OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serra de Gurp

La Serra de Gurp és una serra del terme municipal de Tremp, antigament termenal entre Gurp de la Conca i Sapeira. Alhora, aquesta serra separa les conques de la Noguera Pallaresa i la Noguera Ribagorçana i, de fet, les comarques del Pallars Jussà i l'Alta Ribagorça, tot i que, pel fet que l'antic terme ribagorçà de Sapeira va ser agregat al de Tremp, administrativament queda inclosa dins del Pallars Jussà.
Constitueix el redòs nord-occidental del poble de Gurp, i és visible des de tota la Conca de Tremp; per la banda ribagorçana, queda més amagada rere les serralades que hi ha en aquell costat.
L'extrem sud-oest de la Serra de Gurp és el Tossal Ras, de 1.329,2 m. alt., on aquesta serra enllaça amb el Serrat de Penafel (cap al sud-oest). A partir del Tossal Ras, la Serra de Gurp emprèn cap al nord-est, anant cap a la Roca Foradada (1.319,6 m. alt.), el Tossal de Codonyac (1.425,1), on la Serra de Gurp fa una branca cap al sud-est. Després enfila cap al nord, i va fins al Pico-xic (1.403,8), on hi ha la Cova del Codó i on enllaça amb el Serrat de Turmeda, cap al sud-oest, i també amb la Serra Mitjana i Montibarri, cap a l'est. Des d'aquest lloc continua cap al nord-est, passant per tot d'elevacions al voltant dels 1.400 m d'altitud (1.407,1, 1.401,9, 1.394,9, 1.397,9, 1.394,8, 1.398,9), i arribant al cap de poc més d'un quilòmetre i mig al Serrat de Comes, que en constitueix el límit nord-oriental, on assoleix els 1.437,8 i els 1.435,8. Des d'aquest serrat, la carena baixa una mica, va a buscar uns colls de muntanya i trenca cap al nord, per anar a buscar l'extrem sud-occidental de la Serra de Castellet.
Per la carena de la Serra de Gurp discorren pistes rurals, sense asfaltar, no sempre en bon estat, atesa la neu que han de suportar una part de l'any, que enllacen els vessants pallaresos i els ribagorçans de la mateixa serra.
L'extrem sud-oriental de la Serra de Gurp s'aboca damunt del poble que li dona nom: Gurp. És la zona coneguda com lo Graller, amb el Serrat de l'Esmoladora al nord-est i diferents roques significatives, com la Roca de Forns. Just damunt del poble de Gurp marca una espectacular cinglera, a la meitat de la qual hi ha tot un seguit de balmes que foren habitades en l'antiguitat, i més modernament, serviren de corrals per al bestiar. Encara actualment de vegades acompleix aquesta funció. Aquesta cinglera s'estén des de la Roca dels Corrals, al sud-oest fins al barranc de Gitader, que parteix la cinglera per la meitat, i des d'aquest barranc cap a la Roca de les Vedrines, al nord-est. Aquesta cinglera acull les coves d'en Muntaner, d'en Geneva i d'en Peixeco, entre d'altres.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra dels Gobians

La Serra dels Gobians és una serra situada al municipi de Garcia a la comarca de la Ribera d'Ebre, amb una elevació màxima de 251,6 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bagoong

«Bagoong» té aquests significats:
* Bagoong aramang: Pasta de gambes molt comuna a les Filipines.
* Bagoong terong: Salsa de peix fermentat de les Filipines.
* Bagoong monamon: Ingredient de la cuina filipina obtingut mitjançant la fermentació d'anxoves.
# Syre (riu de Luxemburg)

El Syre (en luxemburguès: Sir) és un riu que flueix a través de Luxemburg amb el seu naixement a Syren, unint-se al Mosel·la a Mertert.
Flueix a través de les localitats de Moutfort, Oetrange, Schrassig, Schuttrange, Munsbach, Übersyren, Mensdorf, Roodt-sur-Syre, Olingen, Betzdorf Hagelsdorf, Wecker i Manternach.
# Joana d'Evreux

Joana d'Evreux (1310 - Brie, 4 de març de 1371) fou reina consort de França i Navarra (1325-1328).

## Família

Filla del comte Lluís d'Evreux i Margarida d'Artois. Era neta per línia paterna del rei Felip III de França i Maria de Brabant, i per línia materna de Felip d'Artois i Blanca de Bretanya. Fou germana del rei Felip III de Navarra. Es casà a Brie el 5 de juliol de 1325 amb el rei Carles IV de França, sent la tercera esposa d'aquest. D'aquesta unió nasqueren:
* la princesa Joana de França (1326-1327)
* la princesa Maria de França (1327-1341)
* la princesa Blanca de França (1327-1392), casada el 1344 amb el duc d'Orleans Felip d'Orleans
Fou coronada reina l'11 de maig de 1326 a la Capella Santa de París.
El 1326 va donar llum a una filla, que visqué tan sols un any. L'any següent portà al món una nova filla. De nou embarassada a la mort del rei, l'1 de febrer de 1328, es va prolongar així incertitud sobre la successió masculina del regne. Finalment donà llum una nova filla. Amb la Llei Sàlica imperant al Regne aquests naixements comportaran la fi de la branca principal i directa de la Dinastia Capet per iniciar així la Dinastia Valois.
Joana d'Evreux morí a Brie el 1371 i fou enterrada al costat del seu marit a la Catedral de Saint-Denis a París.
El llibre d'hores de Joana d'Evreux, fet per Jean Pucelle i conservat al Museu The Cloisters de Nova York, és una de les obres mestres de la miniatura medieval.
# Platja de Durmideiras

La platja de Durmideiras cala da Cuncha o praia do Grelle és una petita platja situada al nord de la ciutat de la Corunya. Té una longitud de només uns 10 metres i l'amplada mitjana és d'uns 30. La sorra és fina.
Tot i que es troba als afores de la ciutat, les seves petites dimensions fan que tingui un alt grau d'ocupació. En autobús s'hi pot arribar amb les línies 3, 3A i 5. No hi està permès l'accés amb animals.

## Referències

* ↑ Praia de Durmideiras no sitio web do concello da Coruña
* ↑ Praias do termo municipal da Coruña e arredores
* ↑ "Playas de hoy con nombres de ayer" La Voz de Galicia, 28/8/2016 (castellà)
# Serra de Guixers

* Aquest article tracta sobre aquesta serra de la Vall de Lord. Vegeu-ne altres significats a «Guixers».
La Serra de Guixers és una serra de la Vall de Lord (Solsonès) orientada d'oest a est amb una elevació màxima de 1.439,1 metres. Excepte el seu vessant de ponent que pertany al terme municipal de La Coma i la Pedra, la resta de la serralada es troba dins el municipi de Guixers.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sarandí Grande

Sarandí Grande és una ciutat de l'Uruguai ubicada al departament de Florida, 140 quilòmetres al nord de Montevideo, sobre el límit amb el departament de Durazno.
És la segona localitat més gran de Florida, amb 5.142 habitants. Es va fundar el 1874, i la seva ecomomia es basa fonamentalment en l'agricultura.
Evolució demogràfica (Font: Instituto Nacional de Estadística pàgina web) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 |
| 5.303 | 5.545 | 5.379 | 5.635 | {{{5}}} |

## Referències

* ↑ Pàgina web oficial de Sarandí Grande, Uruguai Arxivat 2012-07-05 a Wayback Machine. (castellà)
# Joan Guillem de Saxònia-Eisenach

Joan Guillem de Saxònia-Eisenach (en alemany Johann Wilhelm von Sachsen-Eisenach) va néixer a Friedewald (Alemanya) el 17 d'octubre de 1666 i va morir a Eisenach el 14 de gener de 1729. Era un noble alemany, el tercer fill del duc Joan Jordi I (1634-1686) i de Joana de Sayn-Wittgenstein (1632-1701).
Va succeir el seu germà Joan Jordi II com a duc de Saxònia-Eisenach, mort el 1698, després que el germà gran hagués mort en combat a Pressburg el 1684 i el germà bessó de Joan Guillem morís a l'edat de dos anys.

## Matrimoni i fills

El 28 de novembre de 1690 es va casar a Oranjewoud amb Amàlia de Nassau-Dietz, que era onze anys més gran que ell. El matrimoni va tenir dos fills:
* Guillem Enric (1691-1741)
* Albertina Joana (1693-1700)
El 27 de febrer de 1697, dos anys després de la mort de la seva dona, es va casar a Wolfenbüttel amb Cristina Juliana de Baden-Durlach (1678-1707), filla de Carles Gustau de Baden-Durlach (1648-1703) i d'Anna Sofia de Brunsvic-Wolfenbüttel (1659-1742). D'aquest segon matrimoni en nasqueren set fills:
* Joana Antonieta (1698-1726), casada amb el duc Joan Adolf II de Saxònia-Weissenfels.
* Caterina Cristina (1699-1743), casada amb Carles I de Hessen-Philippsthal (1682-1770).
* Anton Gustav (1700-1710)
* Carlota Guillemina (1703-1774)
* Joana Guillemina (1704-1705)
* Carles Guillem (1706-1706)
* Carles August (1707-1711)
El 28 de juliol de 1708, un any després de la mort de la seva segona dona, es va tornar a casar a Weissenfels amb la princesa Magdalena Sibil·la de Saxònia-Weissenfels (1673-1726), filla del duc Joan Adolf I de Saxònia-Weissenfels (1649-1697) i de Joana Magdalena de Saxònia Altenburg (1656-1686). Van tenir tres fills:
* Joana Magdalena (1710-1711)
* Cristina Guillemina (1711-1740), casada amb el príncep Carles de Nassau-Usingen (1712-1775).
* Joan Guillem, nascut i mort el 1713.
I encara es va casar per quarta vegada al palau de Philippsruhe, el 29 de maig de 1727, amb Maria Cristina de Leiningen-Heidesheim (1692-1734).

## Enllaços externs

* ThePeerage.com
* Familipedia
* geneall.net
# Artemio Franchi

Artemio Franchi (Florència, 22 de gener de 1922 - Siena, 12 d'agost de 1983) fou un dirigent futbolístic italià.
Fou president de la Federació Italiana de Futbol (en els períodes 1967-1976 i 1978-1980), i president de la UEFA entre 1972 i 1983. També fou membre del comitè executiu de la FIFA entre 1974 i 1983.
Va morir en un accident de trànsit, a prop de Siena el 12 d'agost de 1983.

## Reconeixements

* Els estadis de Florència (on juga l'ACF Fiorentina) i de Siena (on juga l'AC Siena) porten el seu nom.
* El torneig Copa Artemio Franchi, precursor de l'actual Copa Confederacions de la FIFA es disputà en dues ocasions el 1985 i 1993.
* També porta el seu nom el torneig futbolístic amistós Memorial Artemio Franchi creat l'any 2008.
# Castell de San Antonio de la Eminencia

El castell de San Antonio de la Eminencia és una fortificació construïda entre 1659 i 1686 prop de Cumaná (Veneçuela) pel governador de la Província de Nueva Andalucía per tal de protegir la ciutat de les freqüents incursions dels pirates.
L'emplaçament del castell permet controlar tant la ciutat com el golf de Cariaco i la península d'Araya. Dissenyada en forma d'estrella de quatre puntes, cadascuna de les quals apuntant a un punt cardinal, fou la fortificació més important que protegia Cumaná. Les seves parets fan dos metres de gruix i estigué dotada d'artilleria fins ben entrat el segle xix. El castell es connecta amb la ciutat per mitjà de túnels i passadissos.
L'edifici serví també com a presó, i entre els presos més il·lustres que hi foren tancats hi ha José Antonio Páez i José Tadeo Monagas. L'any 1929 un terratrèmol va danyar seriosament el castell, però fou reconstruït. Fou declarat Monument Històric Nacional de Veneçuela en 1965.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopedia de Venezuela (en espanyol). Caracas: Editorial Globe, C.A., 1998. ISBN 980-6427-00-9.
* ↑ Oriente web: Castillo San Antonio de la Eminencia Arxivat 2012-01-30 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Morón, Guillermo. Los Presidentes de Venezuela (en espanyol). Caracas: Meneven, 1979.
# Pic Verdaguer

El Pic Verdaguer és un cim de 3.129,4 metres, situat al Massís del Montcalm, juntament amb la Pica d'Estats i la Punta Gabarró, dins el Parc Natural de l'Alt Pirineu.
El cim porta des de 1983 el nom en honor de Jacint Verdaguer i Santaló, insigne poeta i amant de l'excursionisme.

## Referències

* ↑ Joan Cervera i Batariu, Clergues excursionistes

## Bibliografia

* Mapa "Pica d'Estats", ed. Alpina.
* Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* "Pirineus, 1000 ascensions Val d'Aran-Andorra", Miguel Angulo, ed. Elkarlanean.

## Enllaços externs

* Ruta a la Pica d'Estats per Canalbona. Inclou el Pic Verdaguer Arxivat 2011-02-02 a Wayback Machine.
# Serra de Gúdar

La serra de Gúdar és una serralada situada als estreps orientals del Sistema Ibèric.

## Particularitats

La serra està formada per un massís d'alta muntanya entre les comarques del Maestrat aragonès i de la comarca Gúdar-Javalambre a Terol, junt també, amb la serralada de Javalambre, més al sud. Tocant a l'est amb la província de Castelló i amb el Massís del Penyagolosa, amb els últims contraforts.
La serra de Gúdar està formada per altiplanures tabulars, més conegudes com a moles. El seu pic més alt és el de Penyarroya, amb 2.019 metres sobre el nivell del mar. D'aquesta cima neixen els rius Guadalop, Millars, Linares i Alfambra; mentre que a la Serra de Javalambre compta amb el seu pic més alt, el Javalambre de 2.020 metres d'altitud, un metre més que el de Penyarroya.

## Flora

Format per abundants pinars, roures i erables que proliferen gràcies a un clima plujós i fred.

## Fauna

Existeixen nombrosos exemplars de rapaces i truites de riu, entre altres moltes espècies.

## Clima

El seu clima és molt extrem, estant caracteritzar per hiverns molt freds i estius suaus. Les precipitacions no són molt abundants, encara que són totes en forma de neu a l'hivern. Són precipitacions notablement irregulars, situant-se entre els 400 i 600 mm en les valls (depenent de l'orientació) i els 700 mm en les zones elevades.

## Poblacions

Les poblacions de les dues comarques són poc habitades, sense arribar amb prou feines, els 1.000 habitants. La majoria de les seves poblacions conserven el tipisme urbà degut als seus traçats medievals com la població de Mosquerola; les casones de Rubiols; i, com últim per exemple, Móra de Rubiols està dividida en diferents barris medievals. Existeixen també vestigis del gòtic llevantí. Igual que el de Puertomingalvo i els castells, muralles i portalades de Rubiols, Mosquerola i Linares de Móra i la portada de l'església de Mosquerola. També en aquests mateixos pobles conserven les obres del renaixement, especial menció mereix l'església d'Alcalà de la Selva. Podem encontrar alguna mostra del barroc en l'església de Puertomingalvo; en l'ajuntament de Linares de Móra, junt amb mostres del neoclàssic en l'església parroquial de Villarluengo i la façana de l'església de Gúdar.

## Vegeu també

* Llista de muntanyes del País Valencià
# Simon Lereng Wilmont

Simon Lereng Wilmont (Copenhaguen, 19 de setembre de 1975) és un director i cinematògraf danès, creador i col·laborador de diversos documentals.
Nascut a Copenhaguen, Simon es va graduar en direcció de cinema documental a l'Escola Nacional de Cinema de Dinamarca el 2009. Ha dirigit les pel·lícules Ramona's Journey (2004), Dormitory Master (2009), Above Ground, Under the Sky (2008), Travelling with Mr. T (2012, codirigit amb Andreas M. Dalsgaard), Chikara - The Sumo Wrestler's Son (2013), The fencing champion (2014), i La guerra de l'Oleg (2017).

## Referències

* ↑ «About the Filmmakers: Simon Lereng Wilmont, Director/Cinematographer». American Documentary, 18-06-2019 [Consulta: 7 maig 2020].

## Enllaços externs

* Simon Lereng Wilmont - Lloc web oficial
# Axel Beyer

Alexander "Axel" Beyer (Aue, 9 de maig de 1891 - ?) fou un ciclista amateur alemany, que es va especialitzar en la pista. Va guanyar una medalla de plata al Campionat del món de Mig fons de 1913, darrere de l'anglès Leon Meredith.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Jean-Marie Tjibaou

Jean-Marie Tjibaou (Tiendanite, Hienghène, 30 de gener de 1936 - Ouvéa, 4 de maig de 1989) fou un polític independentista canac de Nova Caledònia. Fill d'un cap de tribu, fou ordenat sacerdot el 1965. El 1968 marxà a Lió per a estudiar sociologia i el 1970 a estudiar etnologia a l'École pratique des hautes études.
Quan tornà penjà la sotana per a dedicar-se a l'activisme polític. Sempre pensant, no obstant això, que "és impossible que un sacerdot en aquest país pugui adoptar una posició, per exemple, per a la restitució de terres als Canac. Des de 1970 va dirigir alguns moviments culturals, com Melanèsia 2000 (1975), que agrupava a Nouméa, al mateix lloc on es troba ara el Centre Cultural Tjibaou, tribus de totes les àrees tradicionals de Nova Caledònia per tal de despertar el sentiment de dignitat canac com a cultura viva. Alhora, entra en el comitè directiu d'Unió Caledoniana i fou escollit alcalde de Hienghène i vicepresident d'UC el 1977.
A les eleccions territorials de Nova Caledònia de 1979 fou elegit conseller pel Front Independentista (FI). El 1982, gràcies a un canvi en la majoria de l'Assemblea Territorial de Nova Caledònia, els centristes de la FNSC trencaren amb el RPCR i s'aliaren amb el FI. Tjibaou fou nomenat vicepresident del consell de govern, càrrec que ocupà fins al 18 de novembre de 1984. Participà el juliol de 1983 en les converses de Nainville-les-Roches amb Jacques Lafleur.
El 5 de desembre de 1984, un cop substituït el Front Independentista pel Front d'Alliberament Nacional Canac Socialista (FLNKS), en fou nomenat president. Decidí boicotejar les eleccions territorials i la creació d'un govern clandestí de Kanaky amb barricades a les carreteres. Dos germans seus foren assassinats per caldoches en una emboscada a Hienghène. Després de l'aprovació de l'estatut Fabius-Pisani el 1985 fou nomenat president de la Regió del Nord. També fou un dels artífex dels Acords de Matignon de 1988.
Va ser assassinat el 4 de maig de 1989 amb el seu lloctinent Yeiwéné Yeiwéné, en la commemoració de la tragèdia d'Ouvéa per Djubelly Wea, canac oposat als Acords de Matignon de juny de 1988.
El seu fill Emmanuel Tjibaou , també destacat militant independentista del FLNKS, fou escollit diputat en les eleccions legislatives franceses de 2024.

## Bibliografia

* Antonio Raluy La Nouvelle-Calédonie, éditions Karthala ISBN 2-86537-259-6
* Jean-Marie Tjibaou et Philippe Missotte, La case et le sapin, éditions Grain de sable, 1995, ISBN 2841700178

## Enllaços externs

* Biografia al web del Centre Cultural Tjibaou Arxivat 2004-11-03 a Wayback Machine.
| Precedit per: càrrec nou | President del FLNKS 1984 - 1989 | Succeït per: Paul Néaoutyine |
# Serra del Masvell

La Serra del Masvell és una serra a cavall dels municipis d'Artesa de Segre i Oliola a la comarca de Noguera i d'Agramunt a la de l'Urgell, amb una elevació màxima de 547 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Simon Kovar

Simon Kovar (Vílnius, 22 de maig de 1890 - Encino, 17 de gener de 1970) va ser un fagot del segle XX i un dels professors més reconeguts d'aquest instrument.
Simon Kovar va néixer Simon Kovarski a Vilnius, Lituània, llavors part de Rússia, el 1890. Va començar el fagot als 20 anys després d'estudiar originalment el violí. Kovar va arribar als Estats Units el juny de 1922, establint-se a la ciutat de Nova York, on va ocupar el lloc de segon fagot amb la Filharmònica de Nova York. Va ser molt considerat com a professor i va ser cap de la facultat de fagot de la "Juilliard School of Music" durant 28 anys. Kovar també va ensenyar a "Teachers College" de la Universitat de Colúmbia, a l'Acadèmia de Música d'Occident i al "Curtis Institute of Music", a la "Manhattan School of Music", "Mannes College of Music"" i el "Conservatoire de musique du Quebec" a Montréal. Els seus estudiants van oscil·lar entre els millors fagotistes d'orquestra, incloent George Fisher Goslee i Sol Schoenbach i Bernard Garfield als músics de jazz, incloent saxofonistes com Stan Getz i Ray Pizzi.
Els seus 24 Estudis diaris per a fagot, escrits a finals dels anys cinquanta, es consideren exercicis de pràctica de primer nivell per al fagot.
Als anys 50, Kovar es va traslladar a Encino, Califòrnia, on va continuar ensenyant gairebé fins al moment de la seva mort, el 1970, per complicacions relacionades amb l'emfisema. El van sobreviure la seva dona Rose Kovar i dues filles, Eleanor Imber, també fagotista professional, i Leah Herzberg.

## Referències

* ↑ Hamlin, Jesse (21/05/2004). "En xiuxiueigs i plors penetrants, el saxofonista Stan Getz va trobar el cor agredolç del jazz i la bossa nova". Crònica de San Francisco. Consultat el 01-01-2006.
* ↑ Price, Tim (gener de 1991). "Entrevista de Ray Pizzi: l'home de la pizza! Ell ofereix". www.timpricejazz.com. Consultat el 01-01-2006.
# Ball de Malcasats

El Ball de Malcasats és un ball parlat popular. El ball consisteix a explicar "les veritats" a les autoritats. Els temes que tracten, en format verset, són d'actualitat, malsonants... amb toc de sàtira i gràcia.
Actualment els balls actius són:
* Ball de Malcasats de Vilafranca del Penedès
* Ball de Malcasats del Vendrell
* Ball de Malcasats de Torredembarra
* Ball de Criades de Sitges
* Dames i Vells de Tarragona
* Dames i Vells de Reus
* Dames i Vells de Constantí
* Ball de Malcasats de Vilanova i la Geltrú on surt per Carnaval.
# Joan Jacobita

Joan Jacobita (en llatí Joannes Jacobitarum Patriarcha) fou patriarca dels jacobites egipcis que va viure vers la primera meitat del segle xv.
Es conserva una carta que va escriure al Papa Eugeni IV (1431-1437) contestant a una prèvia carta que li havia escrit el Papa (Concilia, vol. XIII. col. 1201).

## Referències

* ↑ 69.Joannes Jacobitarum Patriarcha a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 596
# Aterratge suau

Un aterratge suau (o controlat) és l'aterratge de qualsevol tipus d'aeronau, coet o nau espacial-mòdul de descens que no resulta en danys o destrucció del vehicle o cap objecte d'abord.
Això pot ser assolit a través dels següents mètodes
* paracaigudes —sovint sobre l'aigua.
* aterratge de coet propulsat en vertical, sovint referit com a VTVL (vertical landing referit com a VTOL, és normalment utilitzat per l'aterratge d'aeronaus a nivell, en comptes de coets — per primera vegada aconseguit a través d'una etapa de coet orbital el 22 de desembre de 2015).
* aterratge horitzontal com el Transbordador Espacial també conegut com a VTHL.
* captura aèria com el Genesis i seguit per alguna altra forma d'aterratge.
L'aterratge suau pot ser contrastat amb el terme aterratge dur.

## Referències

* ↑ Mika McKinnon. «For The Soyuz Spacecraft, A "Soft" Landing Is Anything But» (en anglès). Gizmodo, juny 2015. [Consulta: 20 gener 2016].
# Casa Roja

Casa Roja és una entitat singular i nucli de població del municipi de Banyeres del Penedès (Baix Penedès) situat 500 m al nord-oest del poble a la confluència del torrent de Llorenç amb el barranc de Cornudella.
El nucli havia estat primer una caseria i més tard una urbanització (1989). Llimita al nord i a l'oest amb l'autopista AP-7 sud. Entre nucli i disseminat hi viuen 202 persones (2020).
El nom de Casa Roja li ve de l'antiga masia anomenada la Casa Roja (s.XVII-XVIII) que, després de ser reformada, funciona com un allotjament de turisme rural.

## Referències

* ↑ «Casa Roja». enciclopèdia.cat, GEC, 2007. [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ «Banyeres del Penedès». enciclopèdia.cat, GEC, 2020. [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ «Mapa topogràfic, base 1:5.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 2021. [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya» (PDF) p. 114. Banyeres del Penedès, Baix Penedès. ICGC, 2017. [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ «430206 Banyeres del Penedès». Institut d'Estadística de Catalunya, 2020. [Consulta: 2 desembre 2021].