OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Munsó i Cabús

Joan Munsó i Cabús (Barcelona, 1930 - 24 d'agost de 2018) va ser un periodista i crític cinematogràfic català.
Estudià lletres i pintura i el 1955 va fundar l'Associació d'Estudis Cinematogràfics al FAD. Simultàniament escrivia a Solidaridad Nacional i a La Prensa, alhora que exercia la crítica cinematogràfica a les revistes especialitzades Film Ideal i Documentos Cinematográficos, i al setmanari Revista. El 1962 va participat com a jurat al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1962 i va ingressar a Radio Nacional de España a Barcelona, on va exercir la crítica de cinema i va dirigir i va realitzar diversos programes i de la que en seria subdirector. El mateix any va començar a treballar a Televisió Espanyola, on va escriure i va dirigir els programes El cine, Secuencia, Pantalla grande, Tebeo y cultura, i Medio siglo de imagen/Una historia del cine español. També ha estat subdirector de TVE a Catalunya i director de Radiocadena Española a Catalunya.
Entre 1970 i 1974 fou director de la Setmana de Cinema Espanyol de Molins de Rei.

## Obres

* El cine de Arte y Ensayo en España (1972)
* Diccionario turístico de Cataluña, Baleares y Andorra (1975)
* Els cinemes de Barcelona (1995)
* El cine musical de Hollywood (1996)
* El mundo de José Lainez (2000)
* Joaquín Soler Serrano a fondo (2003)
* Temps de Ràdio – Memòries de Cadena Catalana (2006)

## Premis

* Premio Nacional de Cine (1966)
* Premi Sant Jordi de Cinematografia (1972)

## Referències

* ↑ Fallece Joan Munsó Cabús, ex RNE Barcelona, guiadelaradio.com, 28 d'agost de 2018
* ↑ «Joan Munsó i Cabús». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Membres del Jurat al web del Festival
* ↑ Adiós a Joan Munsó Cabús, autor de Memòries de Cadena Catalana a cadenacatalana.wordpress.com
* ↑ En la muerte de Joan Munsó Cabús. Per Ruiz de Villalobos, nosolocine.net
# LC

LC té els següents significats:
* Locus de control
* .lc, domini de Saint Lucia
* Legionaris de Crist
* Risc mínim (per les sigles angleses) en la conservació d'una espècie
Viccionari
# Antonio Sánchez Moguel

Antonio Sánchez Moguel (Medina Sidonia, 4 de juny de 1847 – Madrid, 15 de febrer de 1913) va ser un filòleg, historiador i acadèmic espanyol.

## Biografia

Va ocupar càrrecs d'important rellevància, com el d'oficial de l'Arxiu General d'Índies i dels Ministeris de la Governació i de Gracia i Justícia. Va ser així mateix Catedràtic de Literatura general i espanyola en la Universitat Central i degà de la Facultat de Filosofia.
Fou escollit membre de la Reial Acadèmia de la Història el 29 de febrer de 1884 i en va prendre possessió el 8 de desembre de 1888. Poc després va ser President de la secció de Ciències Històriques a l'Ateneo de Madrid. Va ser catedràtic de la Universitat de Saragossa i de la Universitat Central de Madrid.
Com a polític, Sánchez Moguel va ser Senador designat per la Reial Acadèmia de la Història durant la legislatura de 1911 a 1914. Va morir a Madrid el 15 de febrer de 1913.

## Obres

Va publicar diversos llibres i dissertacions relatives a la història i el regionalisme. Entre les seves obres podem destacar:
* El lenguaje de Santa Teresa de Jesús. Juicio comparativo con los de San Juan de la Cruz y otros clásicos de la época
* Memoria acerca de El Mágico prodigioso de Calderon: y en especial sobre las relaciones de este drama con el Fausto, de Goethe
* Las conferencias americanistas: discurso resumen de D. Antonio Sanchez Moguel, leído el 19 de junio de 1892
* Doña Concepción Arenal en la ciencia jurídica, sociológica y en la literatura
* España y América: estudios históricas y literarios
* Alejandro Herculano de Carvalho: estudio crítico-histórico leído ante la Real Academia de la Historia en la junta pública celebrada el día 31 de mayo de 1896.

## Notes

* 1 2 3 Pasamar Alzuria i Peiró Martín, 2002, p. 573.

## Bibliografia

* Pasamar Alzuria, Gonzalo; Peiró Martín, Ignacio. Diccionario Akal de Historiadores españoles contemporáneos. Ediciones AKAL, 2002, p. 573-574. ISBN 8446014890.
* Pedrazuela, Mario: "Vidas Filológicas (13). Antonio Sánchez Moguel", en Rinconete, revista electrónica del Centro Virtual Cervantes, 8-1-2014. Consultat 6-7-2015.

## Enllaços externs

* Obres d'Antonio Sánchez Moguel Arxivat 2015-07-06 a Wayback Machine. a la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
* Necrològica de Antonio Sánchez Moguel a El Nuevo Régimen, 20-2-1913, p. 5. Hemeroteca Digital Arxivat 2016-01-06 a Wayback Machine. de la Biblioteca Nacional d'Espanya. Consultat 6-7-2015.
# Nawabganj (Katihar)

Nawabganj és una població del districte de Katihar a Bihar (abans formà part del districte de Purnia) situada a 25° 29′ N, 87° 17′ E﻿ / ﻿25.483°N,87.283°E﻿ / 25.483; 87.283 a uns 55 km de Purnia i a uns 20 km de la riba del Ganges a l'altre costat de Sahibganj. El poble de Bakhmara, a 1 km, en forma part. La població al final del segle xix s'estimava en 1.500 habitants. La població havia estat fundada com a estació militar per a la protecció de la ruta entre Purniah a Rajmahal que era la seu del govern musulmà al segle segle xviii, la qual estava infectada de bandits. El fort està en ruïnes.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Plaça de l'Ajuntament (Sant Sadurní d'Anoia)

La Plaça de l'Ajuntament és una obra amb elements eclèctics i modernistes de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La plaça de l'Ajuntament està situada al centre de la vila, sobre l'eix del carrer del Dr. Escayola-Hospital. És de planta sensiblement rectangular, amb circulació i arbres perimetrals. Té edificis representatius (Casa de la Vila i Casa Josep Mestres, ambdues de finals del segle XIX) i en conjunt respon a les característiques de l'arquitectura eclèctica i modernista.

## Història

El desenvolupament de la plaça es va fer sobre l'eix històric de creixement que enllaça l'església amb el carrer del Raval. Actualment és el centre terciaritzat de la vila.

## Referències

* 1 2 «Plaça de l'Ajuntament». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].
# Josep Maria Plans i Freyre

* «Josep Maria Plans » redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Josep Maria Plans (desambiguació)».
Josep Maria Plans i Freyre (Barcelona, 17 de juliol de 1878 - Madrid, 1934) va ser un físic i astrònom català.

## Biografia

Josep Maria Plans va estudiar a la Universitat de Barcelona, on es va doctorar en ciències físico-matemàtiques. Impartí classes de física i química a l'institut de Castelló de la Plana i a l'Escola Superior d'Aerotècnia, i fou catedràtic de mecànica racional a la facultat de Ciències de la Universitat de Saragossa (1909-1917) i de mecànica celeste a la Universitat Central de Madrid (1917-34). Va ser un dels primers científics que introduí la Teoria de la Relativitat a l'Estat. El 1918 va guanyar un premi de l'Institut d'Estudis Catalans per l'estudi El·lipsoide de Dirichlet.
És membre de la Reial Societat Espanyola de Física i Química, de la Reial Societat Matemàtica Espanyola, de l'Associació Espanyola per al Progrés de les Ciències, corresponent de la Pontificia Accademia dei Nuovi Lincei, de Roma, de l'Acadèmia de Ciències de Lisboa, de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, i de la Societé Française de Physique. El 1923 fou admès a la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, de la que ja n'era corresponent des de 1914, ingressant amb el discurs Algunes consideracions sobre els espais de Weyl i d'Eddington i els últims treballs d'Einstein.

## Publicacions

* Lecciones de termodinámica (1913)
* Nociones fundamentales de mecánica relativista y proceso histórico del cálculo diferencial absoluto y su importancia actual (1921)

## Referències

* 1 2 «Josep Maria Plans i Freyre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Biografia Arxivat 2017-08-02 a Wayback Machine. al web de la RAC

## Bibliografia

* F. NAVARRO BORRÁS, Don José María Plans y Freyre, «Anales de la Univ. de Madrid» 3 (1934) 230-247 (con índice de principales publicaciones).
* J. BARINAGA, P. PUIG ADAM, B. CABRERA, D. José María Plans y Freyre, Matemático, maestro, académico y catedrático, «Las Ciencias» 11,2 (1935).
# LCE

LCE té els següents significats:
* Economia de baix carboni (del seu nom en anglès Low-Carbon Economy), model econòmic basat en la reducció al mínim de les emissions de diòxid de carboni
* Lower Certificate in English, examen de nivell de l'idioma anglès, antecessor del Cambridge English: First
# Aristobul d'Alexandria

Aristobul d'Alexandria (llatí: Aristobūlus, en grec antic: Ἀριστόβουλος, «Aristóboulos») fou un jueu alexandrí, filòsof peripatètic que hauria viscut sota Ptolemeu VI Filomètor (180 aC-164 aC i 163 aC-145 aC). Va ser probablement el mestre de Ptolemeu Fiscó (170 aC-163 aC).
Es diu que va ser l'autor d'uns comentaris sobre els cinc llibres de Moisès (Ἐξηγήσεις τῆς Μωϋσέως γραφῆς) dirigits a Ptolemeu Fiscó, segons Climent d'Alexandria i el patriarca Eusebi entre d'altres, en el qual es pretenia demostrar que la filosofia peripatètica i gairebé tota la filosofia grega havia estat copiada dels llibres de Moisès.
Posteriorment es va descartar que aquesta obra fos escrita per Aristobul, encara que portava el seu nom. Correspondria a un altre Aristobul desconegut i posterior que tenia l'objectiu de fer respectar als grecs la literatura jueva.

## Referències

* ↑ Smith, William. «3.Aristobulus». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 300.
# Niviventer culturatus

Niviventer culturatus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de Taiwan, on viu a altituds d'entre 2.000 i 3.000 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos primaris. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, culturatus, significa 'culte' en llatí.

## Referències

* ↑ Kennerley, R. Niviventer culturatus. UICN 2017. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2017, consultada el 18 març 2018.
* ↑ Entrada «Niviventer» d'Animalia (en anglès).
# Estel CN

Una estrella CN té bandes de cianogen inusualment fortes en el seu espectre en comparació amb altres estrelles del seu tipus espectral. El cianogen és una molècula simple d'un àtom de carboni i un àtom de nitrogen, amb bandes d'absorció al voltant de les longituds d'ona 388,9 i 421,6 nanòmetres. Aquest tipus d’estrelles va ser detectat per primera vegada en certs gegants de tipus G i K per J. J. Nassau i W. W. Morgan el 1949, després altres 4.150 van ser identificats per Nancy G. Roman el 1952. Es poden distingir de les estrelles de bari per la manca d'elements del procés S, i d'altres tipus d'estrelles lluminoses per la debilitat general de trets diferents de les línies CN.
L'excés de força de les bandes CN es classifica per un índex positiu amb increments de 0,5. Un valor zero indica una estrella normal i no figura a la classe estel·lar, mentre que el valor màxim de 4 és essencialment similar a una estrella de carboni. Les estrelles classificades en el sistema MK amb un sufix CN es consideren estrelles CN "fortes". Per tant, 42 Librae és una estrella CN forta amb una classe de K3-III CN2. Un valor de 0,5 també es denomina estrella CN marginal, que correspon a les estrelles gegants típiques del cúmul de les Híades.

## Referències

* ↑ Keenan, P. C.; Heck, A. «SMR stars, strong-CN stars, and R stars». Revista Mexicana de Astronomía y Astrofísica, vol. 29, 01-07-1994, pàg. 103–110. Bibcode: 1994RMxAA..29..103K.
* ↑ Schmitt, John L. «Stars with Strong Cyanogen Absorption». Astrophysical Journal, vol. 163, 03-06-1970, pàg. 75. Bibcode: 1971ApJ...163...75S. DOI: 10.1086/150747.
* 1 2 Keenan, Philip C. «Spectral types and their uses». Publications of the Astronomical Society of the Pacific, vol. 99, 01-08-1987, pàg. 713–723. Bibcode: 1987PASP...99..713K. DOI: 10.1086/132036.
* ↑ Roman, Nancy G. «The Spectra of the Bright Stars of Types F5-K5». Astrophysical Journal, vol. 116, 01-03-1952, pàg. 122. Bibcode: 1952ApJ...116..122R. DOI: 10.1086/145598.
* ↑ Keenan, Philip C.; Yorka, Sandra B.; Wilson, Olin C. «Recognition and classification of strong-CN giants». Publications of the Astronomical Society of the Pacific, vol. 99, 01-07-1987, pàg. 629–636. Bibcode: 1987PASP...99..629K. DOI: 10.1086/132025.
# Nawabganj (Oudh)

Nawabganj fou un estat tributari protegit del tipus taluka o talukdari a l'Oudh, regit per una nissaga kizilbaixi originària de l'Iran o Afganistan, que hauria arribat a l'Índia en temps d'Humayun. Sardar Ali Khan fou governador de Kandahar i va rebre el jagir de Hazara; va morir el 1770 i el va succeir el seu fill Hidayat Ali Khan esmentat l'any 1797. El seu fill Ali Reza Khan Bahadur fou creat kan bahadur el 1859 i nawab (personal) el 1862 per serveis als britànics durant la campanya a l'Afganistan; va morir el 1864 i el va succeir el seu fill Nawazish Ali Khan, cavaller de l'orde de l'Índia, confirmat com a nawab (personal) el 21 de maig de 1866, que va morir el 1890 i el va succeir el seu germà Nasir Ali Khan que va aconseguir ser nomenat nawab hereditari el 1892 i va morir el 1896. El va succeir el seu nebot Sir Fateh Ali Khan (fill del germà Nisar Ali Khan), cavaller d el'orde de l'Índia, i membre del consell legislatiu del Panjab, mort el 28 d'octubre de 1923. El tron va passar al seu fill Nisar Ali Khan Kizilbash, mort el 1944, deixant com a successor a Reza Ali Khan Kizilbash que va governar fins al 1954 quan les seves terres van passar a l'estat indi.

## Referències

* ↑ Genealogia
# Platja de Canyet

La platja de Canyet és una platja del municipi de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà), situada davant de la urbanització Rosamar, flanquejada, a llevant, pel turó de la Punta de Canyet, una formació rocallosa completament coberta de pins fins a la vora del mar, i els esculls de Canyet, a ponent, units entre ells per una passarel·la per on es pot passejar. Orientada al sud-est, té una longitud de 59 m i una amplada mitjana de 10 m, formada per còdols i sorra gruixuda. El pendent d'entrada a l'aigua no presenta un gran desnivell, però el fons és molt rocós.

## Referències

* ↑ «Platja de Canyet». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Canyet». Agència Catalana de Turisme.
# Koyo Zom

El Koyo Zom (en urdú: کویو زوم) és el cim més alt de la serralada de l'Hindu Raj, al Pakistan. El seu cim s'eleva fins als 6.872 msnm i té una prominència de 2.562 metres. La serralada de l'Hindu Raj es troba entre l'Hindu Kush, a l'oest, i el Karakoram, a l'est.
Koyo Zom es troba al districte de Chitral de la província pakistanesa de Khyber Pakhtunkhwa, no gaire lluny de la frontera amb el districte de Ghizer, a Gilgit-Baltistan. Va ser escalada per primera vegada per una expedició austríaca el 17 d'agost de 1968.

## Referències

* ↑ «High Asia I: The Karakoram, Pakistan Himalaya and India Himalaya (north of Nepal)». Peaklist.org. [Consulta: 27 maig 2014].
* ↑ «Koyo Zom - Peakbagger.com». [Consulta: 22 novembre 2021].
* ↑ «Koyo Zom Overview - Peakware.com», 04-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 22 novembre 2021].
* ↑ «AAC Publications - Asia, Pakistan, Kayo Zom, Pechus Zom, Gainthir Zom, Das Bar Zom and Other Peaks». [Consulta: 22 novembre 2021].
# Ashland (Virgínia)

Ashland és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 6.619 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ashland tenia 6.619 habitants, 2.282 habitatges, i 1.453 famílies. La densitat de població era de 355,9 habitants per km².
Dels 2.282 habitatges en un 31,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42% hi vivien parelles casades, en un 17,5% dones solteres, i en un 36,3% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,9% tenia menys de 18 anys, un 22,2% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.125 $ i la renda mediana per família de 43.101 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.373 $ mentre que les dones 24.054 $. La renda per capita de la població era de 16.932 $. Entorn del 6,9% de les famílies i el 10,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ashland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ashland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# New York Shadows

New York Shadows és una pel·lícula dramàtica de caràcter fantàstic espanyola del 2013 dirigida per Juan Pinzás, produïda per Abstracto Films i Atlántico Films. Fou rodada en anglès i en castellà durant dos mesos, la major part a la ciutat de Nova York (Big Apple, Times Square, Central Park, el pont de Brooklyn, Coney Island, el metro de Nova York) i les escenes finals a la plaça Mayor de Madrid, amb només tres protagonistes: el propi Pinzás, l'actriu estatunidenca Lindsey Ireland i Javier Gurruchaga.

## Sinopsi

Julián és un cineasta espanyol que arriba a Nova York per a visitar les localitzacions del rodatge de la seva nova pel·lícula i conèixer a l'actriu estatunidenca Jennifer, que ha de protagonitzar la seva pel·lícula. Inesperadament, però, li passa una cosa estranya i acaba atrapat en la història del seu propi guió i comparteix experiències dels personatges que ell mateix ha creat.

## Repartiment

* Juan Pinzás - Julián
* Lindsey Ireland - Jennifer
* Javier Gurruchaga - Presentador

## Nominacions i premis

Ha estat nominada al Gran Premi del Festival, Gran Premi del Jurat, Premi Especial del Jurat, Premi al Millor Actor, Premi a la Millor Actriu, Premi a la Millor Contribució Artística i Gran Premi Tècnic del World Premieres Film Festival de les Filipines. També fou nominada al Goya a la millor fotografia.

## Referències

* ↑ Finaliza el rodaje de la película "New York shadows" de Juan Pinzás, La Información, 7 de setembre de 2012
* ↑ El gallego Juan Pinzás acaba el rodaje de su filme New York Shadows, EL Correo Gallego, 8 de setembre de 2012
* ↑ Juan Pinzás presenta su «New York Shadows» en el Festival de Cine de Filipinas, La voz de Galicia, 23 de juny de 2014
* ↑ Galicia con “O Xigante” y con “New York Shadows”, de Pinzás, se hace hueco este año en los Goya, Diario de Ferrol, 7 de gener de 2014

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Església de Sant Quintí

Sant Quintí és una església parroquial al poble de Sant Quintí de Mediona (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església parroquial correspon a la de l'antic monestir de Sant Quintí de Mediona, petit priorat benedictí dependent de Ripoll. És documentada des del 962, i el 1097 consta ja com a cel·la monàstica dependent de l'abadia benedictina de Santa Maria de Ripoll. Aquesta comunitat era formada per un o dos monjos ordenats i algun donat. La possessió fou ratificada el 1189 en ocasió d'engrandir o reestructurar el priorat. Al segle xv, però, ja no hi havia prior resident sinó tan sols un administrador. Sant Quintí s'havia convertit en una simple finca de Ripoll. El 1586 s'extingí el priorat i el papa Sixt V l'uní al capítol de la seu de Barcelona. El 1857 fou convertida en parròquia de la vila. Actualment resten alguns vestigis de les dependències monàstiques a l'edifici conegut com la Rectoria Vella. L'edifici actual és una construcció de finals del període gòtic, amb un campanar de torre a l'oest i amb decoració interior i exterior de factura moderna. Al marge de la seva estructura, no conserva cap element que recordi l'època monàstica.

## Notes

* ↑ «Sant Quintí de Sant Quintí de Mediona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Myosorex

Myosorex és un gènere de musaranyes de la família dels sorícids. Les espècies d'aquest grup viuen a l'Àfrica subsahariana.

## Taxonomia

* Musaranya ratolí de Babault (M. babaulti)
* Musaranya ratolí centreafricana (M. blarina)
* M. bururiensis
* Musaranya ratolí cafre (M. cafer)
* Musaranya ratolí d'Eisentraut (M. eisentrauti)
* Musaranya ratolí de Tanzània (M. geata)
* M. gnoskei
* M. jejei
* M. kabogoensis
* M. kihaulei
* Musaranya ratolí cuallarga (M. longicaudatus)
* M. meesteri
* M. okuensis
* M. rumpii
* M. schalleri
* Musaranya de Sclater (M. sclateri)
* M. tenuis
* Musaranya ratolí sud-africana (M. varius)
* M. zinki

## Referències

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.
# Platja de Carniciega

La Platja de Carniciega, també coneguda com a Platja de la Barquera, es troba en el concejo asturià de Gozón i pertany a la localitat de La Granda. El grau d'urbanització i d'ocupació són baixos i el seu entorn és rural.

## Descripció

El jaç té la sorra de gra mitjà i de color torrat. Les baixades per als vianants són molt fàcils, inferiors a 500 m. Els graus d'urbanització i ocupació són molt baixos. És una de les platges més afables, tranquil·les i amb millor sorra d'Astúries.
Per accedir a aquesta platja cal seguir un camí que va cap a la Platja d'Aguilera o bé per un altre que ve des de la Platja de Verdicio. Durant la baixamar es pot passar fàcilment des de la Platja de Verdicio a la de Carniciega. La ubicació de l'aparcament no està indicada però es pot accedir prenent la primera desviació, en corba, si se circula des de Verdicio cap a Avilés per la «carretera de la costa»
Aquesta zona, que forma part de la Costa Central asturiana, és considerada com a Paisatge protegit del Cap de Penyes. En les proximitats està el Castro dels Garabetales i un conjunt dunar extens. Disposa d'aparcament en un prat proper i servei de vigilància. La zona és «Paisatge protegit del Cap Penyes».

## Referències

* 1 2 3 Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 159. ISBN 978-84-8459-669-1.
* ↑ Ministerio de Agricultura, Alimnetación y Medio Ambiente (en castellà) Arxivat 2015-02-26 a Wayback Machine.