pel que és més conegut és Elementare Theorie der analytischen Functionen einer complexen Veränderlichen (Teoria elemental de les funcions analítiques d'una variable complexa) (1880). A Jena, va ser col·lega de Gottlob Frege, amb qui no compartia la visió formalista de les matemàtiques, que va exposar de forma estesa en la introducció de la segona edició (1898) del seu llibre esmentat.

## Referències

* ↑ Podnieks, 2015, p. 1-2.
* ↑ Göpfert, 1999, p. web.
* ↑ Epple, 2003, p. 301.
* ↑ Epple, 2003, p. 301-302.

## Bibliografia

* Epple, Moritz. Hans Niels Jahnke (ed.). A History of Analysis (en (anglès)). American Mathematical Society, 2003, p. 291-324. ISBN 0-8218-2623-9.
* Farkas, Hershel M.; Shaul, Zemel. Generalizations of Thomae's Formula for Z$_n$ Curves (en (anglès)). Springer, 2011. ISBN 978-1-4419-7846-2.
* Podnieks, Karlis «Fourteen Arguments in Favour of a Formalist Philosophy of Real Mathematics» (en (anglès)). Baltic Journal of Modern Computing, Vol. 3, Num. 1, 2015, pàg. 1-15. ISSN: 2255-8950.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Carl Johannes Thomae» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Göpfert, H. «Carl Johannes Thomae (1840-1921)». Universitat de Halle, 1999. [Consulta: 19 setembre 2017].
# Xibam-Sukhaym

Shibam-Sukhaym o Shibam al-Ghiras és un llogaret i jaciment arqueològic del Iemen a 24 km al nord-est de Sanaa al uadi Sirr a la plana de Sanaa al vessant occidental de les muntanyes Marmar amb la fortalesa d'aquest nom.
El lloc apareix esmentat a algunes inscripcions des del segle ii i era el centre de la tribu Yursam, fracció dels Sami; segurament el palau (conegut com a Rayman) del qayl dels Banu Sukhaym, els caps dels Yursam, estava en aquesta població. La deïtat principal era Talab Riyam, mestre de Kabd.
L'octubre de 1983 es van descobrir nombroses tombes amb mòmies ben conservades, avui al Museu de la Universitat de Sanaa. El llogaret modern es diu al-Ghiras i el nom serveix per distingir aquesta Shibam d'altres localitat amb el mateix nom. Només tenia 500 habitants el 1975; les excavacions són a 1 km a l'est del poble; en aquest hi ha una mesquita on està la tomba de l'imam al-Mahdi Ahmad ibn al-Husayn (o al-Hassan) ibn al-Kasim (1676-1681) conegut perquè va expulsar els jueus de Sanaa i pel seu exili a Mawza (prop de Mokha) durant la revolució messiànica de Shabbatai Swi (1666-1679); també va conquerir l'Hadramaut en nom del seu oncle l'imam al-Mutawakkil al Allah Ismail ibn al-Kasim (1644-1676). A al-Ghiras hi ha mines d'alabastre (6 km al nord-nord-est).

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, IX, 441
# Carl Jenkinson

Carl Daniel Jenkinson (8 de febrer de 1992) és un futbolista professional anglès que juga de lateral dret pel Nottingham Forest FC.

## Referències

* ↑ «Player profile: Carl Jenkinson: Overview». Premier League. Arxivat de l'original el 8 d'abril de 2016. [Consulta: 26 gener 2015].
* ↑ «Carl Jenkinson». Nottingham Forest F.C.. [Consulta: 7 agost 2019].
# Carrer de les Voltes (Sant Martí de Tous)

El Carrer de les Voltes és al municipi de Sant Martí de Tous (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local. És un carrer molt antic que centra el nucli antic de Sant Martí de Tous: el castell, l'església parroquial, la creu de terme gòtica... Aquestes voltes són aprofitades per construir cases a sobre d'aquesta estructura. L'entrada d'aquestes cases, en molts casos està sota la volta. Aquesta, concretament, s'adossa per la part dreta al rectorat que hi ha al costat de l'església de Sant Martí. El material del qual estan fetes és pedra revestida.

## Referències

* ↑ «Carrer de les Voltes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Carbassons farcits

Els carbassons farcits és un plat típic de la gastronomia menorquina. El fet d'utilitzar per a la seva elaboració ingredients del camp com són el carbassons, el tomàtic i els ous, entre d'altres ens indica que la pagesia de Menorca utilitzava aquest plat molt sovint. Aquest plat degut al fet d'utilitzar únicament productes trets del camp es converteix en un plat en èpoques de poca bonança econòmica on s'aprofitava el que donava la terra per alimentar-se.
Per a la seva elaboració, es bullen els carabassons tallats per la meitat amb sal durant vint minuts. Una volta bullits s'escorren els carabassons i amb una cullera se’ls buida. Amb el que s'ha extret de l'interior del carbassó, es tritura amb un ou, pa ratllat, sofregit de tomàtic i sal. Quan tenim fet aquest farcit s'omplen les barquetes de carbassó. Immediatament es posa per damunt de les barquetes farcides, una mica de pa ratllat, all tallat a trossets, una mica de julivert i oli d'oliva al damunt. Quan ja tenim tot això fet sols queda posar-ho dins el forn i coure els carbassons durant mitja hora. Es mengen freds o calents.

## Vegeu també

* Llista de plats típics menorquins
* Cuina menorquina
* Cuina de les Illes Balears
* Cuina dels Països Catalans
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Carbatina

Carbatina (grec antic: καρβατίνη, literalment 'de cuir' o 'fet amb pell seca') era el nom d'un tipus de calçat usat a l'antiga Roma pel poble baix, fet amb una única peça de cuir. Les classes altes portaven el calceus.
Era un tros de pell de bou o de vaca sense adobar que cobria la planta del peu i en tapava la part superior. Es lligava amb corretges, que es feien passar per forats o incisions a la pell i podien cobrir una part de la cama. No era un calçat treballat, i en cas de necessitat s'elaboraven ràpidament, com explica Xenofont que van fer durant la retirada els deu mil. També es deia carbatina a la protecció que es posava a les potes dels camells quan es feien mal.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Carbatina». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 16 febrer 2023].
# Carbayal (Santuyano)

Carbayal és una casería de la parròquia de Santuyano, al conceyu asturià de Bimenes.
Se situa a vuit-cents metres de Martimporra, capital del municipi, i a una altitud mitjana de 358 msnm. El 2022 tenia un sol habitant, la meitat que el 2002.

## Referències

* ↑ Gobiernu del Principáu d'Asturies Determinación de los topónimos oficiales del concejo de Bimenes.
* ↑ «Localización - Ayuntamiento de Bimenes». [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ Rodríguez Muñoz, Javier. Diccionario geográfico de Asturias (en castellà). Oviedo: Editorial Prensa Asturiana S. A./La Nueva España, 2000.
* ↑ «Instituto Nacional de Estadística. (Spanish Statistical Institute)» (en castellà). [Consulta: 4 desembre 2023].
* ↑ Plan General de Ordenación del Concejo de Bimenes [Bimenes], 2010, pàg. 58.
# Careproctus acifer

Careproctus acifer és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 2.906 i 2.946 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar de Scotia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P. & Stein, D. L., 1998. Review of the snailfish genus Careproctus (Liparidae, Scorpaeniformes) in Antarctic and adjacent waters. Contributions in Science (Los Angeles) Núm. 470: 1-63.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1998. A review of recent studies of Southern Ocean Liparidae (Teleostei: Scorpaeniformes). Cybium 22(3):255-266.

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Carmen Andújar

Carmen Andújar (Buenos Aires, 1891 - València, 1965) fou una cantant i pedagoga valenciana. Va estudiar piano i cant al Conservatori de València i va ampliar els estudis a Milà. Feu recitals de cant, especialment de repertori barroc i clàssic i va fer de professora al Conservatori de València. El 1929 es va casar amb Eduardo López-Chavarri Marco, amb qui feu moltes conferències concert a la península Ibèrica i Anglaterra. La parella va tindre un fill, Eduardo López-Chavarri Andújar.
En els anys 1950 va publicar la seua Teoria del solfeig. Va realitzar enregistraments per a la BBC. A la Biblioteca Valenciana Nicolau Primitiu es conserva l'Arxiu Familiar López-Chávarri Andújar, amb el Fons Carmen Andújar, adquirit per la Generalitat Valenciana en 1996.

## Referències

* ↑ Galbis López, Vicent. «IX». A: Història de la música catalana, valenciana i balear. Barcelona: Edicions 62, 2003, p. 42. ISBN 84-297-5283-8 [Consulta: 15 desembre 2015].
* ↑ «Homenaje a la Familia López-Chavarri: Figuras de la Historia» (en castellà). [Consulta: 7 març 2020].
* ↑ «Sin don Eduardo levantara la cabeza» (en espanyol europeu), 22-11-2006. [Consulta: 16 març 2020].
* ↑ «Teoría del solfeo» (en castellà). [Consulta: 16 març 2020].
* ↑ «Carmen Andújar». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Inventari Arxiu família López - Chávarri Andújar». Biblioteca valenciana. [Consulta: 16 març 2020].
# Carmen Amorós Granell

María Carmen Amorós Granell (Castelló de la Plana, 1957) és una política valenciana, militant del Partit Popular (PP) des del 1986 i diputada a les Corts Valencianes en la VIII Legislatura.
És membre de la Junta Local del PP de Castelló des del 1989, ocupant diverses responsabilitats de partit fins que el 1995 és nomenada Secretària General, càrrec que ocupa en l'actualitat. És regidora de l'Ajuntament de Castelló des del 2003 com a tinent d'alcalde de Benestar Social i Foment d'Ocupació.
Fou triada diputada a les Corts Valencianes a de les eleccions de 2011.

## Enllaços externs

* Fitxa a les Corts Valencianes Arxivat 2012-04-23 a Wayback Machine.