OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lucànids

Els lucànids (Lucanidae) són una família de coleòpters polífags de mida mitjana a gran (10-90 mm), amb unes 1.500 espècies descrites. Alguns són coneguts amb el nom vulgar d'escanyapolls, pel gran desenvolupament de les mandíbules dels mascles.
Viuen preferentment en boscos de latifolis. Els adults s'alimenten de saba, brots tendres o fulles dels arbres. Les femelles dipositen els ous en troncs vells, soques, etc., on es desenvolupen les larves. Algunes espècies, com Lucanus cervus tarden cinc anys o més a assolir l'estat adult.
Els lucànids són molt apreciats pels col·leccionistes, i existeix un comerç internacional, no sempre legal, amb algunes espècies exòtiques excepcionalment grans o vistoses.

## Taxonomia

Segons la revisió de Bouchard et al., els lucànids es divideixen en les següents subfamílies:
* Subfamília Protolucaninae † Nikolajev, 2007
* Subfamília Aesalinae MacLeay, 1819
* Subfamília Ceruchitinae † Nikolajev, 2006
* Subfamília Syndesinae MacLeay, 1819
* Subfamília Lampriminae MacLeay, 1819
* Subfamília Lucaninae Latreille, 1804
* Subfamília Paralucaninae † Nikolajev, 2000

## Referències

* ↑ S. A. Slipinski, R. A. B. Leschen & J. F. Lawrence, 2011. "Order Coleoptera Linnaeus, 1758." In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Zootaxa, 3148: 203–208.
* ↑ Bouchard, P. et al.2011. Family-group names in Coleoptera (Insecta). ZooKeys 88: 1.

## Enllaços externs

* Lucanidae (hi ha una secció sobre la Família Lucanidae amb catàleg mundial)
# Lluita a mort

Lluita a mort (títol original: Man in the Saddle) és una pel·lícula western estatunidenca de 1951 dirigida per André De Toth i protagonitzada per Randolph Scott. El guió està basat en la novel·la homònima de 1938 d'Ernest Haycox. Està doblada al català.
Lluita a mort va ser la primera de les moltes col·laboracions lucratives entre la seva estrella Randolph Scott i el productor Harry Joe Brown.

## Argument

Es produeix una disputa privada i mortífera quan el ric i despietat ramader Will Isham intenta prendre possessió de la terra del petit granger Owen Merritt.

## Repartiment

* Randolph Scott com Owen Merritt
* Joan Leslie com Laurie Bidwell Isham
* Ellen Drew com Nan Melotte
* Alexander Knox com Will Isham
* Richard Rober com Fay Dutcher
* John Russell com Hugh Clagg
* Alfonso Bedoya com Cultus Charley
* Guinn Williams com Bourke Prine
* Clem Bevans as Pay Lankershim
* Cameron Mitchell com George Vird
* Richard Crane com Juke Vird
* Frank Sully com Lee Repp
* Tennessee Ernie Ford com vaquer

## Referències

* ↑ Lluita a mort a Catàleg de l'American Film Institute (anglès)
* ↑ «Lluita a mort». esadir.cat. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ «Man in the Saddle film article at». tcm.com. [Consulta: 24 agost 2014].
# Lluita Internacionalista

Lluita Internacionalista, també conegut com a Lluita Internacionalista - Quarta Internacional (LI-QI), és un partit polític espanyol fundat a Barcelona. Forma part d'Unitat Internacional dels Treballadors - Quarta Internacional.
El partit sorgí arran del Tercer Congrés del Partido Revolucionario de los Trabajadores (PRT) de maig de 1999, quan es decidí que el projecte minoritari iniciés una experiència separada, si bé formalment lligada al PRT i a la Lliga Internacional dels Treballadors - Quarta Internacional (LIT-QI). El juny del 1999, LI va participar en les eleccions locals i catalanes, la qual cosa motivà el setembre la seua expulsió del partit, car el PRT estava integrat en la coalició Izquierda Unida (IU), malgrat les protestes dels membres de LI. Des d'aleshores és reconeguda com a organització simpatitzant per la LIT-QI.
LI defensa la transformació d'Espanya en una Federació de Repúbliques Socialistes seguint la ideologia trotskista, i reconeix el dret d'autodeterminació de Catalunya. Els últims anys, dins de la seva estratègia trotskista, s'han integrat en moviments propers a l'Esquerra Independentista i forma part de la CUP. El seu òrgan és Lluita Internacionalista.

## Referències

* ↑ «Lluita Internacionalista, integrada a la CUP, fa una crida a les bases per "aturar l'acord"». [Consulta: 30 juny 2020].
* ↑ «Lucha Internacionalista». Marxists Internet Archive. [Consulta: 30 maig 2020].

## Enllaços externs

* Lluita Internacionalista - Lloc web oficial
# Louis Forton

Louis Forton (Sées, 14 de març de 1879 - Saint-Germain-en-Laye, 15 de febrer de 1934) nom artistic de Louis Alphonse Forton, va ser un guionista, dibuixant de còmic i un dels pioners del còmic francès. És l'autor de la famosa sèrie satírica i d'humor, Les Pieds Nickelés, creada el 1908 i de Bibi Fricotin, el 1928, dibuixada després de la seva mort per Gaston Callaud.

## Biografia

Louis Alphonse Forton va néixer a Sées, al departament d'Orne, el 14 de març de 1879. Abans de ser dibuixant, Louis Forton era un cuidador de cavalls i després genet. Després de la reunió el 1904 amb un dels germans Offenstadt, que va començar a publicar revistes il·lustrades per a joves, el varen contractar com dibuixant al setmanari L'Illustré. Començà així la seva carrera artística amb la publicació de L'Histoire du Sire de Ciremolle. Poc després de la desaparició d'aquesta revista, col·laborà regularment al Petit Illustré rire, a revistes militars com La Vie en culotte rouge, La Vie de Garrison, així com Polichinelle i Petit Illustré Amusant.
Per al llançament de The American Illustrated, el 1907, va dibuixar moltes històries com Isidore Mac Aron, Anatole Fricotard i Séraphin Laricot, sota pseudònims de parla anglesa com "Tom Hatt", "Tommy Jackson" o "W. Paddock". El 1908 es va convertir en el principal dibuixant de L'Épatant, per la qual va crear el Pieds nickelés al novè número del 4 de juny de 1908. Va dibuixar 1948 pàgines per a aquesta sèrie. Al mateix temps, va continuar dibuixant per a revistes com La Vie de Garnison, així com Mon Copain du Dimanche (1911) i Pêle-Mêle (1924). El 1924 va aturar Les Pieds Nickelés per crear Bibi Fricotin al Petit Illustré. El 1925 va crear Les aventures de Ploum per a l'Epatant. El 1927 va reprendre les aventures dels Pieds Nickelés, que va continuar fins a la seva mort el 15 de febrer de 1934 a Saint-Germain-en-Laye després d'una operació quirúrgica.
El seu fill dirigia el bar des Mûriers ("Aux Pieds Nickelés"), avinguda Gambetta, a París, i el seu net Gérald Forton es va convertir en un dibuixant com ell.

## Referències

* 1 2 Francis, Marcoin. Librairie de jeunesse et littérature industrielle au XIXème siècle (en francès). Honore Champion, 2006, p. 818 (Histoire Culturelle De L'europe). ISBN 978-2-7453-1301-0.
* 1 2 Filippini, Henri «Les Pieds Nickelés, un trio indestructible» (revista) (en francès). dBD [Boulogne-Billancourt], 61, 2012, pàg. 92-93. ISSN: 1951-4050 [Consulta: 25 maig 2021].
* ↑ Perrin, Raymond. Fictions et journaux pour la jeunesse au sXX. L'Harmattan, 2009, p. 47. ISBN 9782296092082 [Consulta: 25 maig 2021].
# Luis Alberto Redher Espinosa

Luis Alberto Redher Espinosa (Lima, 27 d'agost de 1964) és un exfutbolista peruà.
Va militar a l'Sporting Cristal i l'Alianza de Lima del seu país. A la lliga espanyola va jugar amb el Real Zaragoza a la campanya 89/90.

## Enllaços externs

* Fitxa a PlayerHistory.com
# Lluís Joan de Calders

Lluís Joan de Calders (Sabadell, p.m. s. XVII - ?, 1642) fou un cavaller noble de la casa senyorial de Sabadell, sent-ne Conseller en Cap de la ciutat de Barcelona als anys 1639 i 1640, com a militar conspicu, presidí la bandera de Santa Eulàlia a la reconquesta de la plaça de Salses durant la Guerra entre França i Espanya.
Durant el Corpus de Sang va fer tímides gestions per aturar l'alçament popular. En els dies posteriors a l'alçament, aconsegueix treure de Barcelona els revoltats. Pocs dies més tard, es desplaça a Perpinyà, juntament amb el diputat militar Francesc de Tamarit, per tractar amb les autoritats locals com respondre al bombardeig dels terços de Geri de la Rena (15 i 16 de juny) a la capital del Rosselló.
Començada la Guerra dels Segadors, dirigeix l'exèrcit de Barcelona. Amb Josep d'Àrdena lluita a Tortosa contra les tropes del marquès de Los Vélez (setembre 1640). Posteriorment fou destinat a Cambrils, i juntament amb el diputat reial Josep Miquel Quintana, fou el responsable d'aixecar lleves al camp de Tarragona. Núria Florensa assenyala que, "per les anomalies en l'exercici del seu càrrec, el Consell de Cent va enviar l'advocat Pere Joan Rossell a fer una investigació, el resultat de la qual va ser la destitució de Calders com a conseller en cap".

## Referències

* ↑ Sabadell, Villa y ciudad (en castellà). Sabadell: Ajuntament de Sabadell. Comissió de cultura, 1970, p. 110.
* ↑ «Lluís Joan de Calders». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sivillà, Magí. Historia general del Principado de Cataluña, condados de Rossellón y Cerdaña (en català i castellà). 2019: Centre d'Història Contemporània de Catalunya, 2019, p. 277 i 278. ISBN 9788439399803.
* ↑ «Lluís Joan de Calders» (en castellà). Real Academia Historia. [Consulta: 4 desembre 2023].
# Magí Marcé i Segarra

Magí Marcé i Segarra (Vilanova i la Geltrú, 29 d'abril de 1880 - Sabadell, 3 de febrer de 1967) fou un polític català i alcalde de Sabadell.

## Biografia

Va estudiar als Escolapis i a l'Escola d'Arts i Oficis de Vilanova i als 12 anys el seu pare el portà a Sabadell per fer d'aprenent de manyà. Començà treballant en un petit taller metal·lúrgic i després als que serien Tallers Desveus. Format en l'ideari anarcosindicalista, sota el mestratge de Piotr Kropotkin, Elisée Reclus i Ferrer i Guàrdia, va ser company de militància de Teresa Claramunt, Angel Pestaña, Salvador Seguí, Francesc Layret, Joan Peiró i molts d'altres.
Després de la Setmana Tràgica de 1909, Marcé decidí anar-se'n a París i s'hi estigué dos anys. Quan tornà a Sabadell, deixà l'ofici de manyà i es dedicà un temps a la venda ambulant de cafè a domicili fins que traspassà el negoci al seu nebot del Cafè Líric. Aleshores Marcé arrendà el cafè El Diluvio –a la cruïlla de la carretera de Barcelona i la de Rubí–, que era centre de trobada de gent d'esquerres i va ser refugi estratègic durant els fets de l'Obrera de 1917, i el va regentar durant molts anys. Fins i tot va llogar una part de l'immoble al Bloc Obrer i Camperol quan s'acabava de constituir. En representació del Círcol Republicà Federal (CRF), l'1 de febrer de 1934 va ser nomenat alcalde per unanimitat del consistori, amb un equip de govern que, a part del CRF, era format per gent d'ERC i un representant de la USC. Va ser la primera vegada que una dona, Fidela Renom pel CRF, assolia una regidoria municipal. Però aquest consistori va durar poc, perquè com a conseqüència dels fets d'Octubre del 1934 fou suspès de les seves funcions per l'autoritat militar. Després del triomf de les esquerres a les eleccions del 16 de febrer de 1936, Marcé tornà a l'alcaldia, però a penes passats tres mesos demanà de ser rellevat del càrrec per motius de salut i el substituí Joan Miralles. El gener de 1939, Marcé s'exilià a França. Va tornar el 1940, per insistència de l'alcalde Josep M. Marcet, que avalava el seu retorn, perquè durant la guerra havia acollit i protegit a casa seva diverses persones que eren objecte de persecució per les seves creences.

## Referències

* 1 2 3 Nomenclàtor. «Plaça de Magí Marcé». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 24 maig 2016].
# Magí González i Barranquero

Magí González i Barranquero (Lleida, 1851 - Barcelona, 1929) va ser un compositor, violinista i clarinetista, que es va formar com a infant de cor a la catedral de Lleida sota la direcció d'Aleix Mercè. Més tard va estudiar violí amb P. Ichart i clarinet amb Antonio Santamaña. Va treballar com a instrumentista a la catedral de Lleida, a la banda municipal, en el batalló de milicians realistes i finalment va ser violinista del teatre de Lleida. Els seus estudis universitaris es van dur a terme a Barcelona on va fundar l'Orquestra i la Banda González, amb les que va recórrer Catalunya. Finalment, va exercir com a violinista al Gran Teatre del Liceu i va tenir nombrosos alumnes. L'any 1885 va fundar el magatzem de música.
Entre les seves obres destacades trobem la seva Gran simfonia.
# Léolo

Léolo és una pel·lícula quebequesa dirigida per Jean-Claude Lauzon, estrenada l'any 1992. Ha estat doblada al català.
El film està parcialment basat en L'Avalée des avalés de Réjean Ducharme així com inspirat en la infantesa de Lauzon.
El 2005, la revista Time va definir Léolo com un dels 100 millors films de tots els temps.

## Argument

Léo Lauzon és un nen que viu en un humil barri de Mont-real, atrapat en una sòrdida existència al si d'una família disfuncional. Cada nit intenta evadir-se per mitjà dels records, els somnis i la seva desbordant imaginació, però la crua realitat familiar interromp sempre les seves fantasies: té un pare obsessionat per la salut intestinal de tota la família, un germà culturista que viu pres de la por, dues germanes que pateixen trastorns mentals, un avi a qui ningú presta massa atenció i una mare enorme que domina el microcosmos familiar.
Envoltat de malalts mentals, somiant i escrivint, imagina que la seva mare no ha pas estat embarassada pel seu pare, sinó indirectament per un sicilià amb l'ajuda d'una tomata italiana contaminada. Decideix així de fer-se dir Léolo Lozone. A l'alba de la pubertat, fantasieja sobre la seva veïna Bianca.

### Repartiment

* Gilbert Sicotte: Narrador (veu)
* Maxime Collin: Léolo
* Ginette Reno: Mare
* Julien Guiomar: Avi
* Pierre Bourgault: Domador de versos

## Premis i nominacions

* Premi Enginy (Canadà): Millor guió original, Millor muntatge, Millor vestuari
* Festival Internacional de Cinema de Toronto: Millor film canadenc
* Festival Internacional de Cinema de Vancouver: Millor guió canadenc
* 100 millors films de tots els temps, revista Time (2005)
* Selecció oficial a la secció Canes Classics en el Festival de Canes 2014

## Referències

* ↑ «Léolo». esadir.cat.
* 1 2 «Léolo - Chaude et amoureuse». http://cinemaquebecois.telequebec.tv,+2011. Arxivat de l'original el 2012-05-01. [Consulta: 23 febrer 2017].
* ↑ (anglès) Richard Corliss. «K - M: Léolo (1992)». Time, 12-02-2005. Arxivat de l'original el 2011-09-02. [Consulta: 23 febrer 2017].
* ↑ Tom McSorley. «Léolo». http://www.thecanadianencyclopedia.com,+2011.
* ↑ «Léolo - Résumé». http://www.ecranlarge.com,+2011.
# Mamucium

Mamucium (o també Mancunium) era una ciutat dels brigants a Britànnia, que correspon a la moderna Manchester.
El nom de la ciutat es pensa que és una llatinització d'un nom anterior d'origen celta (que possiblement significa "turó de mama", de mamm, en català "mama o pit") i ceaster, de l'anglès antic, que vol dir "ciutat fortificada" i que deriva del llatí castrum. Una teoria alternativa suggereix que procedeix del brità, amb el significat de "mare", en referència al riu-deessa que flueix per la ciutat, el riu Medlock. La mateixa arrel mam significa "pits de dona" en irlandès i "mare" en gal·lès.
Va ser colonitzada pels romans. El general Gneu Juli Agrícola va construir un fortí (castrum) al que va anomenar Mamucium. Una reproducció del fortí es pot veure a Castlefield. Era l'estació d'una cohort de legionaris frisons, i temporalment també s'hi va estar la VI Legió. Anteriorment, però, el lloc ja estava habitat per la tribu dels brigants. Després que els romans abandonessin Britànnia a final del segle iii, els anglosaxons van ocupar només la zona de confluència entre els rius Irwell i Irk. Quan Guillem el Conqueridor va fer la seva expedició de càstig pel nord del país, la major part del territori de Manchester estava deshabitat i era improductiu.

## Referències

* ↑ The Antiquaries Journal (ISSN 0003-5815) 2004, volum 84, p. 353-357
* ↑ Bryant, S; M. Morris; JSF Walker. Roman Manchester: a frontier settlement. Manchester: University of Manchester, 1986, p. 5.
* ↑ Kidd, Alan. Manchester: a History. Lancaster: Carnegie Publishing, 2006, p. 12. ISBN 1859361285.
* ↑ Hylton, Stuart. A History of Manchester. Chichester: Phillimore & Company, 2003, p. 22, 25. ISBN 1860772404.

## Vegeu també

* Manchester
# MAXI (Experiment de l'ISS)

El Monitor of All-sky X-ray Image (MAXI) és una càmera de raigs X a bord de l'Estació Espacial Internacional. El dispositiu és part de la Japanese Experiment Module.
MAXI fa un estudi del cel complet cada 96 minuts a la recerca de variacions en fonts de raigs X.

## Referències

* ↑ «MAXI : Experiment - International Space Station - JAXA». [Consulta: 15 abril 2019].

## Vegeu també

* Investigació científica en l'Estació Espacial Internacional

## Enllaços externs

* Monitor of All-sky X-ray Image Fact Sheet, NASA.gov Arxivat 2013-02-18 a Wayback Machine.
# MA (Complexitat)

En teoria de la complexitat, la classe de complexitat MA és el conjunt dels problemes de decisió que poden ser resolts en temps polinòmic per un protocol Arthur-Merlin d'un sol missatges. Només hi ha un missatge: Merlin envia un missatge a Arthur i aquest decideix si accepta o no executant un computació probabilística en temps polinòmic. En aquesta classe Merlín no té accés als resultats dels llançaments de moneda d'Arthur, ja que fa el llançament després de rebre el missatge de Merlin.
Per tant, un llenguatge L és a MA si existeix una màquina de Turing determinista de temps polinòmic M i uns polinomis p i q tals que per cada cadena d'entrada x de longitud n = |x|,
* si x és a L, llavors $\Pr \nolimits _{y\in \{0,1\}^{p(n)}}(\exists z\in \{0,1\}^{q(n)}\,M(x,y,z)=1)\geq 2/3$
* si x no és a L, llavors $\forall z\in \{0,1\}^{q(n)}\,\Pr \nolimits _{y\in \{0,1\}^{p(n)}}(M(x,y,z)=0)\geq 2/3$
La segona condició es pot escriure d'aquesta forma alternativa:
on z és la prova que envia Merlin (de mida polinòmica) i y és la cadena aleatòria que utilitza l'Arthur, que també està fitada polinòmicament.

## Relació amb d'altres classes

La classe MA està contingut dins de les classes AM i QMA.
No se sap si les classes MA i AM son diferents, segons certes condicions les dues son equivalents a la classe NP.
MA conté les classes NP i BPP.

## Referències

* ↑ Sanjeev., Arora,. Computational complexity : a modern approach. Cambridge: Cambridge University Press, 2009. ISBN 9780521424264.
* ↑ «Complexity Zoo:M - Complexity Zoo» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-10-16. [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ Impagliazzo, Russell; Wigderson, Avi «P = BPP if E requires exponential circuits: derandomizing the XOR lemma». Proceeding STOC '97 Proceedings of the twenty-ninth annual ACM symposium on Theory of computing. ACM, 04-05-1997, pàg. 220–229. DOI: 10.1145/258533.258590.
# Macari Macres

Macari Macres o Macari Macra o Macari Macre (en llatí Macarius Macres, Macra o Macrus, en grec antic Μακάδριος Μακρῆς ὁ Μακρός) va ser un monjo grec del Mont Atos que va viure al segle xv, íntim amic de Jordi Esfrantzes que el va patrocinar perquè fos nomenat hegumen (abat) del monestir del Totpoderós (τοῦ Παντοκράτορος) a Constantinoble. També va obtenir la dignitat de protosincel·le.
Es va oposar a l'església llatina i es va enfrontar al patriarca Josep II de Constantinoble, partidari de la unió de les esglésies. Joan VIII Paleòleg el va enviar com ambaixador al papa Martí V, per discutir sobre la convocatòria d'un concili d'unió. Va morir a la tornada, l'any 1431.
No se sap si era la mateixa persona que el monjo Macari del monestir de Xanthopulus (o Xanthopulos), del que e diu que era un religiós d'origen jueu i pare espiritual de l'emperador Manuel II Paleòleg. En canvi és clar que era diferent de Macari Curunes (Κουρουνας) un altre ambaixador de l'emperador Joan al Papa, però en data posterior al 1431.
Macari Macres va escriure una obra contra la doctrina llatina de la processó de l'Esperit Sant amb el títol Ὅτι τὸ λεγειν καὶ ἐκ τοῦ Ψοίῦ τὸ πνεῦμα τὸ ἅγιον ἐκπορεύεσθαι οὒτε ἀναγκαῖόν ἐστιν ἀλλὰ καινοτομία τῆς ὀρθοδόξον πιστεως, Quod necessarium non est, sed Innovatio Fidei, dicere et Filio procedere Spiritum Sanctum, obra que cita Lleó Al·laci. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Macarius Macres». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 29 desembre 2022].
# Macari II de Jerusalem

Macari II de Jerusalem (grec antic: Μακάδριος; llatí: Macarius) va ser patriarca de Jerusalem l'any 552 i per segona vegada del 564 a al 575.
Va ser nomenat patriarca cap a l'any 552 a la mort del patriarca Pere de Jerusalem (524-552) per la influència dels monjos de Neolaura (el «Nou monestir») però l'emperador Justinià I no el va confirmar, ja que era sospitós de practicar les doctrines d'Orígenes, i va nomenar al seu lloc a Eustoqui o Eutiqui de Jerusalem, que va perseguir als origenistes, nombrosos en aquell temps a Palestina.
Per raons desconegudes Eutiqui va ser deposat el 563 o 564 (altres opinions diuen que era l'any 567) i Macari restablert fins a la seva mort el 574 o 575. El va succeir Joan IV de Jerusalem.
Se li atribueix una homilia anomenada De Inventione Capitis Praecursoris, però podria haver estat escrita per Macari I de Jerusalem.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Macarius Hierosolymitanus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 29 desembre 2022].
# Macari Monjo

Macari Monjo (Macarius Monachus, Μακάδριος) fou un monjo romà que va escriure Liber adversus Mathematicos, llibre esmentat per Rufí com Opuscula adversus Fatum et Matliesin, i que no es conserva.
Va viure al final del segle iv i fou íntim amic de Rufí que li va dedicar les seves obres Apologia pro Origene i Περὶ ἀρχῶν.

## Referències

* ↑ William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Marc Celi Sabí

Marc Celi Sabí (llatí: Marcus Cælius Sabinus) va ser un jurista romà que va viure al segle i, successor de Cassi Longí. No era aquest Sabí de qui els sabinians van agafar el nom, sinó de Masuri Sabí.
Celi Sabí va ser nomenat cònsol per Marc Salvi Otó, i Vitel·li, en pujar a tron, el va confirmar l'any 69. Va escriure Ad Edictum Aedilium Curulium, segons comenta Aulus Gel·li. Es creu que va escriure altres treballs però no s'han conservat ni tan sols els títols. El Digest també l'anomena, de vegades com a Celi Sabí o com a Sabí, però no en reprodueix textos.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 688.
# Marc Cecili Metel (pretor 69 aC)

Marc Cecili Metel (en llatí Marcus Caecilius Metellus) va ser un magistrat romà. Era germà de Quint Cecili Metel Crètic. Formava part de la gens Cecília i era de la branca familiar dels Metel.
Va ser pretor l'any 69 aC, el mateix any en què el seu germà gran era cònsol. En la distribució de llocs li va tocar presidir el tribunal de pecuniis repetundis, que jutjava els delictes per suborn i extorsió. Verres volia ser jutjat davant d'aquest tribunal presidit per Metel, que era del partit dels aristòcrates. Segurament va celebrar uns jocs de gladiadors en honor del seu pare, que hauria mort en aquell temps.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1064.
# Marc Millecamps

Marc Millecamps (9 d'octubre de 1950) és un exfutbolista belga. El seu germà fou el també futbolista Luc Millecamps.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1982.

## Referències

* ↑ «World Cup Trivia - Fathers, Sons and Brothers, Uncles and Nephews». RSSSF, 02-10-2014. Arxivat de l'original el 26 febrer 2015.
* ↑ «Royal Belgian Football Association: Number of caps». Arxivat de l'original el 2012-03-20. [Consulta: 18 gener 2018].
# Marc Minuci

Marc Minuci és el nom dels següents personatges:
* Marc Minuci (tribú de la plebs)
* Marc Minuci Augurí, cònsol de Roma el 497 aC i ambaixador romà
* Marc Minuci Auguri (tribú), tribú de la plebs el 216 aC.
* Marc Minuci Fèlix, jurista romà d'època entre el regnat de Marc Aureli i el de Dioclecià
* Marc Minuci Ruf (cònsol), cònsol el 221 aC
* Marc Minuci Ruf (pretor), pretor el 197 aC
* Marc Minuci Ruf (tribú), magistrat romà
* Marc Minuci Therme, magistrat romà