OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Maria de Maials

Les restes de l'antiga església de Santa Maria de Maials, Casa Orrit o Església de la Rectoria, són situades al costat de la rectoria de Mails, a la part baixa de l'antiga vila closa.

## Història

La referència més antiga d'aquesta església parroquial es troba a la dècima papal de l'any 1279, on s'esmenta «el capellano de Mayals». L'any 1324 el bisbe de Tortosa Francesc de Paulhac visità la parròquia, on feu una inquisició sobre la conducta i moral dels clergues i els fidels. Maials va pertànyer al bisbat de Tortosa fins a l'any 1957, moment en què passà a la diòcesi de Lleida.
Aquesta església va fer funcions de capella de cementiri fins que al segle xix els fossars es varen traslladar fora de les poblacions i aquesta va quedar sense culte. L'església es va anar enrunant i fins i tot les pedres varen ser aprofitades per bastir altres construccions. L'església va fer les funcions de presó durant un temps i també rebia el nom del fortí. Podria ser que les ruïnes de l'església s'haguessin fet servir com a defensa durant les guerres carlines, o bé per la proximitat amb el castell

## Arquitectura

Només es conserven escasses restes de la primitiva església, reduïdes al mur nord i a part del semicilindre absidal, que foren incorporats als murs del pati de la rectoria i de les cases veïnes. Sols es visible des del carrer un fragment de l'absis semicircular. Pels vestigis que en queden i fotografies antigues es pot saber que es tractava d'un edifici d'una sola nau, capçada a llevant per un absis semicircular. La nau era coberta amb volta de canó de perfil possiblement apuntat que, com la volta absidal, arrencava d'una imposta motllurada sostinguda per mènsules i reforçada per arcs torals. No es veuen indicis de la porta, que devia obrir-se als murs de ponent o migdia. Només es conserva una finestra absidal, de doble esqueixada i desplaçada cap al nord, fet que pot indicar que l'àbsis tenia tres finestres distribuïdes simètricament o que tenia una disposició asimètrica, com a Sant Salvador de Torrebesses. Es conserva una de les capelles laterals, la segona del costat nord, amb coberta d'arc apuntat. La capella més propera a l'altar fou modificada i ampliada durant el segle xvi. La façana absidal presenta un ràfec motllurat en cavet, suportat per un fris de permòdols llisos que destaca en el parament de carreus de pedra sorrenca, escodats, amb algunes marques de picapedrer. Per aquest fet, i per la construcció a l'estil d'altres esglésies del sud de Lleida, es considera una datació tardana, entre la fi del segle xiii i l'inici del segle xiv.

## Referències

* 1 2 Adell i Gisbert, Joan-Albert; Eritja i Ciuró, Xavier. «Santa Maria de Maials». A: El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 218 (Catalunya romànica, XXIV). ISBN 84-412-2513-3.
* ↑ «Antiga església de Santa Maria de Maials». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 agost 2016].

## Enllaços externs

* Santa Maria de Maials a Catalunya Medieval
* Obaga Fitxes Romànic
# Louvagny

Louvagny és un municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 70 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Louvagny era de 70 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 33 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família i 6 eren segones residències. Tots els 33 habitatges eren cases. Dels 27 habitatges principals, 20 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 1 en tenia dues, 1 en tenia tres, 5 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Louvagny el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 43 persones, 32 eren actives i 11 eren inactives. De les 32 persones actives 30 estaven ocupades (16 homes i 14 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 11 persones inactives 3 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 3 eren d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor i 1 electricista.
L'any 2000 a Louvagny hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Louvagny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Louvagny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Relacions entre Cap Verd i Estats Units

Les relacions entre Cap Verd i Estats Units són les relacions internacionals entre Cap Verd i els Estats Units. La relació és cordial i té fortes arrels històriques. A principis del segle xviii els vaixells baleners dels Estats Units començaren a reclutar tripulacions de Brava i Fogo per caçar balenes, que eren abundants a les aigües que envolten Cap Verd. Els llaços entre les colònies americanes i Cap Verd es documenten ja al 1740, quan els vaixells nord-americans ancoraven rutinàriament als ports de Cap Verd per al comerç de sal o comprar esclaus. La tradició de l'emigració als Estats Units va començar aleshores i continua en l'actualitat. El primer consolat dels Estats Units a l'Àfrica subsahariana es va establir a Cap Verd en 1818. La representació consular estatunidenca va continuar durant tot el segle xix. Els Estats Units van reconèixer Cap Verd el dia de la seva independència i va donar suport a la seva admissió a les Nacions Unides. Cap Verd va assigna un dels seus primers ambaixadors als Estats Units, i Estats Units va enviar un ambaixador resident a Cap Verd en 1983. El primer ministre José Maria Neves visità les comunitats capverdianes a Nova Anglaterra durant un viatge oficial als Estats Units el 2002 i el president Pedro Pires va visitar els Estats Units a l'abril de 2005 (el primer ministre Neves va visitar també els Estats Units al setembre de 2007.)
Els Estats Units van proporcionar ajuda humanitària d'emergència i suport financer a Cap Verd en el període immediatament posterior a la independència de Cap Verd, així com els posteriors desastres naturals, incloent l'huracà que va sacsejar l'illa Brava el 1982 i després de la greu erupció volcànica a Fogo en 1995. Cap Verd també és elegible per als beneficis del comerç en el marc de l'African Growth and Opportunity Act (AGOA), i ha signat un acord de cels oberts per facilitar la seguretat i l'expansió del transport aeri. El 4 de juliol de 2005 Cap Verd es va convertir en el tercer país a signar un acord amb el Govern dels EUA finançat pel Millennium Challenge Corporation (MCC); el paquet d'assistència per cinc anys és de més de 110 milions $ en desenvolupament de l'economia rural, desenvolupament d'infraestructures i el desenvolupament del sector de crèdit.

## Referències

* Aquest article incorpora;material de domini públic de llocs web o documents de the Departament d'Estat dels Estats Units (Notes de fons).

## Enllaços externs

* Història de les relacions Cap Verd - Estats Units
# Casa al carrer d'Olot, 1 (Riudaura)

La Casa al carrer d'Olot, 1 és una obra de Riudaura (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Hi ha una inscripció a la llinda de la façana principal de la casa del nº1 del Carrer d'Olot on hi és representar el següent: 1776 IHS. Entremig dels dos 7 de la inscripció de la part superior hi ha dibuixada una creu cristiana dins d'un cercle.

## Història

Riudaura és un petit nucli urbà que va néixer a l'ombra del monestir de Santa Maria. L'estructura d'alguns dels seus carrers és plenament medieval, però la majoria corresponen al segle xviii, moment en què es bastiren i remodelaren part dels habitatges que estructuren la plaça del Gambeto; durant la centúria següent es remodelaren i aixecaren de nova planta algunes de les construccions situades en els carrers que desemboquen a l'esmentada plaça.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer d'Olot, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Loudonville

Loudonville és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 2.906 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Loudonville tenia 2.906 habitants, 1.189 habitatges, i 763 famílies. La densitat de població era de 450,6 habitants/km².
Dels 1.189 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.273 $ i la renda mediana per família de 42.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.225 $ mentre que les dones 23.807 $. La renda per capita de la població era de 16.831 $. Aproximadament el 9,7% de les famílies i el 13,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Loudonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Loudonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Mario Pretto

Mario Pretto (7 d'octubre de 1915 - 2 d'abril de 1984) fou un futbolista italià.

## Selecció de Bolívia

Va entrenar la selecció boliviana a la Copa del Món de 1950 com a entrenador.

## Referències

* ↑ 1950 FIFA World Cup Brazil Arxivat 2011-09-18 a Wayback Machine.
# Hyloscirtus albopunctulatus

Hyloscirtus albopunctulatus és una espècie de granota que viu a Colòmbia, l'Equador, Perú i, possiblement també, al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Coloma, L.A., Ron, S., Cisneros-Heredia, D., Monteza, J.I., Angulo, A. & Jungfer, K.-H. 2004. Hyloscirtus albopunctulatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 de gener de 2008.
# Pont de l'Aigua

El Pont de l'Aigua és un pont del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local. És un aqüeducte i pont, de dos arcs, de pedra i maons, que agafa l'aigua de la riera de Rubí.

## Referències

* ↑ «Pont de l'Aigua». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].
# Samuel ha-Sardí

Samuel ha-Sardí o Xemuel ben Iitskhaq Ha-sardí (~1190 - Barcelona ?), fou un prohom jueu, comerciant i escriptor que va viure a Barcelona. És conegut pel seu patrocini de l'hospital jueu del Call de Barcelona. Va passar la major part de la seva vida a la ciutat de Barcelona, fins a l'any 1256.

## Biografia

Era fill d'Iitskhaq ha-Sardí, que es creu que podria procedir de l'illa de Sardenya a causa del cognom ha-Sardí «el sard» (הסרדי en hebreu), tot i que no hi ha cap documentació que ho corrobori. El nom romanç de Samuel ha-Sardí era Samuel Bonisac CERDANI (Lobell Cerdan/Cerda) ("Lobell Gracian" se cita de vegades, però va morir el 1201, de manera que no és la mateixa persona). Va estar casat dos cops. La seva primera esposa s'anomenava Bonadona amb la qual no tingué cap fill. Es va tornar a casar el 1247 amb Cruxia (קרושיאה en hebreu), i varen ser pares d'una única filla anomenada Regina.
Samuel ha-Sardí va ser un comerciant amb una important fortuna en terres i patrimoni. Aquesta capacitat econòmica li va permetre l'establiment d'un hospital per als pobres en una de les seves propietats. Aquest fet va ser immortalitzat en una làpida amb la inscripció "el seu llum crema permanentment" (הקדש ר’ שמואל הסרדי נ’ב’ת’ en hebreu) que es conserva al Museu d'Història de Barcelona MUHBA. Al seu emplaçament original, al carrer de Marlet de Barcelona, dins del que havia estat el call jueu, n'hi ha una reproducció.
Consta documentat que va ser amic de Moixé ben Nakhman (Nakhmànides), una de les personalitats més destacades del judaisme català medieval.
Sembla que va escriure diversos llibres, si bé només es conserva el Séfer ha-Terumot o Llibre de les ofrenes, una mena de compendi de jurisprudència civil i comercial escrita el 1223. Segons es recull al pròleg, Samuel pretenia que «les lleis relatives als préstecs, tant escripturades com orals, o les relatives als drets i les obligacions de prestadors i prestataris, es puguin trobar en el mateix lloc». És a dir tenia una voluntat d'utilitat per poder evitar problemes i oferir solucions per a actuar amb correcció legal i moral.

## Referències

* Vidal Salmeron, Constantino «Xemuel ben Iitskhaq Ha-sardí, el personatge i la seva obra». Butlletí del MUHBA. Museu d'Història de Barcelona, núm.26, 2012 [Consulta: 3 gener 2015].
* Klein, Elka «Jews, Christian Society, & Royal Power in Medieval Barcelona». ISBN 9780472115228.
* http://pares.mcu.es/, ACA «ACA,CANCILLERÍA,Registros,NÚM.9, f. 060r». PARES.
# Loutraki (cràter)

Loutraki és un cràter sobre la superfície de (951) Gaspra, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 42 ° de latitud nord i 140 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 0.4 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1994 i fa referència a Loutraki, una ciutat a Grècia amb balneari.

## Referències

* ↑ "Loutraki (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Courbon, P.; Chabert, C.; Bosted, P.; Lindsley, K. Cave Books, Saint Louis. Atlas of the Great Caves of the World, 1989.
# Quint Petil·li Cerial

Quint Petil·li Cerial (c. 30 dC - c. 83 dC) en llatí: Quinctus Petilius Cerialis va ser un general romà parent proper de l'emperador Vespasià.

## Revolta de Boudica

Cerial es menciona per primer cop com a llegat de la Legió IX Hispana sota Vetti Bolà a Britànnia, quan va ser derrotat per la reina Boudica l'any 61, durant la revolta liderada per la reina. Les tropes liderades per Cerial intentaven socórrer la ciutat de Camulodunum, (Colchester), però van ser severament derrotades pels britons en una batalla coneguda com la Massacre de la Legió IX. La legió va ser pràcticament anihilada i només la cavalleria va poder fugir. Camulodunum va ser destruïda, encara que la revolta va ser esclafada més tard pel governador Gai Suetoni Paulí.

## Guerra Civil

Quan Vespasià es va alçar per reclamar l'imperi l'any 69, l'emperador Vitel·li va ordenar que es prengués Cerial com a ostatge pel seu parentesc amb el revoltat. Però Cerial es va escapar i es va unir a les seves forces a Itàlia dirigides per Antoni Prim, i va ser nomenat general de l'exèrcit favorable a Vespasià dirigint part de la cavalleria. A les portes de Roma va ser derrotat en un combat menor, i va ser acusat, juntament amb altres generals, de no haver avançat prou ràpidament.
Amb Vespasià al poder, va obtenir el comandament de la Legió XIV Gemina i l'any següent (70) l'emperador el va enviar a Germània per lluitar contra Civilis i aquí va tenir un èxit complet. El llavors general Domicià li va demanar el comandament poc abans de liquidar la revolta, en part per emportar-se el mèrit de Cerial i guanyar reputació, mentre aspirava a apoderar-se de l'Imperi. Però Cerial es va posar a riure davant de la petició i no li va voler donar, acusant-lo de comportar-se com un nen. Domicià li va haver de reconèixer el mèrit d'esclafar la Revolta de Batàvia.

## Governador a Britànnia

L'any 71 aC va ser enviat com a legat consolar i posat al capdavant del govern de Britànnia. Va arribar a l'illa al davant de la Legió II Adiutrix Pia Fidelis i es va guanyar el suport de Gneu Juli Agrícola, comandant de la Legió XX Valèria Victrix, estacionada a la província. Va organitzar diverses campanyes contra els Brigants, obtenint diverses victòries i va conquerir la major part del seu territori a la Batalla de Scotch Corner.
Va abandonar la província l'any 74, retornant a Roma com a Cònsol sufecte. El 83 va ser nomenat cònsol per segona vegada, juntament amb l'emperador Domicià.

## Referències

* ↑ Tàcit, Annals, 14.32
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 673.
# Carretera del Bosc d'Abella

La Carretera del Bosc d'Abella és un camí del terme d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà. Pren el nom del bosc on mena aquesta carretera, en realitat pista forestal.
Arrenca de la Pista de Carrànima a la Collada de la Serra del Pi, des d'on surt cap al sud-oest, passant per la part superior, a migdia de la Costa del Batista, i travessa tot el Bosc d'Abella fins que troba el Camí del Bosc d'Abella, que procedeix d'Abella de la Conca.
Discorre en bona part pel Bosc d'Abella, una mica enlairat damunt de la riba esquerra del riu d'Abella, i d'ella surt la Drecera, que en surt i hi retorna al cap d'un tros.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: pren el nom al lloc on mena, des de Bóixols.

## Enllaços externs

* La Carretera del Bosc d'Abella en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Macrhybopsis gelida

Macrhybopsis gelida és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott 1991: Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mario Pomilio

Mario Pomilio (Orsogna, 14 de gener de 1921 - Nàpols, 3 d'abril de 1990) fou un periodista, polític i escriptor italià. És conegut per les seves novel·les, entre les quals, Il Quinto Evangelio (El Cinquè Evangeli).

## Biografia

Mario Pomilio va obtenir el Premi Strega (1983) per Il Natale del 1833 (Rusconi), el Premi Campiello (1965) per a La compromissione, i en França, el Prix du Meilleur livre étranger(1977) per El Cinquè Evangeli (It. Il Quinto Evangelio). De 1984 a 1989 va ser diputat per la Democràcia Cristiana, després d'haver fet campanya per al Partit Socialista Italià.

## Referències

* ↑ 1983 Mario Pomilio Arxivat 2017-01-20 a Wayback Machine.. (italià) premiostrega.it Acesso em 18/01/2017
* ↑ POMILIO, Mario. Treccani (italià) Acesso em 18/01/2017
# Portada/article juliol 18
## Terrissa

La terrissa és l'objecte o conjunt d'objectes, tals com olles, càntirs, gerres, cassoles o tests, fets de terra argilosa afaiçonada quan és molla i pastada, i després cuita. La manca d'esmalts i vernissos, el tipus de terra, la coloració rogenca que li donen després de la cocció els derivats del ferro i, sobretot, la destinació a l'ús domèstic, en fan una categoria especial dins de la ceràmica. La terrissa es distingeix, d'una banda, dels productes artístics com són les ceràmiques, terracotes, porcellanes, i rajoles de València, i de l'altra, de les peces de terra cuita sortides de la bòbila, o de productes com la vaixella fina coneguda amb el nom de pisa.
La peça més antiga que es coneix és un atuell del període Jōmon de prehistòria del Japó, peça que actualment s'exposa al Museu Nacional de Tòquio. Existeixen trossos de terrissa trobats al sud de la Xina; amb el mètode del carboni 14 s'han datat, i es creu que és un material elaborat entre els 14000 anys aC i el 9000 anys aC.
# Saint-M'Hervon

Saint-M'Hervon (en bretó Lanvaelvon, en gal·ló Saent-Mervon) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 402 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 136 | 158 | 152 | 174 | 240 | 317 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Marie Daugan | |
| 2008- | Fabien Briche | |
# Red Oak

«Red Oak» té aquests significats:
# Línia 1 (Rodalies València)

La línia 1 és una de les sis línies de rodalia al País Valencià.

## Parades

Mapa Rodalies València línia C-1 :

## Enllaços externs

* Renfe rodalies