OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emma Strada

Emma Strada (Torí, 18 novembre 1884 – Torí, 26 setembre 1970) va ser una enginyera italiana, la primera dona italiana que en va obtenir el títol.

## Biografia

Nascuda el 18 novembre del 1884 a Torí, era filla d'un enginyer civil. Va estudiar al Liceo classico Massimo d'Azeglio i va fer l'examen final el 1903. Va tenir també un germà, Eugenio. Va ser la primera dona que va obtenir el títol d'enginyeria civil a Itàlia, el 5 setembre 1908 al Politècnic de Torí. Va obtenir la nota màxima i es va classificar en tercer lloc en un curs de seixanta-dos estudiants.
El primer projecte de Emma Carrer va ser la realització d'una galeria d'accés a una mina d'Ollomont a la Vall d'Aosta. Posteriorment es va traslladar a Calàbria (1909-1910), on va ocupar-se del projecte i construcció de l'automotofunicular de Catanzaro i de la construcció de l ramificació calabresa de l'aqüeducte l'Apulia. Durant els anys 1909 a 1915 va ser ajudant extraordinària del prof. Luigi Pagliani, docent i director del Gabinet d'Higiene Industrial de la Universitat de Torí. El 1925 va rebre l'encàrrec de projectar i dirigir les operacions d'excavació d'una mina d'or als voltants de Macugnaga, prop del Monte Rosa.
Per promoure el treball de les dones en l'àmbit de la ciència i de la tecnologia, el 1957va fundar, juntament amb Laura Lange, Ines del Sostre, Lidia Lanzi, Victòria Ilardi, Anna Enrichetta Amour, Alessandra Bonfanti i Adelina Racheli, l'Associació Italiana Dones Enginyeres i Arquitectes (AIDIA), de la qual va ser la primera presidenta.

## Notes

* ↑ «“Emma Strada e le altre”. Gli sviluppi dell’ingegneria al femminile dalla prima donna ingegnere in Italia». Arxivat de l'original el 2016-06-17. [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ «Emma Strada Laurea in Ingegneria civile, 1908».
* ↑ Un libro per Eva. Il difficile cammino dell'istruzione della donna in Italia: la storia, le protagoniste. Franco Angeli, 2016.
* ↑ Alla ricerca di un'ingegnere con l'apostrofo. DEI-Tipografia del genio civile, 2013.

## Enllaços externs

* Emma Strada Arxivat 2021-06-30 a Wayback Machine.Strada, Ciència a Dues Veus -UniBo
* Emma Strada, Universita.it
# Arius harmandi

Arius harmandi és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Myanmar, Cambodja, Vietnam, Tailàndia i Malàisia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. (BOOK), Nov., v. 15: i-xxxi + 1-540.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Arius harmandi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Marceniuk, A.P. i N.A. Menezes 2007. Systematics of the family Ariidae (Ostariophysi, Siluriformes), with a redefinition of the genera. Zootaxa 1416:1-126.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Sauvage, H. E. 1880. Notice sur quelques poissons de l'île Campbell et de l'Indo-Chine. Bull. Soc. Philomath. Paris (Ser. 7) v. 4: 228-233.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Joan d'Espés

Joan d'Espés o Despés (Saragossa, ? — la Seu d'Urgell, 24 d'octubre de 1530) fou bisbe de Girona (1507-1508) i d'Urgell (1515 - 1530).
Fou nomenat bisbe de Girona per Juli II estant aquest a Bolonya el 19 de febrer de 1507, essent Joan llavors ardiaca de la Catedral de Saragossa. Prengué possessió l'11 de juny d'aquell any i el 6 de setembre de 1508 el cedí a mans del Summe Pontífex, quedant-se amb una pensió de 10.000 rals anuals sobre aquesta dignitat essent ordenat bisbe d'Urgell el 1515.
La tomba de Joan d'Espés es troba a la Catedral de la Seu d'Urgell. Al mur de la part dreta del creuer hi ha unes pintures murals d'estil renaixentista que es van fer com a part de la decoració per a la col·locació de la tomba del bisbe d'Urgell Joan Despés o Joan d'Espés mort el 1530. El disseny va ser encarregat, quaranta anys més tard, a l'escultor i pintor Jeroni Xanxo, l'urna és molt senzilla realitzada en fusta amb l'escut del bisbe i les pintures representen una arquitectura amb columnes on hi ha dues figures de mida natural de «plorants» a cada costat del sarcòfag; sobre el fons pintat de negre hi destaca també la inclusió d'elements simbòlics funeraris com ara torxes cap per avall sostingudes per putti o les àmfores trencades.

## Bibliografia

* Roig y Jalpi, Juan G. Iacinto Andrev. Resumen historial de las grandezas, y antiguedades de la ciudad de Gerona, y cosas memorables suyas eclesiasticas, y seculares, assi de nuestros tiempos, como de los passados (en castellà). Barcelona: Iacinto Andrev, 1678, p. 297 [Consulta: 9 desembre 2014].
# Marxa nòrdica d'Ultraresistència

La marxa nòrdica d'Ultraresistència (en anglès, ultra-endurance nordic walking) és una variant de la marxa nòrdica, o Nordic Walking, què manté les mateixes normes. La variant està a la distància de la marxa, superior a la distància de la marató: 42,195 km.
La marxa nòrdica d'Ultraresistència exigeix que les diferents proves estiguin supervisades per jutges d'atletisme o de marxa nòrdica, mantenir el contacte amb el sòl d'almenys un peu, la tècnica diagonal...
L'any 2008, es va fundar el WR-NW (World Ranking-Nordic and Race Walking), el Rànquing Mundial de Marxa Nòrdica i d'altres disciplines atlètiques, institució dedicada als campionats internacionals i els rècords del món de marxa nòrdica i d'altres disciplines. Aquests són establerts en ruta i pista; en proves de fons, d'ultraresistència (distàncies superiors a la marató de 42,195 km) i de Multiday (diversos dies).

## Referències

* ↑ Reglament, Rànquing Mundial de Marxa Nòrdica
* ↑ Rànquing Mundial de Marxa Nòrdica

## Vegeu també

* Esquí de fons

## Enllaços externs

* Rècords del Món d'Ultraresistència de Marxa Nòrdica. World Ranking-National and World Race Walking WR-NW
# Quint Fabià Memmi Simmac

Quint Fabià Memmi Simmac (en llatí Quintus Fabianus Memmius Symmachus) va ser un magistrat romà. Era fill de Quintus Aurelius Symmachus i de Rusticiana.
Igual que el seu pare, va exercir els càrrecs de qüestor, pretor i procònsol d'Àfrica, aquest darrer l'any 415. Potser tanmateix va ser cònsol, però no es pot assegurar, ja que no consta als Fasti. El 418 va ser molt probablement el prefecte de la ciutat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 961.
# Jan Jiskoot

Jan Jiskoot (Dordrecht, 3 de març de 1940) és un nedador neerlandès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1960.
En el seu palmarès destaquen dues medalles al Campionat d'Europa de natació de 1962, de plata en els en els 400 metres estils i de bronze en els 4x100 metres estils. També va guanyar catorze campionats nacionals: un en els 100 metres lliures (1966), dos en els 100 metres esquena (1960, 1961), cinc en els 100 metres papallona (1962 a 1966), un els 200 metres papallona (1963) i cinc en els 400 metres estils (1962 a 1966). Va establir més de 20 rècords nacionals en diverses proves d'esquena, papallona i estils. El 18 de setembre de 1962 fou el primer nedador europeu en baixar del minut en els 100 metres papallona.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va disputar dues proves del programa de natació. Quedà eliminat en sèries en la prova dels 100 metres esquena, mentre en els 4x100 metres estils fou vuitè. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, va disputar quatre proves del programa de natació. Destaca la sisena posició aconseguida en els 400 metres estils.

## Referències

* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Zwemmen in de Polder - Jan Jiskoot», 02-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-04-02. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ «Olympedia – Jan Jiskoot». [Consulta: 31 desembre 2021].
# Andrew Robertson

Andrew Henry Robertson (11 de març de 1994) és un futbolista professional escocés que juga com a lateral esquerre pel Liverpool FC anglès i per l'equip nacional escocès.

## Palmarès
### Liverpool FC

* 1 Campionat del Món de Clubs: 2019
* 1 Lliga de Campions de la UEFA: 2018-19
* 1 Supercopa d'Europa: 2019
* 1 Premier League: 2019-20
* 1 Copa anglesa: 2021-22
* 2 Copes de la Lliga anglesa: 2021-22, 2023-24
* 1 Community Shield: 2022

## Referències

* ↑ «Andrew Robertson: Profile». worldfootball.net. HEIM:SPIEL. [Consulta: 24 agost 2020].

## Enllaços externs

* Perfil a mondedufoot (francès)
* Estadístiques a eu-football.info (anglès)
Andrew Robertson amb la selecció escocesa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Escòcia – Eurocopa 2020
1 Marshall •
2 O'Donnell •
3 Robertson (c) •
4 McTominay •
5 Hanley •
6 Tierney •
7 McGinn •
8 McGregor •
9 Dykes •
10 Adams •
11 Christie •
12 Gordon •
13 Taylor •
14 Fleck •
15 Gallagher •
16 Cooper •
17 Armstrong •
18 Turnbull •
19 Nisbet •
20 Fraser •
21 McLaughlin •
22 Patterson •
23 Gilmour •
24 Hendry •
25 Forrest •
26 McKenna •
Seleccionador: Clarke
Selecció de futbol d'Escòcia – Eurocopa 2024
1 Gunn •
2 Ralston •
3 Robertson (c) •
4 McTominay •
5 Hanley •
6 Tierney •
7 McGinn •
8 McGregor •
9 Shankland •
10 Adams •
11 Christie •
12 Kelly •
13 Hendry •
14 Gilmour •
15 Porteous •
16 Cooper •
17 Armstrong •
18 Morgan •
19 Conway •
20 Jack •
21 Clark •
22 McCrorie •
23 McLean •
24 Taylor •
25 Forrest •
26 McKenna •
Seleccionador: Clarke :
# Josep Caixal i Estradé

Josep Caixal i Estradé (El Vilosell, Garrigues, 9 de juliol 1803 - Roma, 26 d'agost 1879) fou Bisbe d'Urgell i Copríncep d'Andorra des de 1853 fins a 1879, coincidint amb el període de la Nova Reforma que es dugué a terme al Principat d'Andorra.

## Biografia

Realitzà la carrera eclesiàstica a Tarragona, on fou professor i nomenat canonge de la seu des de 1831 fins a 1852. També fou catedràtic de filosofia a la Universitat de Cervera. Va fundar conjuntament amb Antoni Maria Claret i Clarà la Llibreria Religiosa l'any 1848, que es dedicava a la impressió i divulgació de llibres religiosos, portada per l'impressor Pau Riera i Soler. Impulsà la construcció de l'edifici del Seminari Conciliar de la Seu d'Urgell el 1860. També va impulsar l'any 1861 la iniciativa del pare Manyanet per la construcció d'un temple a la Sagrada Família a Barcelona i va contribuir a la fundació de les congregacions religioses: Germanes de la Sagrada Família d'Urgell i Carmelites Tereses de Sant Josep.
L'any 1866 dictà els Decrets de la Nova Reforma d'Andorra que van estendre el dret de votació als caps de casa de les Valls per a elegir el Consell General. Durant la primera guerra carlina s'exilià a Montalban (Guiena, França). Assistí al Concili Vaticà I, on intervingué en l'elaboració de l'esquema sobre la fe i participà en les discussions referents a la infal·libilitat del papa i a la constitució sobre l'Església.
D'ideologia carlina, s'enfrontà a les autoritats liberals. Durant el regnat d'Amadeu I representà la Província eclesiàstica Tarraconense, entre 1870 i 1872, al senat de Madrid on destacà per la defensa de la unitat catòlica d'Espanya. Proclamada la república el 1873, es traslladà a Andorra i després passà a Navarra per unir-se, com a vicari general castrense, als carlins alçats en armes. Col·laborà en la defensa del setge de la Seu d'Urgell de 1874 per part dels liberals. Una vegada fou ocupada la ciutat per Arsenio Martínez-Campos Antón, l'any 1875, Josep Caixal fou confinat a Alacant. Després anà a Roma però el govern espanyol li negà el permís de tornada. El papa Pius IX el nomenà noble romà i assistent al soli pontifici. Morí a Roma i fou enterrat a la Seu d'Urgell.

## Referències

* ↑ Album histórico del Carlismo : 1833-1933-35 (Centenario del Tradicionalismo Español) (en castellà). Barcelona: Gràfiques Ribera, [Data de publicació no indicada], p. 216.
* ↑ «Josep Caixal i Estradé». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Taula rodona: El Bisbe Caixal i el seu entorn històric». Centre d'Estudis Locals del Vilosell, 15-07-2003. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 13 maig 2014].

## Bibliografia

* Casas, Santiago. En el bicentenario del nacimiento de Don José Caixal y Estradé. Obispo de Urgel. Apuntes para una biografía. Analecta Sacra Tarraconensia, 2003, p. 257-287.

## Vegeu també

* Llista de bisbes d'Urgell
* La Qüestió d'Andorra
# Marxa les Borges - Riu Set

La Marxa les Borges - Riu Set és una caminada de resistència no competitiva organitzada pel Centre Excursionista les Borges - Garrigues, que forma part del Circuit Català de Caminades de Resistència (CCCR) de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC).
La marxa Les Borges-Riu Set, que començà a organitzar el Centre Excursionista les Borges - Garrigues el 2017, amb un itinerari circular, i amb sortida i arribada a Les Borges Blanques, discorre principalment per camins, pistes forestals i corriols de les Garrigues, un itinerari que cal completar en menys de 14 hores. El recorregut té una distància de 56,6 quilòmetres, amb un desnivell positiu de 1.661 metres i un desnivell acumulat de 3.344 metres, ubicat entre una cota mínima de 280 metres i una cota màxima de 658 metres. El traçat recorre un paisatge típicament de secà i passa per alguns dels punts més emblemàtics del nord i el centre de les Garrigues, concretament pels termes municipals de Les Borges Blanques, Juneda, Castelldans, Cervià de les Garrigues i l'Albi).

## Referències

* ↑ «5a Marxa Les Borges – Riu Set». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC). [Consulta: 4 març 2023].
* ↑ «La I Marxa Les Borges - Riu Set va aplegar 250 participants malgrat la neu del dia anterior. Organitzada pel Centre Excursionista Les Borges - Garrigues amb tres circuits: de 16 km, 26 km i 55 km, aquest últim inclòs al Circuit Català de Caminades de Resistència del 2017». Territoris.cat. Les Garrigues, 27-03-2017 [Consulta: 4 març 2023].
* ↑ «Tot a punt per a la 2a Marxa les Borges-Riu Set. Se celebrarà el 25 de març i oferirà tres recorreguts: la Marxa Borges-Riu Set, de 55 quilòmetres, la Marxa Popular dels Bessons, de 26 quilòmetres, i la Marxa Popular de l'Aranyó, de 15». Garrigues TV, 06-03-2018 [Consulta: 4 març 2023].
# Relacions entre Brasil i Cap Verd

Les relacions entre Brasil i Cap Verd es refereixen a la relacions bilaterals entre la República Federativa de Brasil i la República de Cap Verd, establertes en 1975, després de la independència del país africà. Els dos països manté importants llaços històrics i culturals a causa de la llengua comuna i per haver-hi estat part de l'Imperi Portuguès.

## Cooperació militar

Els ministres de la defensa de Brasil, Celso Amorim, i de Cap Verd, Jorge Tolentino, van manifestar la intenció d'estretar la cooperació entre els dos països en les àrees de defensa i seguretat durant una trobada a la seu de l'Escola Superior de Guerra, en 9 de març de 2012. El representant de Cap Verd expressà l'interès del país en l'obtenció d'experiència brasilera, sobretot en els segments de seguretat marítima i SAR (recerca i salvament). Els ministres també van encertar que Brasil donarà suport tècnic i científic a Cap Verd per a l'aixecament de la plataforma continental del país.

## Referències

* ↑ «Relações entre Brasil e Cabo Verde». Arxivat de l'original el 2012-10-10. [Consulta: 17 juny 2016].
* ↑ Brasil e Cabo Verde estreitam cooperação nas áreas de defesa e segurança

## Vegeu també

* Zona de Pau i Cooperació de l'Atlàntic Sud
* Comunitat de Països de Llengua Portuguesa.

## Enllaços externs

* Centro Cultural Brasil - Cabo Verde Arxivat 2016-06-20 a Wayback Machine.
* Relações bilaterais com Cabo Verde Arxivat 2012-10-10 a Wayback Machine. a itamaraty.
# Nombre 179

El nombre 179 (CLXXIX) és el nombre natural que segueix el nombre 178 i precedeix el nombre 180. La seva representació binària és 10110011, la representació octal 263 i l'hexadecimal B3. És un nombre primer; altres factoritzacions són 1×179.

## Referències

* ↑ «Number 179: mathematical and symbolic properties | Crazy Numbers». [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ «Nombres primers, nombres misteriosos, nombres meravellosos». Agrupació Astronòmica d'Osona. [Consulta: 17 abril 2022].
# Jan van Steenbergen

Jan van Steenbergen (Hoorn, 3 de juny de 1970) Johannes Hendrik "Jan" van Steenbergen és un lingüista, periodista, traductor i intèrpret holandès. És conegut per ser l'autor de diverses llengües construïdes, especialment l'intereslau i el wenedyk.
Va néixer a Hoorn, on va passar la major part de la seva infantesa. El 1988 es va convertir en estudiant a la Universitat d'Amsterdam, on es va graduar en Estudis d'Europa de l'Est amb temes importants en eslavística i musicologia. Va continuar els seus estudis a Polònia a la Universitat de Varsòvia i va treballar al festival de tardor de Varsòvia de música contemporània. El 1997, es va convertir en traductor i intèrpret polonès als Països Baixos.
El 1996 va començar a treballar en una llengua artificial eslava del nord, el Vuozgašchai (vozgian), i el 2002 va crear una altra llengua, el Wenedyk, una reconstrucció de com hauria estat el polonès si hagués estat influenciat pel llatí vulgar. El 2006, va ser un dels iniciadors de la llengua paneslau Slovianski (més tard rebatejada interslavic), així com el coordinador d'un projecte per a la creació d'un diccionari electrònic intereslau. El novembre de 2013, se li va concedir la medalla Josef Dobrovský per les seves "contribucions a la cultura i la ciència eslaves". El 2018 també va rebre la medalla "La Paraula Viva" de la Fundació Khovansky.
Van Steenbergen viu a IJmuiden. Està casat i té tres fills.

## Referències

* ↑ «LCC4 Speakers | Language Creation Society». [Consulta: 21 octubre 2019].
* ↑ «Translation community redesigned». Arxivat de l'original el 30 gener 2014. [Consulta: 21 octubre 2019].
* ↑ «Slovijanski da svako razume». [Consulta: 21 octubre 2019].
* ↑ Interview in the Serbian edition of Reader's Digest, Reader's Digest Srbija, June 2010, p. 13-15
* ↑ «Ceremonijalne zasědanije prezidija ČMSS v Pragě (access forbidden for location US)». Arxivat de l'original el 2014-03-24.
* ↑ В Южноморавском крае прошли традиционные славянские фестивали. On36.ru, 17 June 2018.
* ↑ «Curriculum Vitæ». [Consulta: 21 octubre 2019].