OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adolfo Lagos Escalona

Adolfo Lagos Escalona (Madrid, 18 d'agost de 1907-Madrid, 13 de juny de 1980) va ser un polític espanyol.

## Biografia

Nascut en si d'una família de tradició catòlica i conservadora, no obstant això, militaria en els ambients polítics d'esquerra. Arribaria a afiliar-se al Partit Comunista d'Espanya (PCE). En la seva joventut va treballar a Madrid per a la companyia ferroviària MZA. Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les forces republicanes, passant a formar part del comissariat polític de l'Exèrcit Popular de la República. Durant el transcurs de la contesa va arribar a exercir com a comissari de la 35a Brigada Mixta i de la 3a Divisió. Després del final de la contesa va marxar a l'exili, traslladant-se a la Unió Soviètica, on va contreure matrimoni amb Alicia Cabezas Pérez.
No tornaria a Espanya fins a 1976, després de la mort de Franco. Va morir a Madrid en 1980.

## Referències

* 1 2 Clavero Salvador, 2012, p. 27.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 179-375.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 375.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 179.
* 1 2 Clavero Salvador, 2012, p. 28.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Clavero Salvador, Javier. La herencia de Manolito. De Benamargosa a Aldea del Obispo. Ed. J. Clavero Salvador, 2012. ISBN 978-84-615-8835-0.
# Abu-l-Abbàs Abd-Al·lah ibn Ibrahim

Abu-l-Abbàs Abd-Al·lah (I) ibn Ibrahim —àrab: أبو العباس عبد الله بن إبراهيم, Abū l-ʿAbbās ʿAbd Allāh ibn Ibrāhīm— (? - ?) fou el segon emir aglàbida d'Ifríqiya (812-817).
El 811 fou enviat pel seu pare a reprimir una revolta dels Hawwara kharigites a la Tripolitana. Durant la lluita va quedar assetjat a Trípoli pel rustúmida Abd-al-Wahhab de Tahart. En conèixer la mort del seu pare (812) va fer la pau amb Abd-al-Wahhab i va tornar a Abbasiyya, la capital aglàbida, per fer-se càrrec del govern.
Va governar del 812 fins a la seva mort el 25 de juny del 817. El seu període es caracteritza per la imposició d'una dura fiscalitat, que els historiadors consideren no alcorànica.
El va succeir el seu germà Ziyàdat-Al·lah ibn Ibrahim.

## Referències

* «ʿAbd Allāh b. Ibrāhīm». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 16 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/abd-allah-b-ibrahim-DUM_0019>
# Abadia de Novalaise

L'abadia de la Novalaise és una abadia benedictina situada al municipi italià de Novalesa (en francès Novalaise), a la regió de Piemont, limítrof de França.

## Història

Aquesta abadia fou fundada el 30 de gener de 726 als peus del Mont Cenis, per Abbó de Provença, rector de la Mauriena i de Susa i futur patrici de Provença. La rica abadia dels sants Pietro i Andrea va conèixer un renom molt gran renom durant l'dinastia carolíngia en què acull més de cinc-cents monjos. Un dels seus pares abats, Eldradi, originari del petit poble d'Ambel, al Delfinat, ha estat canonitzat.
Incendiada el 906 per bandes sarraïnes, va esdevenir després un dels centres culturals més importants de l'edat mitjana.
Fou reconstruïda el 1710 i restaurada el 1890. Els seus murs són tanmateix els murs originals. Els frescos del segle xi que adornen les seves quatre capelles estan ben conservats.
El 1973 el monestir va tornar als benedictins de la Congregació de Sant Jordi.

## Notes

* ↑ Paul-Albert Février, La Provence dels orígens a l'any mill, pàgina 491

## Enllaços externs

* (italià) lloc web de l'abadia de Novalese
# Còlit de Somàlia

El còlit de Somàlia (Oenanthe phillipsi) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) pròpia de l'Àfrica subsahariana. Es troba a Etiòpia i Somàlia. Habita els matollars secs subtropicals o tropicals i pastures de terres baixes seques subtropicals o tropicals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «còlit de Somàlia». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 712. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Somali Wheatear. Oenanthe phillipsi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 27 gener 2021].
# Zelioni

«Zelioni» té aquests significats:
* Zelioni (Volgograd), localitat de l'óblast de Volgograd, a Rússia
* Zelioni (Kamtxatka), localitat del krai de Kamtxatka, a Rússia
* Zelioni (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Domini provincial de Bergelen

El Domini provincial de Bergelen (en neerlandès Provinciedomein Bergelen) és un parc natural a Gullegem, un nucli del municipi belga de Wevelgem. El parc va crear-se al marge de l'Heulebeek a la fi del segle xx a l'entorn d'una sorrera que havia servit per a la construcció de l'autopista A17 Tournai-Bruges.
L'antiga sorrera va transformar-se en un estany artificial d'unes deu hectàrees. El 1996 la diputació de la província de Flandes Occidental va comprar un primer tros de terres de 30 hectàrees. Es van mantenir els prats humits a les ribes de l'Heulebeek, la resta va reforestar-se, perquè aquesta part de la província no tenia gaire boscs. A poc a poc el domini va eixamplar-se i avui cobreix 49 hectàrees. Els arbres del bosc nou són força joves, però ja comença a esdevenir un lloc de passeig molt agradable. S'ha creat també un camí eqüestre.
A la vora de l'estany s'ha construït un amagatall del qual es poden observar els ocells aquàtics. Es troben uns monuments al parc: un calvari envoltat de tells i una masia anomenat Bulskamphoeve. En aquesta masia de tipus quadrada, un monument llistat típic de la zona a la qual hi havia una cafeteria i un centre de teràpia al qual s'utilitzen ponis per a reintegrar o curar joves fins a catorze anys. El 2008 va tancar i després de moltes tergiversacions el maig del 2014 va començar l'obra de reforma, per transformar-la en cafetaria i edifici tècnic per als serveis de manteniment del parc natural. El primer esment escrit de la masia fortificada data del 1549. Era un edifici en forma de ferradura circumdat de fossats. Repetides vegades va ser destruïda durant les guerres que van tocar aquesta zona. Els edificis actuals daten del 1775. El portal amb colomar i habitació per un criat van ser destruïts a la Primera Guerra Mundial. El fossat va ser terraplenat als anys 1950, però a l'inici del segle XXI va tornar a ser excavat.

## Enllaços externs

* Fotos de la reserva, Web oficial de la Província de Flandes Occidental.

## Referències

* ↑ «Provinciedomein Bergelen» (neerlandès), Web oficial de la vila de Wevelgem
* ↑ Mesdag, Joyce «Renovatiewerken in Bergelen (Va començar l'obra de renovació a Bergelen)» (en neerlandès). Het Laatste Nieuws, 23 maig 2014 (2014-05-23) [Consulta: 6 setembre 2014].
* ↑ Mesdag, ibídem.
* ↑ Natuurpunt Wevelgem-Menen (Punt natura de Wevelgem i Menen. «Provinciedomein Bergelen» (en neerlandès), s.d.. Arxivat de l'original el 2014-07-02. [Consulta: 6 setembre 2014 (2014-09-06)].
* ↑ Mahieu, J. «Bulskamphoeve». A: Provinciedomein Bergelen (pdf) (en neerlandès). Bruges: Diputació de la Província Flandes Occidental, 2008, p. 3-4 [Consulta: 7 setembre 2014]. Arxivat 2014-09-07 a Wayback Machine.
# Egretta dimorpha

Egretta dimorpha és una espècie d'ocell de la família dels ardèids (Ardeidae) que sovint és considerada una subespècie d'Egretta garzetta. A diverses llengües rep el nom de martinet dimòrfic (anglès: dimorphic egret. francès: aigrette dimorphe). Habita la costa, aiguamolls i manglars de Madagascar, Aldabra, les illes Comores, Tanzània i el sud-est de Kenya, amb les illes de Mafia i Pemba. Antany també a Seychelles.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 211. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Dona asseguda (escultura)

L'escultura urbana Dona asseguda, ubicada a la carrer San Francisco, davant de l'edifici antic de la universitat, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Manuel Martínez Hugué, i està datada la seua inauguració el 1996.
L'escultura està signada per l'autor a 1930, tot i que no va ser instal·lada en la seva ubicació fins a 1996, col·locant-se davant del casalot de la Universitat amb la finalitat de commemorar la fi de les obres de remodelació de diversos carrers del nucli històric i del centre d'Oviedo. L'obra, es caracteritza per les seves formes arrodonides i les textures rugoses fruit del llenguatge del cisellat de l'artista.

## Referències

* 1 2 «Escultura «Mujer sentada»» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 2 gener 2019].
* 1 2 3 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 2 gener 2019].
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ Adolfo Casaprima, «Escultura pública de Oviedo», Ayto. de Oviedo, 2001.
# El Barraco

El Barraco és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Personatges il·lustres

* Carlos Sastre (1975), ciclista guanyador del Tour de França 2008.
* Víctor Sastre (1943), fundador i director de la Fundació Provincial Esportiva Víctor Sastre i pare de Carlos Sastre.
* José María Jiménez Sastre (1971 - 2003), ciclista.
* Ángel Arroyo (1957), ciclista.
* Aureo Herrero (1904 - 1995), guitarrista i compositor.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# El Barri (Tona)

* Pel que fa al nucli de masies homònim, vegeu Conjunt del Barri (Tona).
El Barri és una masia de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El primitiu Barri era una masia amb la majoria dels murs de tàpia, i possiblement, el portal d'entrada era dovellat. D'aquesta només se'n conserva una part al sector més baix de la casa. Després de la Guerra del Francès, i degut a un incendi (1809), es reconstruí la casa, aprofitant elements de diferents reconstruccions anteriors i d'una manera molt desigual, molt semblant a les masies que constituïen el conjunt del Barri.

## Història

El nom de Barri apareix documentat per primera vegada al 20 d'abril de 1011, en una donació del sacerdot Honest a Santa Maria de Ripoll. El 1073, Miró Gotmar, va dotar als habitants del Barri amb diners destinats a la restauració de Sta. Maria del Barri, propietat dels habitants del mas. El mas, però, no és documentat fins al 1248, quan Pere des Barri és esmentat com a hereu del mas, succeït per Berenguer des Barri fins al 1280. Al 1307, Berenguer des Barri, un dels hereus, havia mort i actuà com a usufructuaria del mas la seva viuda Ramona amb el seu hereu Ramon des Barri. Els Barri depengueren dels Castelles fins al 1330, en que una redempció o absolució parcial, el 1379, culminà amb l'abolició del domini personal. A partir d'aquest moments començà amb l'ennobliment dels Barri, que van passar a ser senyors directes i alodials del mas. A partir del segle xv el cognom Barri es convertí en Desbarri, signe de la noblesa. El 1675 va passar Jaume Puig de Perafita, hereu universal de Jaume Domènech i Desbarri. Morí l'11 de setembre de 1714 i la seva dona s'ocupà de l'herència, com a tutora del seu fill. El 19 d'agost de 1745 es va fer una subhasta dels béns dels Puig i Manresa per pagar els seus deutes i el mas passà als Planell, fins al 1822. Però va anar venent el mas, encara que van cedir Sta. Maria del Barri a la parròquia de Tona. Finalment van vendre la casa als Riumbau, malgrat els Planell hi tingueren drets fins a finals del segle xix. Durant la Guerra del Francés, el 1809, varen cremar la casa del Barri que fou restaurada entre els anys 1827-1828.

## Referències

* 1 2 «El Barri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Duo-Art

Duo-Art era una de les tecnologies punta dels pianos reproductors de principis del segle xx, introduït el 1914 per Aeolian Company, com també ho foren American Piano Company (Ampico), introduït el 1911, i Welte-Mignon, ja des del 1905. Possiblement la tardança de la companyia Aeolian es va deure al fet que van experimentar amb intents fallits per crear un piano sincronitzat amb fonògrafs i, més tard, s'adonaren que els melòmans no volien ser passius i volien crear els seus propis enregistraments.
Com va passar amb el cas d'Ampico, els rotlles de Duo-Art no enregistraven la dinàmica, de manera que era molt important la feina posterior feta pels editors musicals per obtenir enregistraments de gran fidelitat. Un dels treballadors que s'hi dedicaven fou el jove George Gershwin durant els anys 1916-1919.
Aquest mecanisme, fabricat per Aeolian Company, fou comercialitzat per marques de piano com Weber, Steck, Stroud, Wheelock i Steinway.

## Referències

* 1 2 «The Reproducing Piano - Duo-Art» (en anglès). The Pianola Institute. [Consulta: 5 agost 2015].
* ↑ Reblizt, Arthur A. Player Piano: Servicing and Rebuilding (en anglès). Maryland: Vestal Press, 1985, p. 172. ISBN 978-0-911572-40-7.

## Enllaços externs

* The reproducing piano Duo-Art (en anglès)
* Reproducing piano (en anglès)
* The world's greatest authority on the Duo-Art piano, Obituary of Gerald Stonehill, The Daily Telegraph, 8 Mar 2011.
# El Pilaret del Gespal

El Pilaret del Gespal (o lo Pilaret del Gespal) és una muntanya de 2.332,2 metres d'altitud que es troba entre els antics termes municipals de Barruera i Durro, tots dos integrants actualment del municipi de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça.

## Referències

* 1 2 «el Pilaret del Gespal | enciclopedia.cat». [Consulta: 2 novembre 2022].
# El Pilar (Madrid)

El Pilar és un barri de Madrid integrat en el districte de Fuencarral-El Pardo. Té una superfície de 135,99 hectàrees i una població de 49.819 habitants (2009). El 88,43% aproximadament és de nacionalitat espanyola, mentre que l'11,57% té nacionalitat estrangera.

## Situació

Limita al nord amb Mirasierra, al sud amb Valdeacederas (Tetuán), a l'oest amb Peñagrande i a l'est amb La Paz. Està delimitat al nord amb l'Avinguda del Cardenal Herrera Oria, a l'est pel carrer Ginzo de Limia, al sud pel carrer Sinesio Delgado i a l'oest pet l'Avinguda de la Ilustración i el Camino Ganapanes.

## Història

La construcció del barri, iniciada a la fi de la dècada de 1950 i principi dels anys 1960, va ser a càrrec de la iniciativa privada del promotor Josep Banús, que es va aprofitar d'àmplies superfícies disponibles (buides completament d'edificació), i del sòl barat, per construir grans conjunts d'habitatges modests que alberguessin a la massiva immigració obrera que començava a rebre Madrid, procedent de zones rurals de tot Espanya. Les construccions, de qualitat deficient, aprofitaven al màxim les parcel·les en superfície i altura, sense atendre amb prou feines a la necessitat d'equipaments, transport públic i serveis que aquesta massificació de població hagués requerit. A partir de 1970 i aprofitant els grans buits sense construir que encara quedaven, es van construir algunes edificacions de millor qualitat, orientades a població de major nivell econòmic, gràcies a la revaloració del sòl, per la seva bona ubicació i la seva proximitat a les masses forestals de la zona nord-oest de Madrid.
Actualment segueix sent un barri fonamentalment residencial, on predominen els blocs d'edificis alts, fins i tot per sobre de deu altures, malgrat la qual cosa compta amb diversos parcs com són el Parc Norte, el Parc de la Vaguada i el Parc d'Altamira. Posseeix un gran poliesportiu municipal amb piscines d'estiu, climatitzades, diversos camps de futbol i pistes de tennis, bàsquet i futbol sala, gimnàs, pavelló poliesportiu, etc. També posseeix una altra piscina climatitzada al parc de la Vaguada.

## Transport

Al seu territori hi ha 3 estacions de metro: Herrera Oria i Barrio del Pilar ambdues de la (L9) i Peñagrande (L7); i una quarta molt propera: Begoña (L10)
També passen nombrosos autobusos de l'EMT: 42, 49, 67, 83, 126, 128, 132, 133, 134, 137, 147, etc.

## Enllaços externs

* Estadística del districte Fuencarral-El Pardo
* Ortofoto de Fuencarral-El Pardo i mapes del districte i els seus barris, amb les seccions censals Arxivat 2011-11-12 a Wayback Machine.
* Barrio del Pilar Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine. a la Madripedia
* Barri del Pilar
* BarriodelPilarHoy.es Arxivat 2012-12-08 a Wayback Machine.
# El Pinar

* No s'ha de confondre amb pineda o Píñar.
«El Pinar» té aquests significats:
* Pinar (bosc), bosc de pins
* Toponímia:
** El Pinar (Bertí), pineda de Sant Quirze Safaja (Moianès)
** El Pinar (Granada), municipi de la província de Granada, a Andalusia
** El Pinar (Reus), urbanització de Reus, al Baix Camp
** El Pinar (Rubí), nucli de població de Rubí, al Vallès Occidental
** El Pinar (Uruguai), balneari del departament de Canelones, a l'Uruguai
** El Pinar de El Hierro, municipi de l'illa d'El Hierro a les illes Canàries
** El Pinar del Grau, barri de Castelló de la Plana, a la Plana Alta
** Pinar dels Flares, muntanya de 336 metres de Capçanes a la comarca del Priorat
** Pinar i Portús (l'Ametlla del Vallès)
** Cap del Pinar (Son Servera), cap que fa de partió entre els termes municipals de Son Servera i Capdepera a Mallorca
** Cap del Pinar, cap de l'illa de Mallorca al municipi d'Alcúdia
** Platja del Pinar, platja de Castelló de la Plana, a la Plana Alta
** Urbanització El Pinar, urbanització de Castellvell del Camp
* Miscel·lània:
** Fútbol Club Pinar del Río, club de futbol de la ciutat de San Cristóbal, a la província de Pinar del Río (Cuba)
** El Pinar, edifici més conegut com a Casa Manuel Arnús, a Barcelona.

## Vegeu també

* Pineda
# El Romaní

* Per a altres significats, vegeu «El Romaní (Sollana)».
El Romaní o Cal Romaní és una masia del municipi de Figaró-Montmany, pertanyent a la comarca del Vallès Oriental, dins de l'àmbit de l'antic poble rural de Montmany de Puiggraciós. És a ponent del terme i al nord-oest del que fou el nucli principal del poble de Montmany, on hi ha l'antiga església de Sant Pau de Montmany i la masia de l'Ullar. És a prop i a ponent del Castell de Montmany, al costat de llevant de la Solella del Romaní, al nord-oest de la Casa Blanca i al nord de Cal Pèl-roig.
Fou esmentat per primera vegada en el fogatge del 1497. La masia ha patit nombroses reformes al llarg del segle xx, ja que l'estructura original es trobava en força mal estat.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Romaní | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 5 febrer 2022].
# El Pla (Guixers)

El Pla és una masia situada al sector oriental del municipi de Guixers, a la comarca catalana del Solsonès, a una altitud de 1.246 metres. Es troba al vessant de la solana, a la Serra dels Prats, entre Sisquer i Montcalb, al marge dret del torrent de Fontanella.
A prop hi passa la carretera asfaltada al Collell i Montcalb.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# El crack cero

El crack cero és una pel·lícula de l'any 2019 rodada en blanc i negre, dirigida per José Luis Garci i protagonitzada per Carlos Santos. Es tracta de la preqüela de El crack (1981), que narra de nou les recerques del detectiu Germán Areta en els anys convulsos de la Transició Espanyola.

## Argument

Sis mesos després del suïcidi del famós sastre Narciso Benavides, una dona casada misteriosa i atractiva visita Germán Areta, prestigiós expolicia de la Brigada Criminal i ara detectiu privat, perquè iniciï una recerca exhaustiva sobre el “Cas Benavides”. La dona està convençuda que el sastre, que era el seu amant, va ser assassinat. Encara que el seu instint li diu a Areta que la gent només mata per amor o per diners, anirà descobrint que hi ha més motius, i més d'un sospitós, per assassinar al sastre...

## Repartiment

* Carlos Santos Rubio: Germán Areta
* Miguel Ángel Muñoz: Cárdenas, "el Moro"
* Luisa Gavasa: Moli
* Patricia Vico: Remedios
* Pedro Casablanc: Don Ricardo
* María Cantuel: Adela
* Macarena Gómez: Luisa
* Raúl Mérida: Johnny Olas
* Cayetana Guillén Cuervo: Conchita
* Luis Varela: Rocky
* Ramón Langa: Vergara
* Andoni Ferreño: Luengo
* Alfonso Delgado:
* Jacobo Dicenta:
* Samuel Miró:
* Susana Paz:
* Jero García: Mendoza
* Daniel Huarte: Meri

## Crítiques

| « | "Una pel·lícula d'un altre temps. Una relíquia meticulosa i calmada (...) tan deliberadament antiga, tan seva, tan insòlita, tan valenta, tan suïcida, tan desigual, tan personal, que es dona la volta: igual és el més fresc, per diferent | » |
| — Javier Ocaña:El País |||
| « | "El títol triat, a més d'una genialitat, és d'una eloqüència aclaparadora (...) una pel·lícula rodona, meritòria d'aquest Zero del títol (…) Puntuació: ★★★★ (sobre 5) | » |
| — Oti Rodríguez Marchante, ABC |||

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2019

| Categoria | Nominats | Resultat |
| Millor pel·lícula | Millor pel·lícula | Nominada |
| Millor director | José Luis Garci | Nominat |
| Millor actor | Carlos Santos Rubio | Nominat |
| Millor actor secundari | Miguel Ángel Muñoz | Nominat |
| Millor fotografia | Luis Ángel Pérez | Guanyador |

### VII Premis Feroz

| Categoria | Nominats | Resultat |
| Millor cartell | Millor cartell | Guanyadora |

## Referències

* ↑ 'El crack cero': una estimable precuela donde José Luis Garci rinde homenaje al cine negro y el Madrid de los 70, espinof.com
* ↑ El crack cero a Fotogramas
* ↑ La añeja modernidad, El País, 4 d'octubre de 2019
* ↑ Crítica de «El crack cero»: Redondo, completo, definitivo, perfecto, ABC, 4 d'octubre de 2019
* ↑ «75 Medallas CEC. ¡Conoce a los nominados!». Círculo de Escritores Cinematográficos. [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ «Ganadores de las Medallas CEC 2020». CEC. [Consulta: 14 juny 2020].
# Elara (satèl·lit)

Elara, també conegut com a Júpiter VII, és un satèl·lit natural irregular de Júpiter. Forma part del grup d'Himalia. Va ser descobert per Charles Dillon Perrine des de l'Observatori Lick, a Califòrnia, el 1905. Es va anomenar així en honor de la mare del gegant Titius, el pare del qual era Zeus. Va rebre el seu nom de manera oficial el 1975. Té un diàmetre mitjà de 85 km i gira al voltant de Júpiter en una òrbita prògrada amb un període de gairebé 260 dies.

## Referències

* ↑ Jacobson, R. A. «The orbits of outer Jovian satellites». Astronomical Journal, 120, 5, 2000, pàg. 2679–2686. Bibcode: 2000AJ....120.2679J. DOI: 10.1086/316817.
* 1 2 «NASA FACTS» (en anglès). NASA.
* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.