OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tehil·là

Tehil·là —en hebreu original תהִלה, «lloança»— és una novel·la de l'escriptor Xemuel Yossef Agnon publicada originalment el 1950 en commemoració de la fundació del diari Davar i el 1953 com a part del recull Ad hennauna —Fins aquí—, on es narra l'historia d'una dona jueva que ha viscut la vida plena de desgracies com a càstig pel que creu fou un pecat comés quan era jove.
La novel·la presenta contínuament referències, simbolisme i al·lusions al món jueu, la seva litúrgia i cosmovisió, escrites de manera mítica. Tehil·là es una dona sabia, modesta i misericordiosa de 104 anys —en al·lusió al salm 104, una gran lloança a Déu— que viu a Jerusalem, prop del Mur de les Lamentacions, en els anys 1920 del segle xx, l'època del Mandat Britànic sobre Palestina. El narrador la coneix mentre busca la llar d'un rabí i inicien una conversa que els connecta, en la qual la protagonista li exposa la seva vida i experiències del seu passat. La trama de la història es desenvolupa fins a la revelació del «secret o pecat de la vida» de Tehil·là, que porta a l'esquena la culpa d'un incident que es va produir en els anys 1830 quan era una noieta, moment en què el judaisme patia un conflicte intern entre els partidaris del hassidisme —nou corrent de renovació espiritual de caràcter místic— i els seus detractors, defensors del judaisme rabínic tradicional. Fou promesa amb un noi de tretze anys anomenat Xraga però el pare va anul·lar el compromís per les seves simpaties a la secta dels piadosos (hassidim), negant-se a demanar perdó i fer la corresponent indemnització, avergonyint al nuvi i tota la seva família.
Més tard, Tehil·là es va casar i va tenir tres fills. Dos d'ells varen morir i la seva filla es va convertir al cristianisme, desgracia equiparable a la mort en la tradició jueva. Després d'aquestes tragèdies, la dona va recordar la suspensió del matrimoni, l'afronta al nuvi i la seva família, i es va convèncer a si mateixa que les tragèdies que l'han assetjat són un càstig per aquest error del passat. El comportament de Tehil·là la resta de la seva vida expressa un intent de solvatar aquest pecat, obtenir el perdó abans de morir i poder ser enterrada al cementiri de la muntanya de les Oliveres de Jerusalem, al costat del lloc on la tradició jueva situa la vall de Josafat.

## Notes i referències

* ↑ Segons la tradició jueva, cal demanar perdó al nuvi en cas de cancel·lació.
* 1 2 3 4 5 D.A., 2015, p. 99-136.
* ↑ Ilany, Ofri «Therapy Through S.Y. Agnon Stories Helps the Elderly Face Their Realities». Haaretz, 06-09-2007 [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ Ben-Dov, 2010, p. 203-210.

## Bibliografia

* Ben-Dov, Nitza «“The Dead Do Not Praise the Lord”: Alter's Psalms, Agnon's “Tehilla,” Pasternak's Doctor Zhivago». Hebrew Studies, 51, 1, 2010, pàg. 203-210.
* D.A. «Tehil·là (תהלה), de X. Y. Agnon (עגנון ש״י). Estudi introductori i traducció de l'hebreu». Tamid, 11, 2015, pàg. 99-136. DOI: 10.2436/20.1006.01.45.
# Eventració

Una eventració o hèrnia incisional és un tipus d'hèrnia causada per una dehiscència o una cicatrització d'una incisió quirúrgica abdominal. Les més freqüents són degudes a incisions mitjanes de l'abdomen en la cirurgia exploratòria abdominal, les eventracions ventrals sovint també es classifiquen com "hèrnies ventrals" a causa de la seva ubicació. No totes les hèrnies ventrals són d'incisions, ja que algunes poden ser causades per altres traumatismes o problemes congènits.

## Causa

Les hèrnies incisionals solen ser causades per una debilitat de les ferides quirúrgiques, que pot ser causada per un hematoma, un seroma o una infecció, tot això provoca una disminució de la cicatrització de la ferida. També poden ser causats per l'augment de la pressió intraabdominal a causa d'una tos crònica (com en l'MPOC), restrenyiment, retenció urinària (com en l'HBP), embaràs, o ascites. També poden resultar d'una tècnica quirúrgica deficient.

## Tractament

La reparació tradicional "oberta" de les hèrnies incisionals pot ser bastant difícil i complicada. El teixit debilitat de la paret abdominal es reforça mitjançant una malla protètica.

## Referències

* ↑ Diccionari Enciclopèdic de Medicina
# Etrusc (desambiguació)

«Etrusc» té aquests significats:
Lingüística:
Etnologia:
Onomàstica:
# Emili Panach i Ramos

Emili Panach i Ramos (Alboraia, març de 1913 - València, setembre de 1983) va ser un poeta i historietista valencià, que signava amb el pseudònim de Milo.
Col·laborador gràfic en premsa, va crear el personatge Lapicerín a El Peque, suplement infantil que el diari Jornada va llançar en novembre de 1941 i que acabaria adoptant el nom del popular personatge posteriorment.
A principis dels anys 1940 va col·laborar amb Editorial Valenciana dibuixant alguns episodis de Mister Bluff, junt a Soriano Izquierdo. Però la pràctica totalitat de la seua obra es va publicar en premsa, publicant acudits gràfics primer a Jornada, d'on seria acomiadat a causa d'un acudit sobre la loteria nacional que va ser entés com una burla cap al governador militar de València, Francisco Javier Planas de Tovar, recentment cessat.
Aleshores començaria a col·laborar amb Levante, on va destacar per la seua secció El Món per un Forat, una de les poques col·laboracions en valencià que es podien llegir a la premsa durant el franquisme, consistent en un xicotet poema acompanyat d'un acudit gràfic.
Vinculat al món de la cultura valenciana, Panach va realitzar unes caricatures de diferents personalitats del valencianisme durant la II Semana Cultural Valenciana, realitzada pels anys 1930. També va estar vinculat al món de les falles, guanyant diversos premis de llibrets de falla, i sent guardonat amb el premi de poesia festiva dels Jocs Florals de València de 1962, organitzats per Lo Rat Penat, per la seua obra "Cant al Segle XX". A finals dels anys 1970 va col·laborar amb la revista Murta, escrita en valencià secessionista.
En 1992 l'Ajuntament de València li va dedicar un carrer a Benimaclet, a petició de Lo Rat Penat, qui també posà el seu nom a un dels premis extraordinaris en llibrets de falla que organitza l'entitat.

## Referències

* ↑ Apartat de Notes en "Historia del Tebeo Valenciano", 84-87502-23-7
* 1 2 Entrada de Panach en "Historia del Tebeo Valenciano", 84-87502-23-7 (pg. 420)
* ↑ Entrada de Panach en Diccionario de uso de la historieta española, de Jesús Cuadrado, 84-8213-054-4
* 1 2 Parece que fue ayer de Juan Alfonso Gil Albors, Carena Editors, S.l., 2004
* 1 2 D'un país que ja anem fent: miscel·lània d'homenatge a Josep Lluís Bausset ISBN 8484153371
* ↑ Vore portada del propi poema, publicat amb motiu dels jocs florals.
* ↑ Benimaclet calle a calle, secció del periòdico Las Provincias del 23 de març de 2011
# La Serra (Sant Llorenç Savall)

la Serra és una masia documentada des del segle xiv en territori del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Mas de grans dimensions a llevant del poble, al costat esquerre de la carretera de Sant Llorenç Savall a Gallifa. La masia està formada per múltiples cossos annexos que s'han anat afegint al llarg del temps, per això té l'aspecte de ser molt gran i una mica caòtic. Avui en dia és una granja moderna on es conreen les terres dels voltants.

## Referències

* 1 2 «Can Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# Zoran Vujčić

Zoran Vujčić (Čabar, 1 d'octubre de 1961) és un exfutbolista croat. Va jugar com a davanter.
Durant la seua carrera va jugar al Hajduk, Solin, Cibalia, Rijeka, Llevant i Zadar.

## Referències

* ↑ «Los tres yugoslavos del Levante nacidos en el 61» (en castellà). ElDesmarque, 31-01-2015. [Consulta: 2 desembre 2023].
# Øyvind Asbjørnsen

Øyvind VonDoren Asbjørnsen (nascut el 28 de novembre de 1963) és un productor de cinema, director i emprenedor noruec.
Ha realitzat diversos documentals, sèries de televisió i curtmetratges. Un dels seus treballs més destacats va ser El príncep dels escacs, un documental de 2005 sobre el prodigi dels escacs de 13 anys Magnus Carlsen. És el productor executiu i director de fotografia del llargmetratge documental MAGNUS que es va estrenar mundialment al Festival de Cinema de Tribeca l'abril de 2016. Øyvind Asbjørnsen ha utilitzat des de principis dels anys 90 el pseudònim Asa Von Doren en moltes de les seves pel·lícules. El 2016 també va canviar el seu nom per incloure Von Doren com a segon nom. Es va graduar a la London Film School el 1987.
També ha escrit alguns guions i llibres com George the green boy i Words of wisdom.
Asbjørnsen va fundar i va ser l'editor en cap de Fritt Forlag. També és el cap de la productora Main Island Production. Des de setembre de 2013 fins a setembre de 2016, Asbjørnsen va treballar com a editor en cap a NKI Forlaget. Von Doren Asbjornsen és el fundador de la companyia independent de rellotges Von Doren - Fine Timepieces.

## Referències

* ↑ El príncep dels escacs
* ↑ Øyvind Asbjørnsen a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ «MAGNUS». Arxivat de l'original el 2016-08-09. [Consulta: 30 maig 2022].
* ↑ «Geir den grønne gutten - Øyvind Asbjørnsen».
* ↑ Main Island Production
* ↑ «NKI Forlaget». Arxivat de l'original el 2011-10-01. [Consulta: 30 maig 2022].
* ↑ Von Doren - Fine Timepieces.
# Øystre Slidre

Øystre Slidre és un municipi situat al comtat d'Innlandet, Noruega. Té 2.220 habitants (2016) i té una superfície de 963 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Heggenes.
El municipi limita amb Nord-Aurdal i Vestre Slidre al sud, amb Vang a l'oest, amb Gausdal, Sør-Fron, i Nord-Fron a l'est, i amb Vågå al nord. Øystre Slidre és part del districte tradicional de Valdres, situat al centre-sud de Noruega, entre les valls de Gudbrandsdal i Hallingdal.
El punt més alt és el mont Rasletind, a una altitud de 2.010 metres sobre el nivell del mar. Al voltant del 73% de la superfície és situada per sota dels 900 metres d'altura. Més del 10% de la terra és a més de 1.300 metres sobre el nivell del mar. Els punts més baixos es troben a 410 metres sobre el nivell del mar. Els abundants llacs i rius cobreixen 75 quilòmetres quadrats de la zona. Els llacs més grans són Vinstre, Yddin, Vangsjøen, Javnim i Olevatn.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 11 març 2016].

## Enllaços externs

* Øystre Slidre - Lloc web oficial
# Álvaro Fernández

* Aquest article tracta sobre el futbolista uruguaià. Vegeu-ne altres significats a «Álvaro Fernández (desambiguació)».
Álvaro Fernández (Villa Soriano, 11 d'octubre de 1985) és un futbolista internacional uruguaià que juga actualment al Seattle Sounders FC dels Estats Units.

## Biografia
### Club

Nascut a Villa Soriano, Fernández va començar a jugar al club Atenas de San Carlos. El 2007 signa un contracte amb el Montevideo Wanderers Fútbol Club. Després de 43 partits i 3 gols marcats amb el Wanderers, Fernández passa al Puebla de Mèxic abans de tornar a l'Uruguai per jugar amb el Nacional de Montevideo. Amb el Nacional, va marcar 4 gols que, en part, van ajudar el seu equip a guanyar la lliga 2008-2009.
El 2009 va jugar per primera vegada fora d'Amèrica, amb el club portuguès Vitória. No obstant això, aviat seria transferit a la Universidad de Chile. El 29 de juliol de 2010 els Seattle Sounders van confirmar-lo com a nou jugador del club nord-americà. El 31 de juliol juga el seu primer partit amb els Sounders en una victòria contra els San Jose Earthquakes (1-0). El 3 d'agost també jugaria amb els Sounders, marcant un dels gols que donaria la victòria al club contra l'Isidro Metapán. Els Sounders classificarien per a la Champions League de la CONCACAF 2010-11.

### Internacional

Amb la selecció de futbol de l'Uruguai, Fernández jugaria el seu primer partit l'1 d'abril de 2009 contra Xile en la fase de classificació per a la Copa del Món de futbol 2010. Un cop classificada la selecció nacional, Fernández va jugar un total de 4 partits amb l'equip, ajudant la Celeste a aconseguir la quarta posició mundialista.
El 14 de maig de 2011 és convocat per jugar un partit amistós contra la selecció de futbol d'Alemanya.

## Palmarès
### Club
#### Nacional

* Primera Divisió de l'Uruguai (1): 2008-2009.

#### Seattle Sounders FC

* US Open Cup (1): 2010.

### Internacional
#### Uruguai

* Copa del Món de futbol: 2010, quarta posició.

## Referències

* ↑ Sounders FC signs midfielder Alvaro Fernandez (anglès)

## Enllaços externs

* Perfil a MLS (anglès)
* Estadístiques de joc d'Álvaro Fernández a ESPN Arxivat 2009-02-09 a Wayback Machine. (anglès)
# Kalabagh

* Per a altres significats, vegeu «Muntanyes Kalabagh».
Kalabagh fou un estat tributari protegit al Panjab (Pakistan) al districte de Mianwali, del tipus zamindari, amb una superfície de 277 km². El governant portava el títol d'Awam Malik. Vers el 1600 la nissaga dels awans maliks es va establir a Dhankot, fortalesa natural no lluny de Kalabagh i van forçar als Bhangi Khel Khattaks de les muntanyes del nord a pagar tribut, i al final del segle XVIII foren reconeguts com a senyors de Kalabagh per Timur Shah Durrani de l'Afganistan. L'estat fou ocupat pels sikhs de Lahore el 1822, però Malik Allah Yar Khan va conservar el domini com a feudatari i pagant tribut. Va ajudar al tinent Herbert Edawardes (després Sir) a construir el fort de Dalipnagar a Bannu, i el seu fill Muzaffar Khan fou fet presoner en aquest lloc pels sikhs en la segona Guerra Sikh. Durant el motí de 1857 va reclutar cent homes i va defensar una de les portes de Peshawar i en recompensa va rebre el títol de Khan Bahadur. Malik Yar Muhammad Khan va pujar al tron el 1885.
La capital era Kalabagh (urdú: کالا باغ) avui una ciutat i "union council" al districte de Mianwali 32° 58′ N, 71° 33′ E﻿ / ﻿32.967°N,71.550°E﻿ / 32.967; 71.550 famosa per la seva sal. La ciutat està construïda en un turó de roca de sal sòlida, posada en capes una sobre l'altra formant terrasses la part superiors de les quals formen el carrer que passa per davant de les cases de la graderia immediata superior; ja abans de l'annexió de Panjab pels britànics, la ciutat era famosa per la sal, i ja els viatgers parlen de les seves meravelles en una data tan matinera com 1808, i encara es poden veure cases excavades en sal sòlida que sembla alabastre i les immenses capes de sal. La municipalitat es va crear el 1875.

## Llista dels darrers awans maliks

* Malik Allah Yar Khan, vers 1822
* Malik Muzaffar Khan vers 1857
* Malik Khan ???
* Malik Yar Muhammad Khan 1885-?
* Nawab Malik Ameer Muhammad Khan ?-1953, governador de la província de Pakistan Occidental 1960-1966 (+ 26 novembre 1967)

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Tadeusz Kepka

Tadeusz Kepka (27 de març de 1932 a Varsòvia, Polònia-18 de febrer de 2018, Mèxic) va ser un atleta i entrenador molt reconegut que va passar més de la meitat de la seva vida ajudant altres esportistes, sobretot mexicans, a impulsar les seves carreres.

## Biografia

Va deixar la seva ciutat natal, Varsòvia, als 34 anys per anar a Mèxic. Allà va conèixer molts esportistes, sobretot atletes d'elit, que el van fer créixer en el món de l'esport mexicà encara que ell ja era reconegut pels resultats obtinguts a Polònia.
A l'època de la Segona Guerra Mundial va patir diversos bombardejos i la decepció de no poder estudiar el que desitjava. Llavors, va trobar en l'atletisme la seva forma de vida, tot i que va triomfar a Mèxic, a milers de quilòmetres, allunyat de la terra que el va veure néixer.
Era un home amb un caràcter molt fort el qual exigia molt dels seus esportistes.
Va treballar amb molts atletes d'elit importants com el Dionicio Cerón, Arturo Barrios, Juan Máximo Martínez, Rodolfo Gómez, Isidro Rico i Martín Mondragón. Aquests o bé eren maratonistes, atletes de distàncies llargues, metres llisos, etc.
Amb Arturo Barrios Flores va guanyar un récord mundial (27:08.23 minuts) en els 10 mil metres llisos l'any 1989 a l'estadi Olímpic de Berlin a Alemanya. El registre fou el millor del món fins a l'any 1993.
Va rebre al 2017 el premi Orden al Mérito perquè va enriquir més de cinc dècades l'esport mexicà.
El seu quadre d'honor està format per records com: récord mundial als 10 mil metres pista amb Arturo Barrios, (aquest es va mantenir gairebé tres anys), récord mundial de mitja marató amb Dionisio Cerón, récord mundial de l'hora amb Arturo Barrios, guanyador en tres ocasions consecutives de la Marató de Londres, amb Dionisio Cerón, dos triomfs a la Marató de Nova York amb Germán Silva i la Medalla de plata al Campionat Mundial de Marató al 2005 amb Dionisio Cerón.
Tadeusz Kepka fou un dels entrenadors que van arribar de Polònia a Mèxic per preparar atletes com a part del programa dels Jocs Olímpics de l'any 1968, en un conveni. Però, al final va decidir quedar-s'hi.
Menys d'un any abans de morir, va ser diagnosticat de càncer, però, així i tot, va continuar fent allò que més li agradava, entrenar.

## Referències

* ↑ Ref no pertinent, parla d'un altre esportista. «Perfil: Hausleber, el genio que revolucionó la caminata en México» (en castellà), 13-03-2014. [Consulta: 22 gener 2021].
* ↑ Arnd Krüger: Viele Wege führen nach Olympia. Die Veränderungen in den Trainingssystemen für Mittel- und Langstreckenläufer (1850–1997). In: N. Gissel (Hrsg.): Sportliche Leistung im Wandel. Czwalina, Hamburg 1998, S. 41–56.
# Talla (Itàlia)

Talla és un municipi situat al territori de la província d'Arezzo, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis de Capolona, Castel Focognano, Castiglion Fibocchi i Loro Ciuffenna.
Pertanyen al municipi les frazioni de Bicciano, Capraia, Faltona, Pieve di Pontenano, Pontenano i Santo-Bagnena.

## Referències

Viccionari
# Província marítima de Palamós

La província marítima de Palamós és una de les trenta províncies marítimes en les quals el litoral espanyol està dividit. Aquesta província va des del riu Tordera fins a la frontera de França. Pel sud limita amb la província marítima de Barcelona i pel nord limita amb les aigües nacionals de França.
La capitania d'aquesta província es troba a la població de Palamós, essent també el port de Palamós el port principal de la província.
Consta dels següents districtes:
* Blanes (BA-4), que va des del riu Tordera fins a la punta de Salions.
* Palamós (BA-5), que va des de la punta de Salions fins al Cap Castell.
* Roses (BA-6), que va des del cap Castell fins al límit de les aigües nacionals a la frontera francesa.

## Referències

* ↑ Ministerio de Fomento.
# Llista de batalles de la guerra del Peloponnès

Les batalles més destacades de la guerra del Peloponnès foren:
* Batalla de Sibota
* Batalla de Potidea
* Batalla de Calcis
* Batalla de Naupacte (429 aC)
* Batalla de Tanagra (426 aC)
* Batalla d'Olpes
* Batalla de Pilos
* Batalla d'Esfactèria
* Batalla de Dèlion
* Batalla d'Amfípolis
* Setge de Siracusa (413 aC)
* Batalla de Mantinea (418 aC)
* Batalla de Sime
* Batalla de Cinossema
* Batalla d'Abidos
* Batalla naval de Cízic
* Batalla de Nòtion
* Batalla naval de les Arginuses
* Batalla d'Egospòtam
# Emili Piera i Cardó

Emili Piera Cardó (Sueca, la Ribera Baixa, 6 de gener de 1954) és un periodista (llicenciat per la Universitat Complutense de Madrid) especialitzat en temes d'agricultura i medi ambient i també guionista.

## Biografia

Ha fet humor en premsa, ràdio i televisió. Ha estat col·laborador i redactor a diversos diaris i revistes (entre les quals figuren l'Avui, El País o El Temps, Diari de Girona i La Vanguardia, com també a alguns mitjans de comunicació (TVE, on va ser redactor durant molts anys, o Ràdio Nacional d'Espanya. Autor de diversos documentals de llarga durada a Canal 9, TVE i l'antic canal Hispavisión.
Des de 1991 manté una columna diària a Levante-EMV sota diversos encapçalaments. El seu títol actual és "Con gusto". Responsable de la secció de gastronomia de Cartelera Turia. Membre de l'equip tècnic de la Fira del Llibre de València i professor del Màster de Gestió Ambiental dirigit pel professor Tomas Carpi a la Universitat de València. Col·laborador de diverses universitats. Fundador amb Aureli Domènech del Festival Agroeròtic de l'Alcúdia.
És autor de les novel·les L'any de la invasió, Mort al Palau (en col·laboració amb Tonino Guitián) i El punyal d'Abraham (finalista dels Premis Octubre) i de La nostra cuina, i l'assaig Dietari de guerra. És un dels autors del llibre Nosaltres, exvalencians.
Des d'abril de 2016 dirigeix la col·lecció «Papers de Premsa» de la Institució Alfons el Magnànim-Centre Valencià d'Estudis i d'Investigació.

## Publicacions
### Obres de divulgació

* 1998: El cas de l'Albufera: zones humides valencianes
* 2002: La nostra cuina
* 2005: Dietari de guerra
* 2006: L'aigua de tots

### Relat de viatges

* 2010: El camí de les estrelles

### Guía turística

* 1994: Passejades per Xàtiva

### Humor

* 1990. La Cosa Nostra

### Novel·les

* 1987: L'any de la invasió
* 1995: El punyal d'Abraham
* 1999: Mort al Palau
* 2015: L'any del devorador

### Reculls d'articles

* 2000. El moscardón
* 2006. Columnas de agua

## Reconeixements

* Premi Llibertat d'Expressió de la Unió de Periodistes Valencians (1984).
* Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians del 2005 per Dietari de guerra

## Referències

* ↑ «Emili Piera Cardó». Universitat d'Alacant. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 12 juny 2013].
* ↑ «El Magnànim recupera Papers de Premsa con los artículos de J. V. Aleixandre. Emili Piera se hará cargo de la colección para darle un nuevo impulso» (en castellà), 28-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-05-13. [Consulta: 28 abril 2016].
* ↑ Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians

## Enllaços externs

* Emili Piera i Cardó al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
# Krasnogirske

Krasnogirske (en (ucraïnès): Красногірське) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 211 habitants. Pertany al districte de Bilogorsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Krasnogvardiske (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Krasnogvardéiskoie».
Krasnogvardiske (en ucraïnès: Красногвардійське, en rus: Красногвардейское, Krasnogvardéiskoie) és un assentament de tipus urbà (un possiólok) de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2021 tenia 11.073 habitants. És la seu administrativa del districte homònim.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].