OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Proechimys hoplomyoides

Proechimys hoplomyoides és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. Viu al Brasil, la Guaiana i Veneçuela. No se sap gairebé res sobre el seu hàbitat i la seva història natural, car és coneguda a partir de només dos exemplars. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. L'estatus taxonòmic d'aquesta rata espinosa és incert i podria ser que no fos ni tan sols una espècie vàlida.

## Referències

* ↑ Patton, J.; Catzeflis, F. Proechimys hoplomyoides. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 juliol 2015.
# Comissió Europea contra el Racisme i la Intolerància

La Comissió Europea contra el Racisme i la Intolerància (ECRI) és l'òrgan independent de control dels drets humans del Consell d'Europa especialitzat en la lluita contra l'antisemitisme, la discriminació, el racisme, la intolerància religiosa i la xenofòbia. Publica informes periòdics sobre els estats membres del Consell d'Europa i emet recomanacions sobre polítiques generals. La decisió de fundar la ECRI es va adoptar el 1993. L'organització es va fer oficialment activa a partir del març de 1994.

## Referències

* ↑ Patrick., Thornberry. Minority rights in Europe : a review of the work and standards of the Council of Europe. Strasbourg: Council of Europe Pub., 2004. ISBN 9287153663. OCLC 55664994.
# Trilogia del dòlar

La Trilogia del dòlar, també coneguda com a Trilogia de l'home sense nom, és una sèrie de tres pel·lícules que argumentalment no tenen relació entre elles, però tenen una estètica, una temàtica, una unitat temporal, unes formes i una banda sonora comunes. Van ser realitzades durant la dècada del 1960 i dirigides pel director italià Sergio Leone, protagonitzades per l'actor Clint Eastwood i amb música del compositor Ennio Morricone.
* 1964: Per un grapat de dòlars (Per un pugno di dollari)
* 1965: Per qualche dollaro in più
* 1966: El bo, el lleig i el dolent (Il buono, il brutto, il cattivo).

## Referències

* ↑ «Las 100 sagas imprescindibles del cine (Revista Fotogramas)». Arxivat de l'original el 2014-03-17. [Consulta: 9 novembre 2017].
# Te Deum (Graun)

El Te Deum, per a solistes, cor i orquestra, fou compost per Carl Heinrich Graun el 1757.
Te Deum és un extens i operístic treball de Graun escrit en commemoració d'una de les victòries militars de l'exèrcit prussià sobre els invasors austríacs durant la Guerra dels Set Anys. Graun tot i dotar-la d'una apassionada connotació patriòtica i monumental també troba el moment per al més gran virtuosisme líric íntim d'acord amb la seva condició de tenor.
Bach tenia a Graun en alta estima. Però en aquest Te Deum, ja es detecta el nou Classicisme i els acords barrocs són evidentment una cosa del passat.
La peça es pot assimilar, per la seva expansivitat, amb les futures peces de Haydn o Mozart, de vint anys després.

## Referències

* ↑ «Ressenya a allmusic.com».
# La Campana

* Per a altres significats, vegeu «Campana (desambiguació)».
La Campana és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2020 tenia 5.238 habitants. La seva extensió superficial és de 125 km² i té una densitat de 41,9 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 34′ N, 5° 25′ O. Està situada a una altitud de 134 metres i a 56 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Geografia

La seva ubicación actual es troba sobre un prominent turó des del qual es divista quilòmetres de terres conreades. Las característiques generals de l'entorn es corresponen amb un paisatge d’un pendent suau on apareixen les edificacións blanques.
La localitat es troba entre les conques dels rierols Santa Marina (a l'est) i Gamonal (a l’oest) que aboquen les seves aigües al Guadalquivir.
La Campana constitueix un dels municipis integrats dins de la comarca de La Campiña. El terme municipal de la Campana té una superfície de 126,04 quilòmetres quadrats i limita amb els municipis de Fuentes de Andalucía, Carmona, Lora del Río i Palma del Río.

## Demografia

En els últims deu anys la població del municipi s'ha mantingut al voltant dels 5000 habitants segons l'INE:
Evolució demogràfica :
| 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 |
| 5507 | 5511 | 5514 | 5497 | 5451 | 5410 | 5399 | 5349 | 5281 | 5276 | 5238 |
# Benedictí cendrós

El benedictí cendrós (Conopophaga ardesiaca) és una espècie d'ocell de la família dels conopofàgids (Conopophagidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc als Andes del sud-est del Perú i centre i sud-est de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Benedictí cendrós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Stefano Porcari

Stefano Porcari (Roma, segle XV - Roma, 9 de gener de 1453), va ser un polític i humanista italià de Roma, conegut com el líder d'una rebel·lió contra el papa Nicolau V i l'autoritat secular papal a Roma.

## Biografia

Porcari va néixer en una família benestant de Roma. Va rebre una educació humanista i es va convertir en un admirador de l'antiga República Romana. Porcari es va formar com a advocat, i el 1427 i el 1428 va ser elegit capitano del popolo de Florència sota la protecció del papa Martí V. Allà va conèixer l'erudit humanista Leonardo Bruni i el monjo camaldolès Ambrose Traversari. Mentre estava a Florència, era costum de Porcari, durant les celebracions públiques, pronunciar discursos des d'un balcó del Palazzo della Signoria, exhortant el poble a honrar la justícia, com a fundació de la comuna. Després va viatjar a França i Alemanya.
El 1427 exercia un càrrec públic a Florència, des d'on sembla que ja va conspirar contra el poder temporal dels papes, per la qual cosa va haver de sortir d'Itàlia. Després de viatjar per algun temps per França i Alemanya, va tornar a Roma a la mort, el 1431, del papa Martí V. El nou papa, Eugeni IV, el va nomenar per atreure'l, podestà de Bolonya, d'on va passar, amb el mateix càrrec, a Siena. Quan la fugida d'Eugeni IV a Florència, es va dirigir Porcari a aquesta ciutat per oferir-se com a mediador entre el papa i els rebels, però els seus oferiments no van ser acceptats. El 1435 Eugeni IV el va nomenar governador d'Orvieto, on va donar proves de gran serenitat, i poc després va desaparèixer per no reaparèixer fins a la mort d'Eugeni IV el 1447.
Ja llavors es va presentar obertament com a enemic del poder temporal dels papes i va demanar que, si més no, la seva autoritat fos restringida. Aprofitant llavors la poca popularitat de Nicolau V, recentment elegit, va organitzar una conspiració contra ell, però va ser descoberta i va haver de fugir a Bolonya. Va tornar després a Roma i quan es disposava a dur a terme el seu projecte, va ser detingut i penjat. Quant al pontífex, no va voler castigar l'«immens nombre de còmplices», segons va cantar un poeta, i «va preferir fer de l'amor dels seus súbdits un baluard invencible». Malgrat això, alguns van voler fer de Porcari un màrtir, contra la qual cosa Nicolau V va fer publicar, per Pedro Godes, un escrit en què es posava de manifest tot el procés de la revolta.

## Referències

* ↑ ; apos; Elia«Stefano Porcari's conspiracy against Pope Nicholas V in 1453 and republican culture in Papal Rome» (en anglès), 01-04-2007. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ D'Elia, Anthony F. «Stefano Porcari's Conspiracy against Pope Nicholas V in 1453 and Republican Culture in Papal Rome». Journal of the History of Ideas, 68, 2, 2007, pàg. 207–231. DOI: 10.1353/jhi.2007.0013. ISSN: 0022-5037. JSTOR: 30136016.
* ↑ Ferdinand Gregorovius, History of Rome in the Middle Ages.

## Bibliografia

* Senesi, Stefano Porcari e la sua congiura (Pistoia, 1887);
* José Pérez Hervás, Historia del Renacimiento (vol, I, 113, Barcelona 1916).
# Quetzal crestat

El quetzal crestat (Pharomachrus antisianus) és una espècie d'ocell de la família dels trogònids (Trogonidae) que habita la selva humida de les muntanyes de Colòmbia, oest de Veneçuela, Andes de l'Equador, el Perú i Bolívia.

## Referències

* ↑ Quetzal crestat al TERMCAT Rev. 05/08/2012
# Claudio Napoleoni

Claudio Napoleoni (L'Aquila, 5 de març de 1924 – Andorno Micca, 31 de juliol de 1988) fou un economista i polític italià.
Economista marxista, fou professor ordinari de "Política econòmica" a la facultat de Ciències polítiques de la Universitat de Torí. Estava interessat principalment en els problemes teòrics de l'economia. Amb en Franco Rodano fou director de la "Rivista trimestrale". El 1976 fou diputat electe com a independent a les llistes del PCI, adherit a la Sinistra Indipendente. El 1983 fou elegit senador.

## Obres

* Dizionario di economia politica. Milà, Edizioni di Comunità, 1956
* Il pensiero economico del Novecento. Torí, Einaudi, 1963
* L'equilibrio economico generale. Torí, Boringhieri, 1965
* Smith, Ricardo, Marx: considerazioni sulla storia del pensiero economico. Torí, Boringhieri, 1970
* Valore (per l'enciclopedia filosofica ISEDI). Milano, ISEDI, 1976
* Discorso sull'economia politica. Torí, Boringhieri, 1985
* Cercate ancora: lettera sulla laicità e ultimi scritti. Roma, Editori Riuniti, 1990
* Dalla scienza all'utopia, saggi scelti 1961-1988. Torí, Bollati Boringhieri, 1992
* Lezioni sul Capitolo sesto inedito di Marx. Torí, Boringhieri, 1972
* Elementi di statistica. Florència, La nuova Italia, 1967

## Enllaços externs

* Biografia científica i bibliografia de Claudio Napoleoni Arxivat 2004-12-31 a Wayback Machine. al lloc web de la Fondazione Gramsci
* «Claudio Napoleoni». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Tigranes (fill de Tigranes II)

Tigranes d'Armènia (grec antic: Τιγράνης, llatí: Tigranes) va ser príncep d'Armènia, fill de Tigranes II.
Tenia en un primer temps el favor patern que el va arribar a associar al poder i li va donar els títols i les insígnies de la reialesa. Amb el temps, per causes incertes, va ser guanyat pels desafectes al seu pare i es va unir a les seves intrigues. Descobert el complot va haver de fugir i es va refugiar a la cort del rei Fraates III de Pàrtia (69 aC-57 aC). Aquest rei va aprofitar el moment, li va donar la seva filla en matrimoni i va envair Armènia en suport del seu gendre. Però l'exèrcit part no va poder ocupar la capital Artaxata i va haver de retornar al seu territori, deixant una part de les tropes amb Tigranes al comandament. No va tardar a ser derrotat per les forces superior del seu pare.
Llavors va fugir i es va refugiar al campament de Gneu Pompeu Magne que en aquell moment, l'any 66 aC, avançava cap a Artaxata i el va acollir. Quan el seu pare Tigranes II es va presentar a Pompeu humilment i se li va sotmetre, Pompeu li va concedir el perdó i en comptes de posar al tron al príncep Tigranes, va deixar al pare en possessió d'una bona part del seu antic regne, i va formar un regne més reduït amb les províncies de Corduena i Sofene per a Tigranes.
El príncep va tenir la imprudència de mostrar obertament el seu descontentament per aquest arranjament i poc després es va absentar dels jocs que donava Pompeu i va desobeir les ordres del general romà en relació als tresors. Pompeu el va fer detenir, i el va portar més tard a Roma on va adornar el seu triomf l'any 61 aC entre altres prínceps captius. La seva sort final és desconeguda. En parlen Apià i Plutarc.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tigranes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 18 setembre 2022].
# Te Matua Ngahere

Te Matua Ngahere és un arbre gegant de l'espècie kauri, (Agathis australis), que es troba al bosc de Waipoua a Northland, a l'Illa del Nord a Nova Zelanda.
El nom maorí de l'arbre significa "pare del bosc". Encara que no és tan enorme i alt com el seu veí Tāne Mahuta, el tronc de Te Matua Ngahere és més voluminós amb un perímetre de més de 16 metres. És considerat el segon kauri més vell del món. i té el major perímetre d'un kauri a Nova Zelanda. D'acord amb el The New Zealand Herald, té el tronc més ample de Nova Zelanda. Es tracta d'un exemplar de gran edat, la datació de la qual oscil·la entre 1.500 i 3.000 anys segons algunes fonts o fins i tot més de 4.000 segons unes altres.

## Referències

* ↑ Burstall, Stanley Walter; Sale; New Zealand Forest Service. Great trees of New Zealand. Reed, 1984. ISBN 978-0-589-01532-9.
* ↑ Flagler, Bette. New Zealand. Hunter Publishing, Inc, 30 de gener de 2007, p. 83–. ISBN 978-1-58843-597-2.
* ↑ Smitz, Paul. Australia & New Zealand on a shoestring. Lonely Planet, 22 d'abril de 2005, p. 552–. ISBN 978-1-74059-646-6.
* ↑ Bain, Carolyn; Dunford. New Zealand. Lonely Planet, 2006, p. 172–173. ISBN 978-1-74104-535-2.
* ↑ Neilson, Mary; Collins. Going to Live in New Zealand. How To Books Ltd, març 2005, p. 169–. ISBN 978-1-85703-965-8.
# La Calvaria (Calldetenes)

La Calvaria és una obra de Calldetenes (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Ampli casal de planta quadrada cobert a quatre vessants amb una llanterna al centre. El casal està envoltat per murs i altres dependències i abasta gran part de l'antiga horta. Consta de planta baixa, dos pisos i golfes. La façana està situada a llevant, amb un portal rectangular, una finestra inscrita dins un antic portal adovellat i un portal d'arc rebaixat. Al primer pis hi ha balcons i finestres; distribució que es repeteix al segon pis. A les golfes s'hi pinten òculs. A la part nord s'hi adossa una cabana datada el 1868. A ponent hi ha diverses obertures: un balcó conopial, a sota el ràfec on, també, s'hi pinten òculs. A migdia s'hi obren galeries, d'arcs rebaixats, al primer i segon pis, sostingudes per pilars quadrangulars i impostes motllurades. En els pilars hi ha la data de 1779. Els del segon no són de pedra.
A l'interior de la casa es conserven una dovella decorada i un capitell, romànics del segle xii, de l'església parroquial de Sant Martí de Riudeperes.
Petita capella adossada a l'angle nord-est del casal, a la qual s'hi accedeix des d'un corredor interior. La façana es troba orientada a migdia, el portal de l'arc és rebaixat amb un òcul de pedra al damunt i el capcer és decorat per un campanaret d'espadanya datat del 1857.
Està coberta a una sola vessant, que vessa les aigües a tramuntana. L'interior és cobert amb volta, enguixat i pintat al damunt. Al centre de la volta hi ha uns rosetons d'estuc amb evocacions florals i marianes; també hi ha pintures sobre el mur.
L'estat de conservació és bo.

## Història

Mas documentat cap al segle xii. El trobem registrat en els fogatges de la parròquia i terme de Sant Martí de Riudeperes de l'any 1553, en què habitava el mas un tal Sagimon Calvaria. També és registrat en el Nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 i consta com "Alqueria casa de Labor". Com podem veure per les dades constructives i per alguns elements arquitectònics (portal adovellat tapiat), la casa ha estat ampliada successivament fins que se li donà la fesomia d'ampli casal que avui ostenta, deguda segurament a la reforma del segle xviii quan s'hi van bastir els porxos. Els seus hereus es fusionaren amb els del Mas Albó de Castanyet de la Selva.
Dades constructives:
1596: "IHS: EN : NOM DELS : DE / TI : CALVARI AS : TE / MORT RECORT / 1596"
1774 Galeries
1807 Portal de llevant
1854 Finestra del segon pis
1906 Reixa de la lliça
La capella està dedicada a la Concepció. El campanar d'espadanya fou construït a mitjans del segle xix, al voltant del 1860.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 «La Calvaria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Canal Leuven-Dijle

El canal Leuven-Dijle (en neerlandès popularment Leuvense vaart o Mechelse Vaart) és un canal de Bèlgica que enllaça la ciutat de Lovaina amb Mechelen i l'Escalda. És una mica més llarg de 30 km i té cinc rescloses. Segueix la vall del riu Dijle.
La construcció va començar el 1750, després d'un decret de l'emperadriu Maria Teresa I d'Àustria. El canal no ha canviat gaire i les rescloses gairebé són les mateixes des de fa dos segles i mig. El 19 de març de 1997 el canal ha estat classificat com monument d'arqueologia industrial. Tot i que el govern de Flandes assaja de promoure els canals com a alternativa a les carreteres per al transport de mercaderies, el canal ja no té gaire importància econòmica. Els ponts mòbils s'estan modernitzant per a permetre d'engegar-los a distància des d'una torre de control central a Kampenhout. Nogensmenys, el trànsit de mercaderies hi coneix un cert renaixement. Des del 2003, una malteria establerta a Lovaina al marge del canal, va tornar a utilitzar el canal per al transport d'uns 5000 contenidors des de o cap al port d'Anvers. Això va permetre descongestionar una carretera i millorar les relacions amb els veïns, importunats pels nombrosos camions.
* Desembocadura al Dijle al llogaret de Zennegat
* El canal prop la torre Remy a Wijgmaal.
* Resclosa al Zennegat
* El canal a Wijgmaal
* El canal entre Herent (dreta) in Wijgmaal (esquerra)

## Rescloses

El canal té cinc rescloses
| Lloc | Llargada × amplada (m) | desnivell (m) |
| Tildonk | 52 × 7,75 | 2,26 |
| Kampenhout-Sas | 52 × 7,75 | 2,52 |
| Boortmeerbeek | 52 × 7,75 | 3,10 |
| Battel | 52 × 7,75 | 3,42 |
| Zennegat | 52 × 7,75 | de 0 (per plenamar) fins a 4,80 (per baixamar) |

## Referències

* ↑ De Binnenvaart. «Mapa oficial de la xarxa de les vies navegables de Flandes» (en neerlandès). De Binnenvaart (Servei públic de la navegació fluvial). Arxivat de l'original el 2007-08-12. [Consulta: 24 octubre 2014].
* ↑ Govaert, Carine. «Leuvensevaart» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed, 2019. [Consulta: 4 agost 2019].
* ↑ Macharis, Cathy; et alii. Intermodaal binnenvaartvervoer. Economische en ecologische aspecten van het intermodaal binnenvaartvervoer in Vlaanderen (Transport fluvial intermodal: aspectes econòmic i ecològics de la navegació interior a Flandes) (en neerlandès). Brussel·les: VubPress, 2011, p. 186-195. ISBN 9789054878681.
# Teatro Bretón de los Herreros

«Teatro Bretón de los Herreros» té aquests significats:
* Teatro Bretón de los Herreros d'Haro (La Rioja)
* Teatro Bretón de los Herreros de Logronyo (La Rioja)
# Quetzal esplèndid

El quetzal esplèndid (Pharomachrus mocinno) és una espècie d'ocell de la família dels trogònids (Trogonidae). Habita la selva humida i boscos de les muntanyes del sud de Mèxic i Amèrica Central, fins a l'oest de Panamà.
Presenta un dimorfisme sexual. Del bec a la cua mesura 35 cm. La femella és fosca, el mascle és de color verd daurat amb el ventre carmesí.

## Referències

* ↑ «quetzal esplèndid». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT, Data incorrecta.
* ↑ «Pharomachrus mocinno (quetzal esplèndid)». Col·lecció del Centre de Recursos de Biodiversitat Animal (CRBA). Universitat de Barcelona, s.d. [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ «bioApS | Aprenentatge i Servei en Biologia». Bioglossari. Universitat de València. [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ «quetzal». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia.

## Enllaços externs

* «Pharomachrus mocinno». Enciclopædia philatelica.
# Trichomycterus romeroi

Trichomycterus romeroi és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Colòmbia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fowler, H. W. 1941. Notes on Colombian fresh-water fishes with descriptions of four new species. Not. Nat. (Phila.) Núm. 73: 1-10.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Leptodactylus mystacinus

Leptodactylus mystacinus és una espècie de granota que viu a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, el Paraguai i l'Uruguai.

## Referències

* Heyer, R., Silvano, D., Reichle, S., Lavilla, E. & di Tada, I. 2004. Leptodactylus mystacinus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Berhet

Berhet (en bretó Berc'hed) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 211 habitants. El 26 de maig de 2006 es va adherir a la carta Ya d'ar brezhoneg

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 192 | 223 | 187 | 181 | 217 | 211 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1947-1983 | Louis Merrer | |
| 1983-2001 | Fañch Peru | UDB |
| 2001- | Jean-Yves Bourveau | Divers droite |
# Campinas

Campinas és una ciutat brasilera situada a l'estat de São Paulo. Està al nord de São Paulo, a una distància de 90 km d'aquesta. Té una superfície de 796 km², i una població segons el Cens, l'any 2010 d'1.080.999 habitants. L'àrea metropolitana està constituïda per 19 municipis, i compte amb una població de 2,8 milions d'habitants (6,78% de la població de l'Estat) sent la segona aglomeració de l'Estat de São Paulo i una de les deu més grans del Brasil.
Campinas és un gran centre urbà, posseïdor d'un variat i prosper aparell industrial que li ha fet guanyar un lloc privilegiat dintre del panorama econòmic del Brasil, això es reflecteix en el fet que aquesta ciutat destaca per la seva qualitat de vida i per posseir una de les classes mitjanes i altes més nombroses del país. La ciutat és anomenada afectuosament com la Princesa de l'Oest. És coneguda també com la Ciutat de les Orenetes, ja que la ciutat estava en la ruta d'aquestes aus durant l'època dels barons del cafè. Campinas està formada per quatre districtes: Joaquim Egídio, Sousas, Barão Geraldo i Nova Aparecida.

## Fills il·lustres

* Antônio Carlos Gomes, compositor (1839-1896)