OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illes Sisargas

Les illes Sisargas són un arxipèlag gallec a l'oceà Atlàntic en plena Costa da Morte. Està format per tres illes principals (Sisarga Grande, Sisarga Chica i Malante) i diversos illots, que pertanyen administrativament al municipi de Malpica de Bergantiños, a la província de La Corunya.
Les illes són majoritàriament escarpades i a la Sisarga Grande, la més gran de totes, trobem diversos penya-segats. Tot i així, en aquesta illa també hi ha un embarcador, una petita platja al sud i un far. El primer far es va construir a l'arxipèlag el 1853 i anteriorment hi havia hagut algun tipus de fortificació religiosa, destruïda pel pas del temps i pels atacs normands a l'illa.
Cal destacar la seva fauna. Trobem a les illes colònies de gavià fosc (Larus fuscus), gavineta (Rissa tridactyla), escateret (Hydrobates pelagicus) i somorgollaire (Uria aalge), aus poc habituals a Galícia i la península Ibèrica i que tenen a l'arxipèlag de les Sisargas una de les seves colònies més nombroses. A més, existeix una població important de corb marí emplomallat (Phalacrocorax aristotelis), ballester (Tachymarptis melba), gavià argentat (Larus cachinnans) i gralla de bec vermell (Pyrrhocorax pyrrhocorax).
# La Torrassa (Espot)

La Torrassa és una torre de defensa medieval del terme municipal d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada a la dreta de la Noguera Pallaresa, al costat de ponent de la Central hidroelèctrica d'Espot, però fora de les instal·lacions de la central.
Possiblement subsidiària del Castell de Llort, la Torrassa controlava i defensava el pas d'entrada a la Vall d'Àneu: en constituïa la línia defensiva de l'entrada meridional a la vall, amb el Castell d'Escaló com a centre, juntament amb el Castellot d'Estaís, els castells d'Escart, Llort, Castell de Berrós i Llavorre, constituïa la línia defensiva d'accés meridional a la Vall d'Àneu.
Torre de vigia i defensa, situada sobre un enlairat repetjó, dominant la vall de la Noguera Pallaressa. De planta circular i massissos murs de pedra pissarrosa sense desbastar. Actualment els murs només arriben fins al nivell d'un pis. Aquesta torre formava part de l'antic sistema defensiu de la vall d'Aneu, en comunicació amb Escaló i amb la torre que existia a Burgo.

## Referències

* ↑ «La Torrassa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Espot». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# La Sala de Comalats

La Sala de Comalats és un nucli de població agregat al terme municipal de Passanant i Belltall, a la Conca de Barberà. Es troba a prop de la carretera de Passanant a Forès, al sud-est del terme. Comprès en l'antic terme del castell de Forès (1058), pertangué als Cervera i a l'ordre de l'Hospital, per passar finalment al monestir de Santes Creus fins als decrets desamortitzadors del segle xix.
Del castell de la Sala resta una imponent torre de 17 m i són destacables les cases del Castell i del Cavaller, ambdues del s. XV.
Tenen especial interès els sepulcres de fossa, la cista megalítica al pla del bosc de la Sala i la pedra megalítica amb símbols solars.

## Història

La Sala de Comalats era compresa en l'antic i ample terme del castell de Forès (1058), el 1079 fou donada —i esmentada com a quadra de Poal— per Ramon Berenguer II a Bernat Amat. A la segona meitat del segle xii ja apareix amb el nom actual i sota el domini dels Cervera.
El 1182 Ramon de Cervera deixà el castell de la Sala, juntament amb els altres de Comalats, al seu fill Guillem de la Guàrdia Lada, el qual el 1210 obtingué la donació específica del lloc per part de Pere el Catòlic. L'esmentat noble, en el seu testament del 1234, el deixà a Arnau de Comalats amb la condició que el tingués en feu del posseïdor de Passanant.
Marquesa, vídua del dit Guillem, el 1266 donà el terme i castell a l'orde de l'Hospital i al segle xiv passà a la família montblanquina dels Gener, que el 1342 compraren a Pere el Cerimoniós la jurisdicció civil i criminal, alta i baixa damunt el lloc.
El 1383 Guillem Gener vengué la Sala al barceloní Jaume Galliners, el qual el mateix any el permutà, amb el monestir de Santes Creus, per altres drets que el cenobi posseïa dispersos a diversos llocs. El 1386 Santes Creus canvià amb el Cerimoniós el mer imperi del castell de Ferran (Tarragonès) pel de la Sala; el monestir posseí el lloc fins als decrets desamortitzadors del segle xix.

## Referències

* La Sala de Comalats a Conèixer catalunya
# La Sala de Santa Bàrbara

La Sala de Santa Bàrbara és una obra de Montagut i Oix (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil situat al vessant nord de la muntanya de Santa Bàrbara de Pruneres, accessible des de la carretera de Castellfollit de la Roca a Oix, km 7 i escaig, mitjançant una pista forestal d'uns 5 km.
Edifici cobert de teulat a dues vessants, amb molts afegits a la construcció primitiva.

## Referències

* 1 2 «La Sala de Santa Bàrbara». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Karla Iberia Sánchez

Karla Iberia Sánchez és una periodista d'investigació i presentadora de televisió mexicana. Membre de l'equip de Los Reporteros, és titular de l'informatiu de les 2:30 del Grup Televisa i de Las Noticias desde México per Univision. És graduada en periodisme per la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic. Becària en estudis sobre periodisme de l'Institut Reuters de la Universitat d'Oxford, té estudis en política internacional, mitjans digitals i societat i documental. És part de l'equip d'investigació de Televisa México, on realitza documentals sobre drets humans, justícia, salut pública, conservació i narcotràfic. Ha estat guanyadora del Premi Nacional de Comunicació José Pagés Llergo pel millor reportatge de televisió. El seu reportatge Nuevos métodos para planchar y morir en México per a Televisa Radio va rebre una menció especial del jurat en els premis Ondas 2015. És membre del jurat del Premi Nacional de Periodisme de Mèxic.

## Referències

* ↑ «Karla Iberia sustituirá a Leo Krauze en Foro TV.» p. 31 d'octubre de 2011. radioformula.com.mx, 31-10-2011. [Consulta: 3 noviembre].
* ↑ «Biografía Karla Iberia Sánchez». esmas.com, 2002. Arxivat de l'original el 25 de novembre de 2002. [Consulta: 8 setembre 2011].
* ↑ «Premio Nacional de Periodismo - Karla Iberia Sánchez». periodismo.org.mx, 2011. [Consulta: 8 septiembre].
* ↑ «Premio de Periodismo Pagés Llergo 2008 Arxivat 2009-03-09 a Wayback Machine.». El Universal, 04-03-2009. [Consulta: 8 septiembre].
* ↑ «Arxivat 2011-08-21 a Wayback Machine.». esmas.com, 21-11-2015. Arxivat de l'original el 21 de novembre de 2015. [Consulta: 8 septiembre].
# Karl von Scherzer

Karl Ritter von Scherzer (a vegades escrit Carl, Viena, 1 de maig de 1821 - Gorizia, 19 de febrer de 1903) va ser un explorador, diplomàtic i científic austríac.
Karl von Scherzer començà a treballar com a impressor. Amb tot la seva riquesa familiar li va permetre de fer molts viatges. Més endavant va tenir un paper destacat a la Revolució de 1848 a Àustria i hagué d'exiliar-se a Itàlia el 1850. Va ser allà on Scherzer conegué Moritz Wagner i tots dos junts van viatjar per les parts central i septentrional del continent americà i també a les Antilles entre 1852 i 1855. Tornà a Viena a mitjan 1855 i, amb el suport de l'arxiduc Maximilià, esdevingué membre del grup de científics que viatjarien a bord de la fregata SMS Novara pegant la volta al món. Després del seu retorn el 1859 entrà com a conseller de la cambra de comerç. Tingué aleshores un despatx a l'oficina d'afers exteriors i fou encarregat de recopilar les estadístiques comercials de l'imperi. Arran del mèrit de les seves publicacions Scherzer fou nomenat cavaller el 1866. Durant l'any 1869 va capitanejar una expedició a l'Àsia oriental, i després va servir com a cònsol a diverses ciutats com ara Esmirna a Turquia. El 1886 Scherzer es va jubilar.

## Obres

* Reisen in Nordamerika in den Jahren 1852 und 1853 escrit amb Moritz Wagner (1854)
* Las Historias del origen de los Indios de Guatemala, par el R. P. F. Francisco Ximenes (1856).
* Wanderungen Durch die Mittel-Amerikanischen Freistaaten Nicaragua, Honduras und San Salvador (1857).
* Reise der öesterreichischen Fregatte Novara um die Erde, in den Jahren 1857 - 1859 (Narrative of the circumnavigation of the globe by the Austrian frigate Novarra, tres volums (1861-1862)
* Aus dem Natur- und Völkerleben im tropischen Amerika (1864)
* Statistisch-commerzielle Ergebnisse einer Reise um die Erde, unternommen an Bord der österreichischen Fregatte Novara in den Jahren 1857-1859 (1867)
* Fachmannische Berichte über die Osterreichische-Ungarische Expedition nach Siam, China und Japan (1868-1871) (1872)
* Smyrna (1873)
* Das wirthschaftliche Leben der Völker. Ein Handbuch über Production und Consum (1885)

## Bibliografia

Wilson, James Grant; Fiske, John. Appletons' Cyclopædia of American Biography. Nova York: D. Appleton and Company, Entre 1887 i 1889.

## Enllaços externs

* http://www.michaelorgan.org.au/novara2.htm Arxivat 2005-06-15 a Wayback Machine.
* http://query.nytimes.com/mem/archive-free/pdf?_r=1&res=9806E6D8163AE733A25752C2A9649C946297D6CF&oref=slogin
# La Serra (Riner-masia)

La Serra és una masia situada al municipi de Riner, a la comarca catalana del Solsonès.
# Krasnogorka

Krasnogorka (en rus: Красногорка) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2013 tenia 261 habitants. Pertany al districte rural de Griazi.

## Referències

* ↑ Ведомости Верховного Совета РСФСР № 22 1960
* ↑ http://rgada.info/opisi/1354-opis_487-1/0006.jpg
* ↑ Часовня на могиле мужа Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine. // Gorod48
# Cory Booker

Cory Booker (nom de naixement Cory Anthony Booker; Washington DC, 27 d'abril de 1969) és un polític estatunidenc, membre de Partit Demòcrata dels Estats Units i senador per Nova Jersey.
Es va postular com a candidat demòcrata per a les Eleccions presidencials dels Estats Units de 2020, en les que el candidat demòcrata finalment fou Joe Biden, que guanyà les eleccions. S'ha informat que va interactuar amb a un estudiant de la Universitat Stanford el 1984 en una festa. Està a favor de la legalització de la marihuana.

## Referències

* ↑ Zara, Christopher «Cory Booker, NJ Senate Hopeful And Twitter Phenom, Leaving Waywire?» (en anglès). International Business Times, 09-07-2013 [Consulta: 10 febrer 2019].
* ↑ Siddiqui, Sabrina. «Cory Booker Drops Out of Presidential Race» (en anglès). Wall Street Journal, 13-01-2020.
* ↑ Stanley-Becker, Isaac «In 1992, Cory Booker wrote of ‘groping’ a high school friend as they ‘fumbled upon a bed' and issued a call for sexual respect» (en anglès). The Washington Post, 21-09-2018 [Consulta: 10 febrer 2019].
* ↑ Robert Schroeder (2019-02-01). Cory Booker opens White House run with call for end to marijuana ‘prohibition'. Marketwatch. [2019-02-11].
# Nació wintun Yocha Dehe

La Nació wintun Yocha Dehe és una tribu reconeguda federalment dels wintun, específicament patwins o wintun meridionals, al comtat de Yolo (Califòrnia). Antigament eren coneguts com a ranxeria índia Rumsey d'indis Wintun de Califòrnia.

## Govern

La Nació wintun Yocha Dehe té la seu a Brooks (Califòrnia). És regit per un consell tribal de cinc membres escollit democràticament que gestiona serveis i empreses com la Yocha Dehe Wintun Academy, Yocha Dehe Fire Department, Yocha Dehe Community Fund, Yocha Dehe Farm and Ranch, Cultural Resources Department, Health and Wellness Department, Environmental Department, Tribal Gaming Agency, i el Cache Creek Casino Resort. L'actual cap tribal és Marshall McKay.

## Reserva

La reserva de la tribu és la ranxeria Rumsey, una ranxeria reconeguda federalment a les Cadenes Costaneres Californianes. Establida en 1907, la ranxeria té una superfície de 185 acres.

## Cultura

La Nació wintun Yocha Dehe Wintun són patwins, els territoris tradicionals dels quals són vora la vall del riu Sacramento. El patwin és del grup penutià. La subsistència tradicional inclou la pesca del rei salmó, recol·lecció de glans, la caça i la recol·lecció de vegetals.

## Desenvolupament econòmic

La nació wintun Yocha Dehe posseeix i gestiona el Cache Creek Casino Resort, que inclou hotel, spa, i camp de golf, així com nombrosos restaurants: C2 Steak and Seafood, Chang Shou, The Sports Page, Harvest Buffet, Canyon Cafe, The Deli, Asian Kitchen, Sweets Etc., i Loco Express, tots situats a Brooks. La tribu també té diversos interessos agrícoles com el cultiu de raïm de vi i d'olives arbequines. Seka Hills és la marca tribal d'oli d'oliva.

## Referències

* ↑ "Population." SDSU: California Indians and Their Reservations. 2011. Retrieved 25 Oct 2012.
* 1 2 "Tribal Council." Yocha Dehe Wintun Nation. 2012. Retrieved 25 Oct 2012.
* ↑ Pritzker 154
* ↑ "Wintun Indians." Arxivat 2013-09-30 a Wayback Machine. SDSU: California Indians and Their Reservations. 2011. Retrieved 25 Oct 2012.
* ↑ "Cache Creek Casino Resort." 500 Nations. Retrieved 25 Oct 2012.
* ↑ Fabricant, Florence. "Olive Oil From a California Tribe." The New York Times. Retrieved 25 Oct 2012.

## Bibliografia

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1

## Enllaços externs

* Yocha Dehe Wintun Nation
* The Rumsey Band of the Wintun Indians: A Return to Self Sufficiency Arxivat 2012-11-26 a Wayback Machine.
# Oktiàbrske (Krasnogvardiske)

* Per a altres significats, vegeu «Oktiàbrskoie».
Oktiàbrske (en (ucraïnès): Октябрське, en rus: Октябрьское, Oktiàbrskoie) és un assentament de tipus urbà (un possiólok) de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2021 tenia 10.932 habitants. Pertany al districte de Krasnogvardiske.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Ilene Chaiken

Ilene Chaiken (30 de juny de 1957) és una productora, directora de televisió i guionista estatunidenca, fundadora de Little Chicken Productions. Chaiken és coneguda pel fet que és la cocreadora, guionista i productora executiva de la sèrie de televisió The L Word, i és la productor executiva de l'exitosa sèrie de televisió Empire.

## Biografia

Nascuda en una família jueva, Chaiken va estudiar a l'Escola de Disseny de Rhode Island, i es va graduar amb una llicenciatura en disseny gràfic el 1979.
Va començar la seva carrera com a aprenent d'agent de Creative Artists Agency, i com a executiva d'Aaron Spelling i Quincy Jones Entertainment. El 1988 va ser la productora coordinadora de The Fresh Prince of Bel-Air i la productora associada de Satisfaction. A continuació, va escriure el guió de Barb Wire (1996) i els telefilms Dirty Pictures (2000) i Damaged Care (2002), abans de l'èxit de The L Word. Després de The L Word, ja treballat per la sèrie de televisió Empire.

## Vida personal

La parella de Chaiken és Louanne Brickhouse i viuen a Laurel Canyon (Los Angeles). Chaiken és mare de bessones, Tallulah i Augusta, amb la seva exparella, l'arquitecta anglesa Miggi Hood.

## Filmografia
### Producció executiva

* Empire (2015)

### Direcció

* The L Word (2007)

### Producció

* Satisfaction (1988)
* Fresh Prince of Bel Air (1991–1992)
* The L Word (2007)
* The Real L Word (2010)
* Confessions of a Backup Dancer (2010)
* Empire (2015 TV series) (2015)

### Guió

* Barb Wire (1996)
* Dirty Pictures (2000)
* Damaged Care (2002)
* The L Word (2004–2007)
* Confessions of a Backup Dancer (2010)

## Referències

* ↑ "Showrunner Hopes 'Empire' Is 'On The Crest Of A Wave Of Change'".
* ↑ Jewish Journal: "The Jewish writer and actor who’s ‘the voice of black America’" by Curt Schleier September 11, 2015
* ↑ "RISD XYZ Spring/Summer 2015".
* ↑ Strohm, Deidre (22 de gener de 2004).
* 1 2 Veronica Mars And One Tree Hill Creators Back To Work On CW Arxivat 2015-02-06 a Wayback Machine. Cinemablend.com
# Instituto del Patrimonio Cultural de España

L'Institut del Patrimoni Cultural d'Espanya (IPCE), oficialment i en castellà Instituto del Patrimonio Cultural de España, depenent del Ministeri de Cultura, és la institució estatal dedicada a la conservació i restauració dels béns culturals que conformen el patrimoni històric espanyol. Per a això integra entre el seu personal especialistes de diverses disciplines: arquitectes, arqueòlegs, etnògrafs, restauradors, físics, geòlegs, químics, biòlegs, documentalistes, informàtics, fotògrafs, bibliotecaris, arxivers i conservadors, entre d'altres.
La seu de l'Institut del Patrimoni Cultural d'Espanya es troba a Madrid, al carrer Pintor El Greco, número 4, de la Ciutat Universitària, molt prop del Palau de la Moncloa.

## Enllaços externs

* Web oficial
# Instituts Ricci

Els Instituts Ricci, que prenen el nom del sinòleg creador de la primera romanització del xinès i introductor del cristianisme a la Xina Matteo Ricci, són centres de recerca i publicacions dirigides als estudis de cultura antiga i moderna de la Xina, així com al diàleg intercultural entre el món xinès i la resta de tradicions espirituals del món. El seu precursor immediat va ser el "Bureau d'Études Sinologiques", una entitat creada a finals del segle xix pels jesuïtes francesos a Xangai i que va ser pioner en les investigacions sinològica modernes.
Hi ha quatre d'aquests instituts en el món:
* L'Institut Ricci de Taipei, fundat el 1966 pel Pare Yves Raguin, SJ
* L'Institut Ricci de París, fundat el 1972 pel Pare Claude Larre, SJ
* L'Institut Ricci per a la Història Cultural Sinó-occidental de la Universitat de San Francisco, fundat el 1984 per Edward Malatesta, SJ
* L'Institut Ricci de Macau, fundat el 1999 per Yves Camus, SJ i Luis Sequeira, S.J.
Aquests instituts gaudeixen d'independència jurídica i fomenten els programes d'investigació i publicació, col·laborant a la vegada en projectes puntuals. Tot i tractar-se d'una obra dels jesuïtes, tant els directors com el personal poden ser també persones laiques que col·laboren amb sinòlegs xinesos o estrangers.

## Bibliografia

* MASSON, Michel, Reporting on the Individual Reports IRACS's 2003 Meeting at USF , The Ricci Bulletin 2004, No 7, febrer de 2004, p. 9-16.

## Enllaços externs

* Presentació de l'Institut Ricci de Taipei (francès)
* Institut Ricci de Taipei (xinès)
* Pàgina de l'Institut Ricci de París
* Institut Ricci de la Universitat de San Francisco Arxivat 2019-07-04 a Wayback Machine.
* Pàgina de l'Institut Ricci de Macau Arxivat 2019-07-09 a Wayback Machine.
# Ipurdi dantza

Ipurdi dantza és una dansa basca de la vall de Baztan. Després de fer un cercle en el ball, es toca el terra amb les diferents extremitats (peus, peus més mans, ...) Es diu que es feia per donar a conèixer les parts del cos als nens de les granges.
Aquesta cançó és una versió adaptada de la cançó tradicional occitana Joan Petit.

## Referències

* ↑ (castellà) Danzas de Navarra, Programa de Nuevas Tecnologías y Educación (PNTE), Nafarroako Gobernua. 2009-07-29.
* ↑ Amades, Joan. Folklore de Catalunya. Cançoner. Barcelona: Selecta. ISBN 84-298-0452-8.
# Iqaddar

Iqaddar (àrab إقدار) és una comuna rural de la província d'El Hajeb de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.759 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Irina Barónova

Irina Mikhàilovna Barónova FRAD (rus: Ири́на Миха́йловна Баро́нова; Sant Petersburg, 13 de març de 1919 – Byron Bay, 28 de juny de 2008) fou una ballarina i actriu russa, una de les Baby Ballerinas del Ballet Rus de Monte Carlo. Va ser descoberta per George Balanchine a París en la dècada de 1930. Va protagonitzar funcions de Léonide Massine com Le Beau Danube (1924), Jeux d'enfants (1932), i Les Présages (1933); i amb Bronislava Nijinska Les Cent Baisers (1935).

## Referències

* ↑ Kisselgoff, Anna «Irina Baronova, Ballet Star, Dies at 89». The New York Times, 02-07-2008 [Consulta: 2 juliol 2008]. «Irina Baronova, an international ballet star who was one of three celebrated prodigies known as the "baby ballerinas" after George Balanchine discovered them in Paris in the 1930s, died on Saturday at her home in Byron Bay, New South Wales, Australia. She was 89.»

## Bibliografia

* Tennant, Victoria. Irina Baronova and the Ballets Russes de Monte Carlo (en anglès). 1a edició. Xicago: University of Chicago Press, 2014. ISBN 978-0-226-16716-9.
* Barónova, Irina. Irina: Ballet, Life and Love (Autobiography) (en anglès). 1a edició. Penguin/Viking, 2005. ISBN 978-0-670-02848-1.
* Lister, Raymond. There was a star danced... (A limited edition art work on Baronova) (en anglès). 1a edició, 1983.

## Enllaços externs

* Obituary, The Daily Telegraph (1 juliol 2008)
* Obituary at NEWSru (3 July 2008) (rus)
* Australia Dancing – The Prodigal Son Arxivat 2011-02-19 a Wayback Machine.
* Australia Dancing – Baronova, Irina (1919–2008) Arxivat 2009-09-15 a Wayback Machine.
# Iriginita

L'iriginita és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

L'iriginita és un òxid de fórmula química (UO₂)Mo₂O₇·3H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1 i 2, sent un mineral molt tou.
Segons la classificació de Nickel-Strunz l'iriginita pertany a «04.GB - Uranils hidròxids, amb cations addicionals (K, Ca, Ba, Pb, etc.); principalment amb poliedres pentagonals UO₂(O,OH)₅» juntament amb els següents minerals: agrinierita, compreignacita, rameauïta, becquerelita, bil·lietita, protasita, richetita, bauranoïta, calciouranoïta, metacalciouranoïta, fourmarierita, wölsendorfita, masuyita, metavandendriesscheïta, vandendriesscheïta, vandenbrandeïta, sayrita, curita, uranosferita i holfertita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1959 al jaciment de molibdè i urani d'Aleksandrovskii Golets, a la conca del riu Torgo, en la confluència dels rius Chara i Tokko, a Sakhà, Rússia. Ha estat descrita a una desena i escaig de jaciments més a tot el planeta.

## Referències

* ↑ «Iriginite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 abril 2017].
# Ingelmunster

Ingelmunster és un municipi belga de la província de Flandes Occidental a la regió de Flandes.

## Evolució demogràfica

Font: NIS

## Localització

* a. Izegem
* b. Emelgem (Izegem)
* c. Meulebeke
* d. Oostrozebeke
* e. Hulste (Harelbeke)
* f. Lendelede

## Burgmestres

| # | Mandat | Nom | Partit |
| 1 | 1798-1812 | Jan Vandenbulcke | |
| 2 | 1812-1814 | Ignaes Baeghe | |
| 3 | 1814 | Frans Verhaest | |
| 4 | 1815-1819 | Pieter Lodewijk Iserbyt | |
| 5 | 1819-1830 | Ivo Steverlynck | |
| 6 | 1830-1848 | Jacobus Coussens | |
| 7 | 1848-1854 | Antoine Pieter Desmet | |
| 8 | 1854-1877 | Jan Francis Carron | |
| 9 | 1877-1882 | Henri Masureel | |
| 10 | 1882-1884 | Jan Verhaest | |
| 11 | 1884-1913 | Gustave D'Hoore | |
| 12 | 1913-1916 | Remi Callens | |
| 13 | 1916-1918 | Henri Van Clooster | |
| 14 | 1918-1932 | Remi Callens | |
| 15 | 1933-1946 | Paul Schotte | |
| 16 | 1941-1945 | Remi Craeymeersch | VNV |
| 17 | 1947-1970 | Camiel Verhamme | CVP |
| 18 | 1970-1991 | Erik Vankeirsbilck | CVP |
| 19 | 1992-1995 | Jean-Pierre De Clercq | CVP |
| 20 | 1995-2000 | Georges Defreyne | CVP - Nu NVA |
| 21 | 2000-2009 | Jean-Pierre De Clercq | CD&V |
| 22 | 2010- | Yves Vercruysse | CD&V |