OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Montserrat Soto i Pérez

Montserrat Soto i Pérez (Barcelona, 1961) és una artista catalana que treballa principalment la fotografia i les instal·lacions, sobretot en format de sèries. Treballa l'espai, el lloc i el paisatge, analitzant el buit com un element destacat. Algunes de les seves sèries més reeixides documenten magatzems de museus i/o cases de col·leccionistes. L'any 2019 va guanyar el Premi Nacional de Fotografia d'Espanya per la seva "preocupació per l'ecologia i la memòria, que atorga a la seva obra un pes d'ordre polític antropològic i social".

## Biografia

Es va formar a l'Escola Massana i a la School of Fine Arts de Grenoble. Posteriorment va convalidar els seus estudis a París. Va realitzar la seva primera exposició individual el 1990. A Grenoble va coincidir amb el comissari Frederic Montornés mentre ella estudiava Belles Arts, i ell, a l'École du Magasin. A invitació de Montornés, va presentar una intervenció en un Espai 13 a les fosques, amb elements lumínics que assenyalaven un recorregut a l'interior de l'espai. Aquests efectes feien que els volums es tornessin complexos i en distorsionaven la percepció. El 1996 va muntar la instal·lació inversa a la Sala Montcada, on va convertir la sala d'exposicions en una superfície infranquejable d'arquitectures fotogràfiques.

## Exposicions destacades

* 1992 - Passes. Espai 13. Fundació Joan Miró, Barcelona
* 1996 - Sin nombre. Sala Montcada. La Caixa. Barcelona
* 2004 - Del umbral al límite. Koldo Mitxelena.
* 2005 - Tracking Madrid. Museo Nacional Arte Contemporáneo Reina Sofia. MNCARS
* 2006 - Archivos de Archivos. Centre d'Art la Panera
* 2006 - Museu Patio Herreriano. Valladolid
* 2007 - Lugar de silencios. Amb Dionisio Cañas. Centre d'Art Santa Mònica CASM. Barcelona
* 2008 - Pabellón a Caballo. Periferico de Caracas Arte Contemporaneo. Caracas. Veneçuela
* 2010 - Museu de Saragossa

## Referències

* ↑ «Montserrat Soto». Web. Hangar. [Consulta: 7 maig 2014].
* ↑ «.xml Montserrat Soto i Pérez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Morales, Manuel «La obra sobre el paisaje y la memoria de Montserrat Soto, premio Nacional de Fotografía» (en castellà). El País, 18-10-2019 [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ «Montserrat Soto, Premio Nacional de Fotografía 2019» (en castellà). El Cultural, 18-10-2019 [Consulta: 19 octubre 2019].
* 1 2 «Montserrat Soto. Tracking Madrid». Web. Museu Reina Sofía. [Consulta: 7 maig 2014].
* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS
* ↑ «FREDERIC MONTORNÉS I MONTSERRAT SOTO. A PARTIR D'UNA CONVERSA SOBRE EL BINOMI ARTISTA/COMISSARI. ESCOLA MASSANA». Web. Departament de Cultura. Arxivat de l'original el 13 d’octubre 2007. [Consulta: 7 maig 2014].

## Enllaços externs

* Montserrat Soto i Pérez - Lloc web oficial (anglès)
# Moriusaq

Moriusaq és un nucli de població de Groenlàndia (municipalitat de Qaanaaq) que té 21 habitants, que viuen majoritàriament de la caça de foques i ossos polars i de la pesca de peixos. Hi ha hagut un corrent migratori vers Qaanaaq al llarg dels últims anys.
# Municipi d'Överkalix

Överkalix (en suec: Överkalix kommun; en finès: Ylikainuun kunta) és un municipi del Comtat de Norrbotten, al nord de Suècia. El seu centre administratiu està situat a Överkalix.

## Localitats

Hi ha quatre localitats (o àrees urbanes) al Municipi d'Överkalix:
| # | Localitat | Població |
| 1 | Överkalix | 946 |
| 2 | Tallvik | 444 |
| 3 | Svartbyn | 281 |
| 4 | Vännäsberget | 207 |
El centre administratiu és en negreta

## Referències

* ↑ Statistics Sweden as of December 31, 2005

## Enllaços externs

* Överkalix Municipality Arxivat 2008-06-17 a Wayback Machine. - Lloc web oficial (anglès)
# Municipi d'Åre

Åre és un municipi de la regió mitjana de Suècia (Jämtland). Està situat als peus de l'Åreskutan. S'hi va celebrar el Campionat Mundial d'Esquí Alpí de 2019.

## Enllaços externs

* La pàgina del municipi
# Farnobius

Farnobius (?-377) fou un cabdill greutung.
Farnobius fou un dels guardians del rei Videric, juntament amb Alateu i Safrax que va demanar als romans travessar el Danubi en previsió de la invasió dels huns. Comandats pels teruings Alaviv i Fritigern, i acceptats pels romans, es van aliar amb els greutungs de Farnobius per creuar el Danubi i es van establir a Mèsia en 377, en territori romà com a federats.
Amb el temps Fritigern es va revoltar, i els teruings d'Atanaric, que no havien rebut permís per travessar el riu en mantenir les creences ancestrals, es van unir a la revolta. Frigeridus, fou nomenat magister militum de l'exèrcit romà a Illíria, va atacar als teruings a finals de la tardor de 377 a la batalla d'Ad Salices. i al grup de greutungs i taifals liderat per Farnobius a principis de l'hivern. Farnobius va morir a mans dels romans.

## Referències

* ↑ Peter Heather, The Goths
* ↑ (anglès) Ammià Marcel·lí, The later Roman Empire (A.D. 354-378)
* ↑ Ammià Marcel·lí escrivia la seva aniquilació, però Zòsim no.
# Red Bird

Red Bird o Wanig-suchka (Prairie du Chien, Wisconsin, 1788-1828) fou un líder de la tribu ameríndia winnebago (o Ho-Chunk) Fou líder en la Guerra Winnebago contra els Estats Units. Va ser durant molts anys un dels caps indis de Wisconsin més amable i de confiança. A finals de la dècada de 1820 Red Bird i els seus seguidors van començar a inquietar-se per les usurpacions dels minaires arribats a terra índia. La tribu també va ser pertorbat per la creença errònia que dos winnebago havia estat condemnat a mort a Fort Snelling en 1826 per un assassinat que no van cometre. A prop de Prairie du Chien el 28 de juny de 1827 Red Bird i tres companys van seguir el codi indi de venjança i sota la influència del licor assassinaren Registre Gagnier i Solomon Lipcap i feriren greument la filla petita de Gagnier. Van fugir després que la dona de Gagnier i el fill van escapar i van donar l'alarma a Prairie du Chien.
El 30 de juny de 1827, una banda de winnebagos va disparar al riu Wisconsin el vaixell "Oliver Perry" matant dos tripulants i ferint-ne d'altres. Amb una guerra índia amenaçant, es va mobilitzar a la milícia i s'enviaren tropes federals a Prairie du Chien des de la Caserna Militar Jefferson. Per evitar una guerra general, Red Bird i els seus companys es van rendir a Portage el 2 de setembre de 1827. Tot i que el cap esperava la dignitat de ser condemnat a mort, va ser portat a Prairie du Chien, on va morir de dissenteria a la presó el 16 de febrer de 1828. Alguns mesos més tard els altres indis foren perdonats. Considerat un dels incidents més dramàtics de la història de Wisconsin, la rendició del cap orgullós i ben plantat es va convertir en tema d'històries, pintures i obres de teatre.

## Notes

* "Per la història dels problemes de Red Bird, vegeu: Snelling (autor suposat), Winnebago Outbreak of 1827, Wis. Hist. Colls., V, 143-154. Also: Moses M. Strong, Indian Wars of Wisconsin, Id., VIII, 254-265. Also: Col. Thos. L. McKenny, Winnebago War, Id., V, 178-204. Also: James H. Lockwood, Early Times and Events in Wisconsin, Id., II, 156-168. Also: Ebenezer Childs, Recollections, Id., IV, 172-174."

## Referències

* 1 2 «Odd Wisconsin Archive: The Surrender & Captivity of Red Bird» (Wisconsin Historical Society), 15-11-2012. Arxivat de l'original el 2014-04-22. [Consulta: 14 setembre 2013].
* ↑ «Winnebago Indian Chiefs and Leaders». Access Genealogy. [Consulta: 14 setembre 2013].
* ↑ «"History of Trempealeau County Wisconsin, 1917": Chapter 5: Decorah». Trempealeau Co. WIGenWeb Project. [Consulta: 14 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Wisconsin Historical Society Arxivat 2014-12-19 a Wayback Machine.
* Red Bird, Dictionary of Wisconsin biography Arxivat 2014-12-19 a Wayback Machine.
* Red Bird statue, other views, overlooking the northeast end of Lake Winnebago, al Parc Estatal High Cliff
# Barraca XXXVI (Aiguamúrcia)

La Barraca XXXVI és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una barraca de planta rectangular amb una façana de 3'05m d'alçada i una amplada de 6m aproximadament. La seva cornisa, lleugerament arquejada, li dona una aparença particular.
Les seves mides interiors són 3'40m de fondària per 4'4m d'amplada. Està coberta amb falsa cúpula i la seva alçada màxima sota clau és de 3,62 m.
Potser el millor detall d'aquesta barraca és el seu portalm construït a la perfecció amb un arc de mig punt magnífic i de gran harmonia.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca XXXVI». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# David Beigelman

David Beigelman (polonès: Dawid Bajgelman) (Ostrowiec Świętokrzyski, 6 d'abril de 1888 - Gliwice, 1944) també es coneix per Dawid Bajgelman i Dawid Beigelman, va ser un violinista, líder d'orquestra i compositor polonès de música i cançons de teatre yiddish.

## Biografia

Va néixer a Ostrowiec, a la Polònia del Congrés, en el si d'una família musical de Łódź, on va compondre i actuar en teatres yiddis molt jove. Es va convertir en director del teatre yiddis de Lodz el 1912.
Va escriure la música de les òperes de Julius Adler, Dos Skoytn-meydl i Di mume Gnendil i Di Sheyne Berta de Yankev Vaksman, totes escenificades a Lodz, i va organitzar la música per a The Dybbuk de S. Ansky. El 1929 va ser compositor i director musical del teatre Ararat de Łódź.
El 1940 es va veure obligat a traslladar-se al ghetto Litzmannstadt de Łódź, on va participar en la vida cultural del gueto com a director d'orquestra - el primer concert simfònic del gueto es va realitzar sota la seva direcció l'1 de març de 1941 - i com a compositor de obres i cançons orquestrals. Dues conegudes cançons de Beigelman que han sobreviscut i que s'interpreten fins avui són Kinder Yorn (els anys de la infància) i Tsigaynerlid (Gypsy Song), dedicades als gitanos que viuen al gueto. Va escriure cançons a les lletres d'Isaia Spiegel, incloent Makh tsu di eygelekh (Tanca els teus petits ulls) i Nisht keyn rozhinkes, nisht keyn mandlen (Sense panses, sense ametlles). També va col·laborar amb Moishe Broderzon escrivint cançons conegudes com Nisim, nisim i Yidn, Shmidn. També va col·laborar amb Moyshe Nudelman, David Herman i Yakov Rotbaum.
El 1944, Beigelman va ser deportat a Auschwitz, on va morir el febrer de 1945.

## Referències

* ↑ Lucjan Dobroszycki (Ed.). The Chronicle of the Lodz Ghetto, 1941-1944. New Haven: Yale University Press, 1984, Index to the English edition.
* 1 2 3 Zalmen Zylbercweig. Leksikon fun Yidish theater, Book one, column 161.
* 1 2 Kramer, Aaron (1999). Saul Lishinsky (ed.). The Last Lullaby: Poetry from the Holocaust. Syracuse University Press. p. 99. ISBN 0-8156-0579-X.
* 1 2 3 4 SaveTheMusic.com, David Beigelman. Retrieved 2014-11-30.
* ↑ Susan Willoughby Art, Music, and Writings from the Holocaust 2003 p56 Excerpt from Gypsy Song by David Beigelman - "David Beigelman was a professional composer and musician in Poland before the war. He was sent to the Lodz ghetto where he was the musical director for the ghetto theater."
* ↑ Zemerl, Makh Tsu Di Eygelekh Archived 2009-05-11 at the Wayback Machine. Retrieved 2010-06-02.
* ↑ Fater, Isaschar (1970). Jewish Music in Poland between the Two World Wars, pp 53-58
* ↑ Kramer, Aaron; Lishinsky, Saul (1999). The Last Lullaby: Poetry from the Holocaust. Syracuse University Press. p. 99. ISBN 978-0-8156-0579-9.
# Barranc d'Eloi

El Barranc d'Eloi, anomenat també barranc de Condó en el seu tram superior, a causa del Mas de Condó, proper al barranc, és un curs d'aigua intermitent dels termes de Castell de Mur (antic terme de Mur) i de Tremp (antic terme de Fígols de Tremp).
Es forma sota i al sud de lo Puiol, punt d'unió de la Serra de Montllobar i el Serrat del Puit, a 1.066 m. alt., i davalla cap al sud-sud-oest, passant a ponent de les restes del Mas de Condó; poc després rep el barranc de la Bassa. Poc després passa a ponent del lloc on hi hagué el Mas d'Eloi, on el barranc canvia el nom. Ja cap al final del seu recorregut rep per l'esquerra el barranc del Meüll, fins que al cap d'un tram de recorregut més, s'aboca en el barranc Gros.

## Enllaços externs

* Barranc d'Eloi al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Dolmen de Biscarbó

El Dolmen de Biscarbó o la Llosa del Corralet és un monument prehistòric de l'antic poble de Biscarbó, a l'actual municipi de les Valls d'Aguilar (Alt Urgell).
Es tracta d'una cista megalítica de planta trapezoïdal formada per dues lloses i una gran pedra tapa de forma circular allargada, totes tres de conglomerat. La cambra té uns dos metres de fons, una amplada mitjana i 1,1m d'alçada. Presenta restes de túmul, fet que pot indicar que el diàmetre total era proper als vuit metres.
Fou excavada per Joan Colominas i Roca i Josep de Calassanç Serra i Ràfols, que hi trobaren restes d'ossos humans i un got de terrissa polida d'un perfil doble cònic amb nansa, que es reconstruí.

## Referències

* «Anuari de l'IEC (1921-1926) Crònica d'Arqueologia i Història de l'Art».
# Barraca d'en Genura

La Barraca d'en Genura és una obra de Salt (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Tot i que en molt mal estat de conservació, la barraca d'en Janura és la prova de que el municipi de Salt va tenir activitat ramadera a les Deveses.
Es tracta d'una barraca de planta circular de 5 metres de diàmetre construïda amb paredat. La cúpula esfèrica que la cobreix està feta a partir del mateix material.
L'estat actual de conservació és molt precari; només resta la meitat del mur i un terç de la coberta.

## Història

El seu origen podria estar en els inicis de l'activitat ramadera en les terres del comú de les deveses de Salt.

## Referències

* 1 2 3 4 «Barraca d'en Genura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 maig 2020].
# Bagàtivka

Bagàtivka (en (ucraïnès): Багатівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 902 habitants. Pertany al districte de Sudak. Fins al 1945 la vila es deia Tokluk.

## Població

Segons les dades del 2001 la composició de la població de la vila de Bogàtovka d'acord amb la llengua que empren és la següent:

## Referències

* ↑ «Крым, город Судак, Богатовка». КЛАДР РФ. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «Расписание маршрутки Судак — Солнечная Долина —Прибрежное». GoOnBus.ru. [Consulta: 27 març 2018].
* ↑ «Розподіл населення за рідною мовою, Автономна Республіка Крим». Державна служба статистики України. Arxivat de l'original el 2013-06-26. [Consulta: 26 octubre 2014].
# Bah

«Bah» té aquests significats:
* Geografia: Al-Baqliya, llogaret d'Egipte al sud d'Al-Mansurah, a la part oriental del delta del Nil
* Acrònim: Bajo el Asfalto está la Huerta, col·lectiu basat en l'agroecologia.
# Barranc de Fontanet (Abella de la Conca)

El barranc de Fontanet és un barranc del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Es forma al vessant meridional de la Serra de Carrànima, al nord-oest de Coll Travà. Davalla cap al sud-oest, fins a arribar a lo Botant, on es fon amb el barranc del Mas, per formar, un cop superat lo Botant, el Canal de Fontanet.

## Etimologia

Tot i que, atesa la manca de veïnatge, no té directament res a veure amb la masia de Casa Fontanet, sí que és probable que la propietat de terres veïnes al barranc recaigués en la masia esmentada, o en algú del mateix cognom, o que hi tingués relació. Es tracta, doncs, d'un topònim romànic modern.

## Enllaços externs

* El Barranc de Fontanet en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Batalla d'Aubiers (1799)

Batalla d'Aubiers (1799) va tenir lloc durant la guerra de Vendée.
A principis de novembre, el general de Vendée, Charles d'Autichamp, comandant de l'exèrcit d'Anjou, havia reunit totes les seves tropes, és a dir, de 6.000 a 8.000 homes.
En 2 de novembre de, 1799, l'exèrcit de Autichamp va atacar a una empresa d'un centenar d'homes de la 70ª meitat-brigada comandada pel capità Lavigne. No obstant això, els republicans van aconseguir escapar i es van refugiar a l'església d'Aubiers.
L'endemà, el general Simon Dufresse, estacionat a Bressuire, va saber que la companyia del capità Lavigne va ser assetjada a Aubiers per diversos milers de vendeans. Llavors Dufresse va reunir 600 homes i els va ajudar. Unes hores més tard, al pont de Nueil, els republicans van entrar en contacte amb les forces de la Vendée, és a dir, 2.000 combatents, inclosos 200 de cavalleria que vigilaven el pont. La posició va ser presa amb baionetes pels republicans, alguns vendeans es van refugiar al cementiri de Nueil on van ser abatuts i morts fins a l'últim.
El 4 de novembre a la matinada, els republicans van entrar a la ciutat d'Aubiers. Dufresse, havent rebut 100 soldats de Châtillon-sur-Sèvre com a reforços, va dividir la seva tropa en 3 columnes i va llançar l'atac en diversos punts, mentre que des de l'església, els homes del capità Lavigne, a la vista dels reforços, intentaven sortir. Poc experimentats i mal equipats, els Vendeans van entrar en pànic i van fugir. Els republicans van llançar-se després d'ells i van matar molts vendeans abans que aconseguissin refugiar-se al bosc.
Les pèrdues van ser esfereïdores, 500 vendeans van morir contra 30 republicans i 1.500 van resultar ferits. L'exèrcit d'Anjou va quedar fora de combat i Autichamp va renunciar a continuar la lluita, el 18 de gener de 1800 va signar la pau amb els republicans.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Émile Gabory, Les Guerres de Vendée, pàg. 593-594.

## Bibliografia

* Émile Gabory, Les Guerres de Vendée, Robert Laffont, 1912-1931 (reimpressió 2009), pàg. 593-594.
# Base orgànica

Una base orgànica és un compost orgànic que actua com a base. Les bases orgàniques, normalment però no sempre, són acceptadores del protó. Normalment contenen àtoms de nitrogen, els quals poden ser fàcilment protonitzats. Les amines i els compostos heterocíclics que contenen nitrogen són bases orgàniques. Els exemples inclouen:
* Piridina
* Metilamina
* Imidazol
* Benzimidazol
* Histidina
* Hidròxids d'alguns cations orgànics

## Factors que afecten l'alcalinitat

Com que totes les bases orgàniques es consideren bases febles, molts factors poden afectar l'alcalinitat d'aquests compostos. Un d'aquests factors és l'efecte inductiu en ell els àtoms electropositius (com els de carboni) enllaçats en proximitat al protó potencialment acceptor tenen un efecte d'alliberament d'electrons. Per això la trimetilamina, que té un grup metil amb efecte inductiu, és una base més potent que l'amoni. En la guanidina, fent-la més estable i ser una base més forta.
Les bases fosfazèniques també contenen fòsfor i són, en general, més alcalines que les amines estàndard i els heterocíclics basats en nitrogen. La protonació té lloc en l'àtom de nitrogen, no pas en el de fòsfor amb el qual el nitrogen comparteix un doble enllaç.

## Donadors d'hidròxid

Algunes bases orgàniques com l'hidròxid de tetrametilamoni, hidròxid de tetrabutilamoni o l'hidròxid de la colina són donadors d'hidròxid més que no pas acceptors de protons com els compostos citats a sobre. Tanmateix no sempre són estables. Per exemple l'hidròxid de colina és metaestable i lentament es descompon per alliberar trimetilamina.
# Battenans-Varin

Battenans-Varin és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 52 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Battenans-Varin era de 52 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 43 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família, 19 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 41 eren cases i 1 era un apartament. Dels 22 habitatges principals, 20 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 1 en tenia dues, 2 en tenien tres, 4 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Battenans-Varin el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 33 persones, 25 eren actives i 8 eren inactives. De les 25 persones actives 24 estaven ocupades (14 homes i 10 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 8 persones inactives 3 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Battenans-Varin a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Battenans-Varin a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.