OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Favonigobius exquisitus

Favonigobius exquisitus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Gal·les del Sud (Austràlia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley, G. P., 1930. Additions to the check-list of the fishes of New South Wales. (Núm. 3). Aust. Zool. v. 6 (pt 2): 117-123, 1 pl.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H., 1993. Coastal fishes of south-eastern Australia. University of Hawaii Press. Honolulu, Hawaii. 437 p.
* ↑ Johnson, J.W., 1999. Annotated checklist of the fishes of Moreton Bay, Queensland, Australia. Memoirs of the Queensland Museum 43(2):709-762.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Filípides d'Atenes

Filípides (en llatí Philippides, en grec antic Φιλιππίδης) fou un poeta còmic atenenc, fill de Filocles, considerat un dels sis principals poetes còmics de la nova comèdia.
Procedia del demos de Céfale, a l'Àtica. Suides el situa a l'olimpíada 111 (335 aC), però probablement va ser d'un temps una mica posterior (vers les olimpíades 118 a 122, a finals del segle iv aC i Suides hauria comès un error al confondre el personatge amb un orador i demagog del mateix nom, o hi hauria un petit error de transcripció que modificaria l'olimpíada del 111 a la 114 (223 aC). Era un dels aduladors de Demetri Poliorcetes i de Lisímac de Tràcia (proclamat rei el 306 aC), del que va aconseguir alguns favor per a Atenes. El 302 aC es va iniciar en els misteris d'Eleusis, que Plutarc i Diodor de Sicília diuen que va ridiculitzar.
En les seves comèdies atacava el luxe i la corrupció del seu temps, defensava els privilegis del seu art i utilitzava sàtires personals. Plutarc l'elogia en gran manera.
Aulus Gel·li afirma que va vèncer en un concurs poètic que no esperava, en la part final de la seva vida, cosa que li va produir tal alegria que va morir al moment d'un atac de cor, ja vell.
Suides diu que va escriure 45 comèdies, de les que es conserven els títols de 15:
* Αδωνιάζουσαι, (Dones de dol per Adonis)
* Αμφιάραος, (Amfiarau)
* Ανανέωσις, (Renovació)
* Αργυρίου ἀφανισμός, (Desaparició dels diners)
* Αὐλοί, ("Aulos", Flautes)
* Βασανιζομένη, (La tortura d'una dona)
* Λακιάδαι, ("Lakiádai")
* Μαστροπός, (El proxeneta)
* Ολυνθία, (Una dona d'Olint)
* Συμπλέουσαι o Συνεκπλέουσαι
* Φιλάδελφοι, (Els amants del seu germà)
* Φιλαθήναιος, (Els que estimen Atenes)
* Φιλάργυρος, (Els que estimen els diners)
* Φίλαρχος, (Filargos)
* Φιλευριπίδης, (El que li agrada Eurípides)
Αμφιάραος és de temàtica mitològica. Una altra obra de nom Τρίοδοι ἢ Ρωποπώλης seria també seva.

## Referències

* ↑ Albin Lesky, Historia de la literatura griega p. 694. Madrid: Gredos 1976, ISBN 84-249-3132-7
* ↑ Suides, veu Φιλιππίδης.
* ↑ Plutarc, Moralia 750 F; Plutarc, Vida de Demetri Poliorcetes 12-26.
* ↑ Aulus Gel·li, Nits àtiques III, 15
* ↑ Le Grand Dictionnaire historique, ou mélange curieux de l'histoire sacrée et profane per Louis Moréri, p. 235
* ↑ Philippides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 269
# Felip-Juli Rodríguez i Piñel

Felip-Juli Rodríguez i Piñel (Xinzo de Limia, Ourense, 23 de gener de 1954) és un sacerdot d'origen gallec, rector del Seminari Conciliar de Barcelona i canonge de la Catedral de Barcelona.
Fou ordenat prevere el 19 de juny de 1983 a la parròquia de la Mare de Déu de Montserrat, al barri barceloní del Guinardó, on va iniciar el seu ministeri parroquial. Ha estat rector de les parròquies de Sant Isidre, a l'Hospitalet de Llobregat, i de Sant Pere i de la Mare de Déu del Pilar, al Masnou. Va ser nomenat delegat diocesà per al Catecumenat l'any 2002. L'any 2013 s'encarregà, com a rector, de la parròquia de Santa Eulàlia de Vilapicina, a la ciutat de Barcelona. El 3 de setembre de 2018 va ser nomenat rector del Seminari Conciliar de Barcelona i del Seminari Menor de Barcelona. També és el director del Servei Diocesà per al Catecumenat. El gener del 2019 fou nomenat canonge de la Catedral de Barcelona pel cardenal Juan José Omella.

## Referències

* ↑ «Comunicat dels nomenaments de la cúria arxidiocesana de Barcelona i organigrama diocesà». Full Dominical, 09-09-2018, pàg. 3 [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ «Cinc nous canonges de la catedral de Barcelona. Son els sacerdots diocesans Santiago Bueno Salinas, Joan Galtés Pujol, Miquel Ramón Fuentes, Joan Rodríguez Gómez i Felip-Juli Rodríguez Piñel». Catalunya Religió, 18-01-2019 [Consulta: 11 octubre 2020].
* ↑ «El cardenal Omella nombra cinco nuevos canónigos de la catedral de Barcelona. El pasado 9 de enero de 2019 el cardenal Juan José Omella, arzobispo de Barcelona, nombró cinco nuevos canónigos de la catedral barcelonesa. Son los sacerdotes diocesanos Santiago Bueno Salinas, Joan Galtés Pujol, Miquel Ramón Fuentes, Joan Rodríguez Gómez y Felip-Juli Rodríguez Piñel». Agencia SIC, 18-01-2019. Arxivat de l'original el 5 d’agost 2020 [Consulta: 11 octubre 2020].
# Festes de Sant Joan i els Elois

Les Festes de Sant Joan i els Elois són la Festa Major d'estiu de Prats de Lluçanès (Lluçanès), que se celebren els dies 24 i 25 de juny.

## Història

Sant Eloi era el patró de les confraries de basters i traginers, i també dels ferrers, i per aquest motiu els transportistes eren anomenats Elois. A finals del segle XIX els traginers o Elois van començar a reunir-se el 25 de juny a Prats de Lluçanès amb els seus animals -ases, mules i cavalls- guarnits amb mantes virolades i picarols per fer-los córrer. Es concentraven al pla de Santa Llúcia, on ballaven el Contrapàs, i a continuació feien la cursa d'animals fins a l'ermita de Sant Sebastià. El dia anterior, dia de Sant Joan, es reunien al voltant d'una foguera i ballaven també el Contrapàs.
A partir de 1923 la programació de la festa es complementa amb diferents actes, com partits de futbol o altres activitats que es fan dins d'un luxós envelat. A partir de 1935 l'Ajuntament comença a encarregar-se d'organitzar la festa, que fins aleshores havia estat a càrrec del Gremi de Traginers. Amb la desaparició de l'ofici de traginer, la festa anà perdent vitalitat, fins que el 1979 el Grup Germanor, que durant molts anys va treballar per la recuperació de les festes populars, va decidir impulsar de nou el ball del Contrapàs i va començar a ensenyar-lo a la quitxalla.
Actualment la festa comença el dia 24 al vespre amb l'arribada de la flama del Canigó, el Petardàs i la marxa de torxes pel carrer Major, amb animals i carruatges, fent parada a la plaça Vella i a la plaça Nova on, a la llum de les fogueres i al so dels músics locals, es balla el Ball del Contrapàs. El dia 25, dia dels Elois, es repeteixen el recorregut i les ballades. S'incorporen a la passada dels carreters, mules, cavalls, ases, carruatges, músics i els animals que participen en les curses dels Elois, a la tarda, al camí de Sant Sebastià, i els Carreters del Lluçanès fan una gran trobada.

## Referències

* ↑ «Festes». Ajuntament de Prats de Lluçanès.
* 1 2 «Mapes de Patrimoni Cultural». Diputació de Barcelona.
* ↑ «Festes de Sant Joan i els Elois». Ajuntament de Prats de Lluçanès.
# Festes de Sant Andreu de la Barca

Les festes de Sant Andreu de la Barca se celebren durant 4 dies a la tornada de l'estiu, el primer cap de setmana de setembre o l'ultim d'agost, de divendres a dilluns. El divendres a la tarda, des del balcó del ajuntament, es fa el pregó de festa major que dona inici a les festes, seguit d'una tronada. Durant les festes hi ha una trobada de gegants i un correfoc pels carrers del nucli històric de la vila, així com una oferta lúdica, gastronòmica, cultural, musical i tradicional als carrers del poble.

## Referències

* ↑ «Festa Major de Sant Andreu de la Barca». Baix Llobregat Turisme. [Consulta: 26 agost 2021].
# Font dels Atletes

La font dels Atletes (castellà: Fuente de los Atletas) és una obra de l'escultor uruguaià José Luis Zorrilla de San Martín.
El monument va ser creat el 1927 i inaugurat oficialment tres anys després, el 1930. Presenta una simbologia clàssica, amb al·lusions romanes. Actualment, està ubicat al Parque Rodó de Montevideo.

## Referències

* ↑ José Luis Zorrilla de San Martín Arxivat 2012-05-22 a Wayback Machine. (castellà)
# Façana de Mar

La Façana de Mar és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El conjunt urbanístic façana de mar comprèn el nucli històric del barri de mar format per part de les mansanes amb front del mar, des del torrent de Sant Joan fins passat el carrers dels Boters, a més de l'últim tram de la Rambla Pirelli, Rambla de la Pau i carrer del Gas.
L'antic assentament mariner ha estat molt malmès per les transformacions produïdes per la densificació i l'augment de volum construït a primera línia de mar permès pel Pla General d'Ordenació de 1967. El resultat és una sèrie de construccions heterogènies. Només el passeig del Carme posseeix valors unitaris.

## Referències

* 1 2 «Façana de Mar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Façana de Ca la Nicàsia

La Façana de Ca la Nicàsia és una obra modernista de Cervelló (Baix Llobregat) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos, malgrat que l'últim pis no dona a la façana principal. A la façana principal s'obre una porta d'arc rebaixat a la planta baixa; al primer pis hi ha un balcó amb una motllura que emmarca la seva part superior i per sobre un òcul també decorat amb motllures. El coronament de la façana és una línia ondulada amb una flor decorativa a banda i banda i un motiu central. Totes les obertures, el canvi de nivell entre els pisos i les cantonades estan ressaltades per un color més clar que la resta de la façana.

## Referències

* ↑ «Façana de Ca la Nicàsia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Façana de l'immoble al carrer Major, 102 (Cervelló)

La Façana de l'immoble del carrer Major, 102 és una obra de Cervelló (Baix Llobregat) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres situat al carrer Major, centre de la vila. L'immoble té una distribució de planta baixa i un pis. A la planta baixa s'obre una porta de fusta de dos batents i una finestra. Al primer pis hi ha un balcó amb tancament de dos batents i barana de ferro forjat. Totes les obertures són d'arc a nivell i estan emmarcades amb una motllura. La façana està coronada amb un frontó amb remat d'arc d'inflexió emmarcat amb una cornisa. Tanmateix, aquesta està decorada amb una bola de pedra a banda i banda i, a l'espai del timpà, s'hi aprecia un esgrafiat amb la data "1930". La coberta és de dos aiguavessos amb el carener paral·lel a la façana principal. El parament està arrebossat i pintat.
A la dècada del 2020 en aquest edifici s'hi troba l'Aula de Música Cervelló.

## Referències

* ↑ «Façana de l'immoble del carrer Major, 102». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Federació Obrera d'Igualada

La Federació Obrera d'Igualada és una grupació anarcosindicalista cofundadora i confederada a la Confederació Nacional del Treball (CNT). El 1909 es va fundar la Federació Obrera d’Igualada, hereva de les Societats Obreres Mutualistes i de Resistència que des del 1840 havien agrupat treballadors i productors dels sectors industrials i agrícoles. El 1920 va crear en el seu si l'Ateneu Libertari El Pervenir. Va contribuir a la creació de la central sindical Confederació Nacional del Treball (CNT) el 1910.
De 1923 a 1930 va have de tancar durant la dictadura de Primo de Rivera. El 1939, durant la dictadura franquista, l'anomenada Comisión Calificadora de Bienes Sindicales Marxistas va confiscar els seus immobles construïts el 1918 al Passeig Jacint Verdaguer.
El 1977, després de la mort del dictador Francisco Franco torna de l'exili i recobra els seus locals. Torna a fundar varis sindicats altra cop pertanyents a la CNT. A partir del 1998, la federació agrupa, sindicats de la CNT, així com l'Ateneu Llibertari, l'associació de consumidors Naturalment, grup d'espectacles Damos la Gaita, l'arxiu i biblioteca Joan Ferrer, la distribuïdora i taller de serigrafia Creart. A partir del 2005, el centre social autogestionat (CSA) de les Delícies i el projecte serigrafic Positivament Accelerats. El 2009 se'n va celebrar el centenari.
Es pot considerar l'any 2015, com a final d'aquesta agrupació quedant únicament el CSA de les Delícies.

## Referències

* ↑ «16. 1909: La Federació Obrera d’Igualada». Quaderns de història social de l'Anoia, 03-07-2015. [Consulta: 15 gener 2023].
* 1 2 Garcia, Gemma «Cent anys de lluita obrera a Igualada - Una sèrie d'actes commemoren el centenari de la fundació de la Federació Obrera». Directe, 155, 07-10-2009, pàg. 25.
* ↑ Moran Gimeno, Neus «Anatomia d’un espoli: els instruments de la requisa patrimonial franquista». La Mira, 2020. ISSN: 2604-7330 [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «35. 1977-1984: la refundació de la Federació obrera d'Igualada». Quaderns de història social de l'Anoia, 03-07-2015. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «La FOI continua els actes del seu centenari» (en catalan). Anoia Diari, 27-09-2009. [Consulta: 15 gener 2023].
# Força Aèria de l'Exèrcit Popular de Corea

La Força Aèria de l'Exèrcit Popular de Corea (en coreà: 조선인민군 공군, RR Joseon Inmingun Gonggun), és el nom de la Força aèria de Corea del Nord. La FAPC és la segona branca més gran de l'Exèrcit Popular de Corea amb més de 110,000 homes. Posseeix 940 aeronaus de diferents tipus, la majoria d'origen soviètic o xinès. La seva funció principal és defensar l'espai aeri de Corea del Nord de les agressions imperialistes.

## Aeronaus

| Nom | País | Tipus | Unitats |
| Avió de caça |||||
| Chengdu F-7 | República Popular de la Xina | Caça | 120 |
| Shenyang F-5 | República Popular de la Xina | Caça | 106 |
| Shenyang F-6 | República Popular de la Xina | Caça | 97 |
| MiG-23 | Unió Soviètica | Caça | 56 |
| MiG-29 | Unió Soviètica | Caça | 35 |
| MiG-21 | Unió Soviètica | Caça | 26 |
| Bombarder |||||
| Ilyushin Il-28 | Unió Soviètica | Bombarder | 80 |
| Sukhoi Su-7 | Unió Soviètica | Bombarder | 18 |
| Avió d'atac a terra |||||
| Sukhoi Su-25 | Unió Soviètica | Avió d'atac a terra | 34 |
| Avió de transport |||||
| An-24 | Unió Soviètica | Avió de transport | 1 |
| Avió d'entrenament |||||
| Shenyang F-5 | República Popular de la Xina | Avió d'entrenament | 135 |
| JJ-2 / MiG-15 | República Popular de la Xina | Avió d'entrenament | 30 |
| Helicòpters |||||
| MD 500 | Estats Units | Helicòpter polivalent | 84 |
| PZL Mi-2 | Polònia | Helicòpter de transport | 46 |
| Mil Mi-8 | Unió Soviètica | Helicòpter de transport | 40 |
| Mil Mi-24 | Unió Soviètica | Helicòpter d'atac | 20 |
| Mil Mi-14 | Unió Soviètica | Recerca i rescat | 8 |
| Mil Mi-26 | Unió Soviètica | Helicòpter de transport | 4 |

## Referències

* 1 2 3 4 5 www.globalsecurity.org
# Fletxa Valona 1937

La Fletxa Valona 1937, 2a edició de la Fletxa Valona, es va disputar el 2 de maig de 1937, entre Tournai i Lieja, sobre un recorregut de 280 kilòmetres. El vencedor fou el belga Adolphe Braeckeveldt, que s'imposà en solitari en l'arribada a Lieja. Els també belgues Marcel Kint i Albert Perikel completaren el podi.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Adolphe Braeckeveldt (BEL) | Helyett | 9h 18' 06" |
| 2 | Marcel Kint (BEL) | | + 6" |
| 3 | Albert Perikel (BEL) | De Dion | + 7' 02" |
| 4 | René Walschot (BEL) | | + 7' 26" |
| 5 | Marcel Van Houtte (BEL) | | + 2' 12" |
| 6 | Frans Bonduel (BEL) | Dilecta | + 7' 44" |
| 7 | Camille Michielsen (BEL) | | + 7' 44" |
| 8 | Henri Garnier (BEL) | | + 7' 44" |
| 9 | Georges Christiaens (BEL) | Pelissier | + 7' 44" |
| 10 | Joseph Moerenhout (BEL) | Dilecta | + 15' 34" |

## Referències

* ↑ «La Flèche Wallonne 1937». cyclingfever.com. [Consulta: 15 abril 2015].
* ↑ «2a edizione La Fléche Wallonne (1937)». museociclismo.it. [Consulta: 15 abril 2015].
* ↑ «La Fleche Wallone». cyclebase.nl. [Consulta: 16 abril 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Omer Verschoore

Omer Verschoore (Moorslede, Flandes Occidental, 2 de desembre de 1888 - París, França 6 de juny de 1932) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1911 i 1914. Durant la seva carrera professional aconseguí 5 victòries, destacant la Lieja-Bastogne-Lieja de 1912 i el Campionat de Bèlgica en ruta del mateix any.

## Palmarès

* 1911
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 1912
** Campió de Bèlgica en ruta
** 1r de la Lieja-Bastogne-Lieja
** 1r de l'Etoile Caroloregienne
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica

### Resultats al Tour de França

* 1914. Abandona (10a etapa)

## Enllaços externs

* Palmarès d'Omer Verschoore
# San Lorenzo de El Escorial

* Aquest article tracta sobre el municipi. Si cerqueu l'edifici, vegeu «Monestir d'El Escorial».
San Lorenzo de El Escorial, també anomenat esporàdiament en català com Sant Llorenç de l'Escorial, és un municipi de la Comunitat de Madrid. Limita al nord amb Guadarrama, a l'oest amb Santa María de la Alameda, Robledo de Chavela i la província d'Àvila, a l'est amb Alpedrete i Collado Villalba i al sud amb El Escorial i Zarzalejo.
El poble va ser fundat en temps de Carles III, en el segle xviii, i constituït en municipi en el segle xix, quan va tenir el seu primer alcalde. Va sorgir com una escissió d'El Escorial, on Felip II va construir a la fi del segle xvi el monestir d'El Escorial i va constituir, mitjançant l'annexió de les finques confrontants, el Reial Lloc del mateix nom. En la part segregada es trobaven els principals edificis i paratges d'aquest Reial Lloc, inclòs el Monestir, que en l'actualitat es troba, per tant, en el terme de San Lorenzo de El Escorial. Per aquest motiu el citat monument rep també el nom de monestir de San Lorenzo de El Escorial.
El Monestir i el Reial Lloc van ser declarats Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el dia 2 de novembre de 1984, amb la denominació de El Escorial, Monestir i Lloc. Al voltant d'aquest edifici, un dels principals monuments renaixentistes espanyols, s'ha articulat una potent indústria turística i hostalera, que ha convertit a San Lorenzo de El Escorial en una de les principals destinacions de la Comunitat de Madrid. Des del 21 de juny de 2006, el seu terme es troba protegit per la Comunitat de Madrid com a Bé d'Interès Cultural, en la categoria de Territori Històric o Lloc Històric.

## Demografia

Evolució demogràfica de San Lorenzo de El Escorial :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 10.828 | 10.995 | 11.350 | 11.783 | 12.455 | 13.164 | 14.358 | 14.971 | 14.364 | 16.005 | 16.531 |

## Vegeu també

* María de Echarri

## Referències

* ↑ «CIVAL». [Consulta: 14 maig 2021].

## Enllaços externs

* Ajuntament de San Lorenzo de El Escorial
* Instituto de Estadística de la Comunidad de Madrid > Fitxa municipal Arxivat 2018-09-26 a Wayback Machine.
* Instituto de Estadística de la Comunidad de Madrid > Sèries estadístiques del municipi Arxivat 2008-01-27 a Wayback Machine.
# Bloomberg Tower

La Bloomberg Tower és un gratacel de Nova York. S'hi troba la seu de la companyia Bloomberg, fundada per un antic batlle de Nova York, Michael Bloomberg. L'immoble, del que el nom és oficiós, és al 731 de Lexington Avenue entre el carrer 58 i el 59. El veritable nom d'aquest immoble de 54 pisos és Beacon Court. Fa 246 metres. Va ser construït entre el 2001 i 2005.
L'immoble presenta petits rivets metàl·lics horitzontals, anant del nivell del carrer al cim de l'immoble, el que el fa força fàcil d'escalar. Tanmateix, hi ha equips de seguretat que vigilen que ningú no es llanci a aquesta perillosa aventura.

## Principals arrendataris

* La societat Home Depot posseeix una botiga a l'immoble.
* La marca de moda H&M així com Swarovski posseeix una botiga a Lexington Avenue.
* Un Starbucks Coffee així com un restaurant anomenat Le Cirque estan situats a nivell del bloc central.
* Bank of America i Wachovia posseeixen un espai a nivell de Third Avenue.

## Enllaços externs

* Article sobre Bloomberg Tower a The New York Times
* Bloomberg Tower a Wirednewyork.com Arxivat 2005-08-14 a Wayback Machine.
* Bloomberg Tower a Emporis
* Bloomberg Tower a Google Maps
# Itxkèria

Itxkèria és el nom en turc de la regió central de Txetxènia, una zona muntanyosa on l'èpica local hi situa els «orígens» o la «puresa» dels clans txetxens (teips), i d'on provenen els líders independentistes de les recents guerres txetxens, com Xamil Bassàiev o Aslan Maskhàdov. És per aquest motiu que quan el 1991 els rebels txetxens van declarar la independència van triar el nom de República Txetxena d'Itxkèria per a referir-se al conjunt de Txetxènia.
    Vegeu també: República Txetxena d'Itxkèria
# Bodegues Crestatx

Bodegues Crestatx és un antic celler fundat en el segle xix que es troba al sud de la vila de Sa Pobla, a prop del camí vell de Búger.
Va ser inaugurat en 1898. Durant molts anys, el celler ha donat activitat i treball a moltes famílies de la localitat. Les màquines originals del celler són de principis del segle xx que ha passat a formar part del museu del mateix celler, inaugurat durant els primers anys del segle xxi.
El 1999 el celler havia de ser desmantellat per construir uns apartaments de luxe. Rafael Vanrell Gual, un conegut empresari mallorquí que comptava amb una cadena de supermercats, va comprar el celler i decidí recuperar-ho i crear un museu per mostrar el funcionament d'un antic celler mallorquí. Ha restaurat antigues premses, carruatges, caixes de fusta, màquines de filtrar, per etiquetar, bombes de líquid, ventiladors, etc.
Entre els productes es troben: Vins, mel, licors mallorquins, oli d'oliva, arròs i formatge. Dins el celler, es creà una taverna de vi on es fan representacions de flamenc durant els estius i ofereix diferents serveis com: Reunions de treball, concerts, actes culturals, exposicions, celebracions diversos, degustacions gastronòmiques.
El celler pot produir entre un milió i mig i dos milions de botelles anuals. És el propietari del famós mini tren "Crestatx" que durant anys es passejava pels carrers del Port d'Alcúdia; també d'una immobiliària pròpia.
Les oficines del celler té una àrea d'obra social que patrocina a:
* L'equip de futbol Poblense.
* Mallorca Classic 2006 de Golf. (2006)
* Mallorca Western Festival en Palma (2007).
* Volta ciclista a Mallorca (2007).
* Amics del cavall (2007).
* Marxa ciclista Sa Pobla (2008)
Exporta vi per Europa i Àsia, com a la Xina.
El celler ofereix visita guiada per als turistes de Mallorca i visitants en general durant tot l'any.

## Referències

* http://www.elmundo-eldia.com/2005/07/05/part_forana/1120514400.html%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Enllaços externs

* http://www.bodegascrestatx.com Arxivat 2009-03-05 a Wayback Machine.
* http://www.inmobiliariacrestatx.com/legal.html Arxivat 2009-01-06 a Wayback Machine.