OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantor (cràter)

Cantor és un cràter d'impacte que es troba en l'hemisferi nord de la cara oculta de la Lluna. La vora exterior del cràter té una forma clarament hexagonal, lleugerament més llarga en la direcció nord-sud. Les parets interiors pesentan múltiples terrasses, encara que en menor mesura al llarg de la vora occidental. Presenta un pic sota el punt central de la planta.
El terreny circumdant de Cantor està fortament impactat per molts cràters petits. L'antic cràter H. G. Wells, fortament erosionat, apareix al nord-oest. Al sud-est se situa Kidinnu.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més prop de Cantor.
| Cràters satèl·lit | Cantor Coordenades Diàmetre C 39° 30′ N, 120° 18′ E﻿ / ﻿39.5°N,120.3°E﻿ / 39.5; 120.3﻿ (Cantor C) 21 km T 37° 54′ N, 113° 24′ E﻿ / ﻿37.9°N,113.4°E﻿ / 37.9; 113.4﻿ (Cantor T) 23 km |

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Cantor (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2018].
# Can Batllem

Can Batllem és una obra de Forallac (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Gran edifici de planta rectangular i coberta de teula a dues vessants. Presenta com a elements més remarcables la galeria d'arcs de mig punt amb baranes de balustres i els espais interiors, tant els de la planta baixa (vestíbul amb coberta de maó de pla, gran cuina, celler, ...), com els de la planta noble, on es conserven dues sales amb notable decoració pintada del S.XIX.

## Referències

* ↑ «Can Batllem». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Can Batlló (Olot)

Can Batlló era un edifici eclèctic d'Olot (Garrotxa) que formava part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Era un casal de planta rectangular amb teulat a quatre aigües. Disposava de planta baixa, amb gran escala d'accés a la planta noble i entrada per a carruatges o pati interior, cobert posteriorment amb planxes de fibrociment. Damunt la planta noble hi havia un pis superior amb finestres, algunes d'elles cegades, a manera de decoració, on hi havia grans motius florals i vegetals pintats de color blau. Enganxada a la casa hi havia la capella goticitzant de la mateixa família, que avui serveix de comerç. La casa es desenvolupava al voltant del pati interior.

## Història

Durant el segle xvi la ciutat d'Olot viu uns moments de gran prosperitats, especialment durant la segona meitat del segle. Això atrau molts immigrants de remença, el que genera un notable creixement urbà. S'edifiquen el Carrer Major, el de Sant Rafael, els contorns del Firal i la Plaça Major. Durant la segona meitat del segle xix es tornen a fer grans construccions al carrer de Sant Rafael; s'enderroca el portal situat al final del carrer, es basteixen cases importants com Can Batlló i moltes d'altres són profundament renovades.

## Referències

* 1 2 3 «Can Batlló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].

## Vegeu també

* Can Vayreda, edifici catalogat a Olot
# Can Batlle (Verges)

Can Batlle és un edifici al municipi de Verges (Baix Empordà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici de Can Batlle es recolza sobre la muralla medieval de Verges. Sembla que va ser bastit durant el segle xvi i reformat posteriorment, en el segle xviii. Al moment de construcció inicial correspon, entre altres elements, la finestra que dona caràcter de la façana. En aquesta casa va néixer Francesc Cambó i Batlle l'any 1876. En els darrers anys l'arquitecte Bonet va dirigir les obres de restauració de l'edifici.
Can Batlle és dins del recinte fortificat de Verges, adossat per la part posterior a un fragment de la muralla, una torre de la qual queda integrada a l'edifici. Es tracta d'un edifici de grans dimensions, de planta irregular, format per dos cossos diferenciats: el de l'esquerra, de planta i dos pisos, amb dues obertures per planta, i el de la dreta, de planta i un pis, amb dues obertures a la planta baixa i tres a la part superior. El cos de l'esquerra presenta com a element més remarcable de la façana el balcó del primer pis, amb relleus molt desgastats a la llinda, d'estil gòtico-renaixentista. Són també interessants els esgrafiats geomètrics i, en el cos de la dreta, la inscripció de la porta d'accés, amb la data del 1581, així com la torre posterior de base quadrada, que correspon a la fortificació medieval.

## Notes

* 1 2 3 «Can Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Canonges Regulars de San Giorgio in Alga

Els Canonges Regulars de San Giorgio in Alga (Sant Jordi d'Alga) va ser una congregació de canonges regulars fundada a Venècia al final del segle xiv. Va tenir un paper fonamental al moviment de reforma de la vida religiosa del començament del segle xvi. Van ser suprimits en 1668.

## Història

La congregació va néixer poc després de 1397 a l'illa veneciana de San Giorgio in Alga, a un antic monestir benedictí abandonat. El 1397 Bonifaci IX va confiar el convent al noble Ludovico Barbo, que hi acollí altres joves clergues provinents de les famílies patrícies: Gabriele Condulmer (després papa Eugeni IV), Angelo Correr (futur Gregori XII) i sant Lorenzo Giustiniani (primer patriarca de Venècia).
La comunitat sacerdotal va ser aprovada per Bonifaci IX el 1404 com a institut de canonges seculars. Amb el suport de Gregori XII, l'ideal de reforma de la comunitat va estendre's des de l'illa a tota la regió i la resta d'Itàlia. En 1424 lea diverses comunitats que seguien la reforma de San Giorgio in Alga van constituir una congregació de canonges regulars.
En 1568, Pius V, d'acord amb els acords del Concili de Trent, els obligà a seguir una regla i a fer vots solemnes: van triar la Regla de Sant Agustí, però van continuar anomenant-se, tot i ser regulars, canonges seculars.
També van influir sobre la vida monàstica: Ludovico Barbo va reformar l'abadia benedictina de Santa Justina de Pàdua, de la qual va néixer la Congregació Cassinesa.
Climent IX va suprimir l'orde el 1668, a demanda de la República de Venècia.

## Bibliografia

* Silvio Tramontin, Ludovico Barbo e la riforma di S. Giorgio in Alga, Cesena (1984).
* Giorgio Cracco, La fondazione dei canonici secolari di S. Giorgio in Alga, en Rivista di storia della Chiesa in Italia, 13 (1959).
# Can Prada

Can Prada és un mas situat al municipi de Palau de Santa Eulàlia, a la comarca de l'Alt Empordà.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 67.
# Can Prat (Aguilar de Segarra)

Can Prat és una masia d'Aguilar de Segarra (Bages) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casa de planta rectangular i coberta de dos aiguavessos, amb edificacions auxiliars annexes, una de les quals té un arc de passatge sota seu que permet el pas del camí a l'era. A una de les finestres de la casa es pot llegir una inscripció que situa la construcció al segle xviii.

## Referències

* ↑ «Can Prat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2018].
# Cans (O Porriño)

Santo Estevo de Cans és una parròquia del municipi d'O Porriño, a la província de Pontevedra. L'any 2010 tenia una població de 458 habitants.
La parròquia es va crear el 1904 al separar-se de la d'Atios. El 26 de febrer de 1955 va haver-hi un accident d'un autobús que feia la ruta entre O Porriño i Ponteareas, on era dia de fira. El vehicle es va incendiar després de bolcar en una corba, morint 31 dels 44 ocupants. En el lloc de la tragèdia hi ha un monòlit commemoratiu.
Està travessada per l'autovia A-52 que uneix Vigo i Ourense, paral·lela a la carretera N-120. Entre els seus monuments cal destacar el famós castell, fortificació medieval situada sobre un turó granític que domina tota la zona. En el mes de maig s'hi celebra el Festival de Cans de curtmetratges, coincidint amb el Festival de Canes.

## Referències

* ↑ "Quan Cans va ser Angrois", article d'Alfonso Pato a El País, 5 d'agost de 2013 (castellà).
Viccionari
# Canova (Dakota del Sud)

Canova és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 140 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Canova tenia 140 habitants, 62 habitatges, i 38 famílies. La densitat de població era de 168,9 habitants per km².
Dels 62 habitatges en un 21% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,2% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 38,7% no eren unitats familiars. En el 33,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 22,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.500 $ i la renda mediana per família de 33.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.438 $ mentre que les dones 15.417 $. La renda per capita de la població era de 14.624 $. Entorn del 7,1% de les famílies i el 12,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Canova». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Canova». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cantó de Noyon

El cantó de Noyon és un cantó francès del departament de l'Oise, situat al districte de Compiègne. Té 23 municipis i el cap és Noyon.

## Municipis

* Appilly
* Babœuf
* Beaurains-lès-Noyon
* Béhéricourt
* Brétigny
* Caisnes
* Cuts
* Genvry
* Grandrû
* Larbroye
* Mondescourt
* Morlincourt
* Noyon
* Passel
* Pont-l'Évêque
* Pontoise-lès-Noyon
* Porquéricourt
* Salency
* Sempigny
* Suzoy
* Varesnes
* Vauchelles
* Ville

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | M. Dufour | Divers droite, després RPF |
| 19..-1961 | M. Granthomme | RS, després UNR |
| 1961-1998 | Max Brézillon | Divers droite, després UDR, després RPR |
| 1998-2004 | Pierre Descaves | FN |
| 2004- | Patrick Deguise | Divers gauche, després PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 16.406 | 19.177 | 22.081 | 22.856 | 24.198 | 24.829 | 25.287 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cancan

«Cancan o Can-Can» té aquests significats:
* Cancan (indumentària), peça de vestir interior femenina, emmidonada, que es posa a sota la faldilla per tal d'estufar-la
* Cancan (dansa), ball enèrgic del segle xix que va esdevenir popular als cabarets
* Can-Can (musical), comèdia musical de Cole Porter i Abe Burrows de 1953
* Can-Can (pel·lícula), pel·lícula musical de 1960 dirigida per Walter Lang
* French Cancan, pel·lícula de 1954 dirigida per Jean Renoir
# Carles II d'Orleans

Carles II d'Orleans (Saint Germain-en-Laye 1522 - Forestmontier 1545), príncep de França i duc d'Orleans (Carles II 1522-1545) i d'Angulema (Carles IV 1540-1545).
Nasqué el 1522 sent el desè fill del rei Francesc I de França i la seva primera esposa Clàudia de França. Era net per línia paterna del comte Carles d'Angulema i Lluïsa de Savoia, i per línia materna del rei Lluís XII de França i la duquessa Anna de Bretanya. Fou germà del rei Enric II de França i el duc Francesc III de Bretanya. Només néixer fou nomenat duc d'Orleans si bé morí el 1545, el títol durant tres anys es mantingué sense successor, fins que el 1549 Enric II nomenà el seu fill Lluís de Valois duc d'Orleans.

## Referències

* ↑ Seward, Desmond. Prince of the Renaissance; the golden life of François I. New York, Macmillan, 1973.
* ↑ de Sainte-Marie, Anselme. Histoire généalogique et chronologique de la maison royale de France, des pairs, grands officiers de la Couronne, de la Maison du Roy et des anciens barons du royaume.... (en francès), 1726-1733.
# Úglovo

Úglovo - Углово (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 64 habitants. Pertany al districte (raion) de Valuiki.

## Referències

* ↑ «Kasenovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-26. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Город Валуйки и Валуйский район» Белгородской области». Официальный сайт Администрации Валуйского района Белгородской области.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 26 març 2022].
# Ma (deessa)

Ma (en grec antic Μᾶ) era una deessa venerada sobretot a Comana, a Capadòcia. El seu nom significa "mare". Tenia els epítets de "Portadora de la victòria" i "Invencible". Era una Gran Mare o Deessa mare, però també una deessa guerrera.
Va ser la deessa més important de Capadòcia, i també de la regió del Pont, on la ciutat de Comana del Pont tenia un temple dedicat a ella molt important, segons diu Estrabó. A Comana de Capadòcia hi tenia dedicat un temple on hi havia un sacerdot i una sacerdotessa en cap que a més governaven la ciutat, i una gran quantitat d'esclaus al servei del temple (hieròduls) i també moltes persones dedicades al culte de la divinitat. Quan Estrabó va visitar Comana hi havia uns 6.000 esclaus al servei del temple, entre homes i dones.
Ma estava associada als ritus de pas de l'adolescència a l'edat adulta, i durant els festivals en el seu honor, que se celebraven cada dos anys, els joves d'ambdós sexes practicaven la prostitució sagrada. També se la identificava com a deessa de la lluna, associada a un déu lunar de Capadòcia anomenat Men.
Els soldats de l'exèrcit de Sul·la, i també els presoners que va fer quan va envair el territori, van portar el culte a Roma, on es va assimilar a Bel·lona, una divinitat consagrada a la guerra. Plutarc diu que Sul·la va tenir un somni on se li va aparèixer Ma prometent-li la victòria l'any 88 aC, i mostrant-li un llamp que portava la destrucció de l'exèrcit enemic.
Ma s'ha identificat amb altres deïtats per la seva funció. Se l'ha comparat amb Cíbele, com a Gran Mare, i amb Bel·lona. Els grecs la comparaven amb la deessa Enió i també amb Atena. Plutarc deia que era semblant a Sèmele. Es venerava a Macedònia juntament amb altres deïtats estrangeres.
La fusió entre la deessa anatòlica Ma i la deessa grega, Enió (Ma-Enió), es va convertir en la gran deessa d'Anatòlia, amb el famós temple de Comana, com a lloc principal, on se celebraven els ritus sagrats. Va assimilar atribucions de deessa de la natura. Estrabó descriu amb detall el temple, tal com era al seu temps.

## Referències

* 1 2 Ustinova, Yulia. The supreme gods of the Bosporan Kingdom : Celestial Aphrodite and the Most Hight God. Leiden: Brill, 1999, p. 138. ISBN 9789004112315.
* ↑ Smith, William (ed.). «2. Comana». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Sul·la, 9
* ↑ Estrabó. Geografia, XI, 521; XII, 535, 536

## Enllaços externs

* Ma (anglès)
# S/2007 S 2

S/2007 S 2 és un satèl·lit irregular retrògrad de Saturn. Fou descobert l'1 de maig de 2007 per l'equip de Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna, i Brian G. Marsden a partir d'imatges preses entre el 18 de gener i el 19 d'abril del mateix any.

## Característiques

S/2007 S 2 té un diàmetre d'uns 6 quilòmetres i orbita Saturn a una distància mitjana de 16,560. milions de km en 792,96 dies, amb una inclinació de 176,68 a l'eclíptica, amb una excentricitat de 0,218.

## Denominació

Com que la seva òrbita encara no ha estat determinada amb precisió, el satèl·lit conserva la seva designació provisional que indica que fou el segon satèl·lit descobert al voltant de Saturn l'any 2007.

## Referències

* ↑ MPEC 2007-J09: S/2007 S 2, S/2007 S 3 1 de maig de 2007 (descoberta i efemèrides)
* ↑ Satèl·lits coneguts de Saturn (pàgina web de Scott S. Sheppard)
# Ibn Abi-Xayba

Ibn Abi-Xayba de nom complet Abu-Bakr Abd-Al·lah ibn Muhàmmad ibn Ibrahim ibn Uthman al-Absí al-Kufí, Wasit, 775 - Kufa, 849) fou un historiador àrab d'una família de savis religiosos. Probablement fos de Wasit i visqué a Bagdad i va morir a Kufa. Va escriure obres religioses i d'història. En aquest camp destaquen Kitab al-Sunan fi l-fikh, Kitab al-Tafsir i Kitab al-Masnab.

## Referències

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn Abī Shayba".
# Marcel Chevalier

Marcel Chevalier (Nantes, 1876 - ?, 1945) fou un geòleg francès.
Marcel Chevalier es va doctorar en ciències a la Sorbona de París i fou becat per a estudiar la fisiografia d'Andorra.
En esclatar la Primera Guerra Mundial s'exilià a Catalunya, on va entrar en contacte amb els geògrafs del país, especialment amb Pau Vila i amb Jaume Marcet. Després d'una primera etapa d'investigació, durant la qual va estudiar Andorra, l'Urgellet, la Cerdanya i la regió volcànica d'Olot, es va dedicar a realitzar treballs generals de caràcter divulgador.
Va viure a Sant Boi de Llobregat i donà classes a la facultat de filosofia i lletres de la Universitat de Barcelona, alhora que es llicenciava en medicina a Barcelona.
En esclatar la guerra civil de 1936-39, va tornar a la Bretanya.
Va introduir a Catalunya els mètodes de la geografia física de Martonne. Fou col·laborador del Servei Geogràfic de Catalunya (1921) i del Mapa geològic de Catalunya (1926).
És autor de diverses obres sobre la geografia i geologia de Catalunya.

## Obres

* Le Quaternaire dans les Pyrénnées Catalans (1908)
* Barcelone et la Catalogne (1912)
* Le Montserrat (1924)
* Mapa topogràfic d'Andorra (1925)
* El paisatge de Catalunya (1928)
* Contribució a l'estudi del vulcanisme a Catalunya (1929)
* Guia Itinerari de les Valls D'Andorra (1930)
* Geologia de Catalunya (1930 - 1932)
* Geografia Física de Catalunya (1934).

## Referències

* ↑ Pdf "El mapa geogràfic 1:100000. Un projecte cartogràfic institucional a Catalunya (1914-1941)
* ↑ «Societat catalana de geografia». Arxivat de l'original el 2010-07-01. [Consulta: 10 maig 2010].
* ↑ Catàleg col·lectiu de Biblioteques
# Petroica de matollar meridional

La petroica de matollar meridional (Drymodes brunneopygia) és un ocell de la família dels petròicids (Petroicidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones de mallee i matolls, localment a l'oest d'Austràlia Occidental, sud-est d'Austràlia Meridional, cap a l'est fins al sud-oest de Nova Gal·les del Sud i nord-oest de Victòria.

## Referències

* ↑ «Petroica de matollar meridional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Petroica de matollar de Nova Guinea

La petroica de matollar de Nova Guinea (Drymodes beccarii) és un ocell de la família dels petròicids (Petroicidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el terra de la selva pluvial, clars i zones de matoll de les terres baixes a les illes Aru, oest, centre i sud-est de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Petroica de matollar de Nova Guinea». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)