OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Trichomycterus boylei

Trichomycterus boylei és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Argentina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Nichols, J. T. 1956. A new pygidiin catfish from Argentina. Am. Mus. Novit. Núm. 1760: 1-3.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Khalgannakh

Khalgannakh (en rus: Халганнах) és un poble de la república de Sakhà, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant, pertany al districte de Saskilakh.

## Referències

* ↑ Перечень населенных пунктов, входящих в состав сельских и городских поселений Республики Саха (Якутия) Arxivat 2013-07-27 a Wayback Machine.Plantilla:Недоступная ссылка
# Eurybela

Eurybela és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Eurybela scotopis Turner, 1908
* Eurybela trophoessa (Turner, 1908)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 22 febrer 2019].
# Carta (diplomàcia)

Carta és la denominació que es dona a certs tractats internacionals generalment constitutius d'una Organització Internacional o que revesteix una particular transcendència. Com a exemples característics dels primers poden citar-se la Carta de les Nacions Unides signada a San Francisco (E.U.A.) el 26 de juny de 1945 per la qual es va constituir l'Organització de les Nacions Unides, així com la Carta constitutiva de l'Organització dels Estats Americans reformada a Buenos Aires (Argentina) el 26 de febrer de 1967.
Viccionari
# Ludlamita

La ludlamita és un mineral de la classe dels fosfats. Va rebre el seu nom l'any 1877 per Frederick Field en honor de Henry Ludlam (1824-1880), col·leccionista de minerals londinenc.

## Característiques

La ludlamita és un fosfat de fórmula química (Fe,Mn,Mg)₃(PO₄)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. És una espècie isostructural amb la metaswitzerita, la sterlinghil·lita i la switzerita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ludlamita pertany a «08.CD: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, amb proporció RO₄:H₂O = 1:2» juntament amb els següents minerals: kolbeckita, metavariscita, fosfosiderita, mansfieldita, escorodita, strengita, variscita, yanomamita, parascorodita, sterlinghil·lita i rollandita.

## Formació i jaciments

És un mineral fosfat secundari que es troba en pegmatites granítiques complexes. També es troba en filons polimetàl·lics. Va ser descoberta l'any 1877 a Wheal Jane, a Baldhu, Kea, Cornualla (Anglaterra), on sol trobar-se associada a altres minerals com l'esfalerita, el quars i la pirita.

## Referències

* ↑ «Ludlamite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 setembre 2016].
# Uloža

Uloža és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1280.
# Gastronomia de la Vall d'Albaida

La cuina de la Vall d'Albaida tracta sobre el menjar i les begudes típics de la gastronomia valldalbaidina.
La Vall d'Albaida – La Blanca en àrab - és una comarca d'interior que es conforma d'una vall allargada dominada per la petita conca que l'uneix amb la Costera a través de Xàtiva. La major part dels pobles es troben a les faldes de la muntanya i la presència de la serra de Mariola es fa notar en l'ús de les herbes típiques d'ella. Conjuga elements de cuina costanera com els arrossos amb la d'interior, com la pericana típica de Muro i Alcoi. Comparteix amb les altres comarques centrals una certa preponderància de dolços d'origen àrab.
A continuació es detallen els elements més destacables de la gastronomia d'aquesta comarca:

## Dolços

De destacar són els pastissets de moniato - típiques de les comarques centrals - i l'ou i la gema al fondant. Els pobles més significants pel que fa a la pastisseria són Albaida, Bocairent i Ontinyent.

## La coca

La recepta més típica per a la coca a la Vall és la de la coca de recapte amb pebrera i tomàquet, potser la coca més típica, ja que se'n pot trobar amb la mateixa recepta a la Ribagorça, la Noguera, l'Alcoià i Mallorca. Igualment es fa coques de xulla, amb cansaladeria i pebrassos (bolets). Entre estes coques la més destacada és, segurament, la Coca de Fira, elaborada amb embotits d'Ontinyent, carxofes i pebrassos, principalment, al mes de Novembre per a la festivitat de la Fira d'Ontinyent.

## Arrossos

Els arrossos més típics de la vall són ben comuns a les comarques veïnes: l'arròs al forn, l'arròs caldós i la paella – aquesta darrera amb fesols i bajoques o faves i carxofa.

## Begudes típiques

* Timonet. És una infusió a base de la farigola que abunda a la muntanya veïna.
* Herbero de la Serra de Mariola. És un esperit a base d'herbes pròpies de la serra que la vall comparteix amb l'Alcoià. En aquest aspecte, Bocairent és l'únic poble productor que pertanya a la vall.
* Vi negre i blanc provinent de Fontanars dels Alforins.

## Ingredients bàsics

* Hortalisses i llegums de tota classe: tomàquet, pimentó (pebrot), carxofa, fava, bajoca, cigró, fesols, bleda, nap, col.
* Raïm i moniato
* Bolets, anomenats en genaral pebrassos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 "La Vall d'Albaida", guia editada per la Diputació de València, 2004.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Khalid Ziyada

Khalid Ziyada (àrab: خالد زيادة, Ḫālid Ziyāda) (Trípoli, Líban, 1952) és un escriptor libanès. Ambaixador del Líban a Egipte, ha exercit de professor de ciències socials a la Universitat de Trípoli.
Ha publicat, entre d'altres, El descobriment del progrés, La imatge tradicional de la societat civil, L'evolució de la visió islàmica cap a Europa, Arqueologia del document històric, L'escriba del sultà, Divendres i diumenges i Barris de família, carrers de diversió. Les seves obres han estat traduïdes de l'àrab a diverses llengües.

## Referències

* ↑ «Levantine migration chronicles» (en anglès). Egypt independent, 17-01-2010. [Consulta: 16 maig 2012].
* ↑ «Jalid Ziyada». Biblioteques de Barcelona. [Consulta: 16 maig 2012].

## Enllaços externs

* Llibres de l'autor a les Biblioteques de Barcelona
# Mireia Casas i Albiach

Mireia Casas i Albiach (Barcelona, 16 d'abril de 1969 — Arenys de Mar, 8 de setembre de 2002) fou una regatista catalana.
Formada a l'escola de vela del Club Nàutic Arenys de Mar, fou una de les surfistes pioneres i destacades de l'època. Va proclamar-se campiona d'Espanya el 1987 i competí en dos edicions dels Jocs Olímpics, a Barcelona 1992, en la classe Lecher A-390, i a Atlanta 1996, en la classe Mistral. És l'única catalana que ha competit en la prova de surf de vela en uns Jocs Olímpics.

## Referències

* ↑ «Mireia Casas Albiach | enciclopedia.cat». [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ «surf de vela». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Eurybia (planta)

Eurybia és un gènere de plantes asteràcies que anteriorment estava inclòs en el gènere Aster. Totes les espècies són plantes natives d'Amèrica del Nord però algunes es troben a Euràsia. El nom del gènere va ser aplicat primer per Alexandre de Cassini el 1820. La seva etimologia és del grec ευρυς (eurys), que significa 'ample', i βαιος (baios), que significa 'poc',potser referint-se al seu petit nombre de flòsculs.

## Referències

* ↑ Brouillet, Luc. Flora of North America. 20. Oxford University Press, 2006, p. 365. «Eurybia»
# Filip Shiroka

Filip Shiroka (Shkodër, Albània 1859- Beirut 1935) fou un poeta i escriptor en albanès, també conegut pel pseudònim de Gegë Postripa
Compromès en la lluita per la independència albanesa, fou membre actiu de la Lliga de Prizren, raó per la qual el 1880 hagué d'exiliar-se a Egipte i Líban. Fou alumne del poeta italià Leonardo de Martino, i lector d'Alfred de Musset (1810-1857), Alphonse de Lamartine (1790-1869) i Tommaso Grossi (1790-1853) va publicar en italià a Milà i col·laborà al diari Albania de Faik Konitza i als diaris albanesos Elcija i Zemers t'Jezu Krisctit (El missatger del sagrat cor). Va publicar Zâni i zêmrës (La veu del cort, 1933).

## Referències

* ↑ Skendi, Stavro. The Albanian national awakening. Princeton: Princeton University Press, 1967, p. 152.. ISBN 9781400847761.
* ↑ elsie, 2013.
* ↑ Filip Shiroka a albanianliterature.net

## Bibliografia

* Robert Elsie: A Biographical Dictionary of Albanian History. I.B. Tauris: 2013, p. 411-412. ISBN 978-1-78076-431-3.
# Cantó de Bastelica

El cantó de Bastelica és una antiga divisió administrativa francesa situada al departament de la Còrsega del Sud, a la regió de Còrsega. Va desaparèixer el 2015.

## Administració

Llista de consellers generals :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004-2015 | Paul-François Pellegrinetti | DVG | |

## Composició

Llista de municipis :
| Nom | Població | Codi Postal | Codi Insee |
| Bastelica | 460 | 20119 | 2A031 |
| Cauro | 1 060 | 20117 | 2A085 |
| Eccica-Suarella | 684 | 20117 | 2A104 |
| Ocana | 394 | 20117 | 2A181 |
| Tolla | 98 | 20117 | 2A326 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.064 | 2.229 | 2.147 | 2.261 | 2.236 | 2.696 |
# Unitat farratgera

Una unitat farratgera (UF), és la unitat convencional que permet estimar el valor energètic d'un farratge en referència al valor energètic d'un kg d'ordi recollit en estat madur, al 14% d'humitat, que equival 1,65 kcal. El mètode de les unitats farratgeres també es denomina mètode de les unitats alimentàries.
* UFL : és el valor energètic net d'un farratge en "unitat farratgera llet" ,es fa servir en animals en lactació i en creixement lent.
* UFC : és el valor energètic net d'un farratge en "unitat farratgera carn", es fa servir amb animals en creixement ràpid (amb nivells de producció superiors a 1,35)

## Referències

* Mundo pecuario
* http://books.google.cat/books?id=IhDoOq4_WJEC&pg=PA213&lpg=PA213&dq=unidad+forrajera&source=bl&ots=DgGXJFNHpl&sig=wzW5kctsxbIqIvqexXO-kD0KfuU&hl=ca&sa=X&ei=gXRKT8K4O8af0QWcvcGGDg&sqi=2&ved=0CDcQ6AEwAg#v=onepage&q=unidad%20forrajera&f=false Reproducció i alimentación Caros Buxadé ]
# Gens Rutília

La gens Rutília (llatí: Rutilia gens) va ser una gens romana d'origen plebeu, d'importància secundària, que apareix al segle ii aC. La forma més comuna del nomen era Rutili.
Un dels primers personatges destacats d'aquesta gens va ser Publi Rupili, cònsol l'any 132 aC, si és que es tracta d'una variant del nomen Rutili i no d'una gens diferent. El primer que va obtenir el consolat va ser Publi Rutili Llop, que va morir en el càrrec l'any 90 aC, durant la guerra social. Durant la República van utilitzar els cognomina Calvus, Lupus i Rufus. Sota l'Imperi van portar altres cognoms. Alguns els seus membres no van portar cap cognom. Es conserva una moneda amb el cognom Flac que no apareix en cap escriptor.
Personatges sense cognom d'aquesta gens van ser:
* Publi Rutili, tribú de la plebs el 169 aC
* Publi Rutili, tribú de la plebs el 136 aC.
* Claudi Rutili Namacià, poeta gal·loromà
* Publi Rutili Ruf, home d'estat i orador romà

## Referències

* ↑ Tot i així, Titus Livi esmenta diverses vegades un tribú de la plebs l'any 417 aC anomenat Espuri Rutili Cras; probablement és un error en lloc d'Espuri Veturi Cras.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 680-681.
# Evangeli de Nicodem

L'Evangeli de Nicodem és el títol que es va donar a l'edat mitjana a la unificació de dos llibres anteriors, les Actes de Pilat i El Descens de Crist als inferns. La primera part, les Actes de Pilat, porta un pròleg on es fonamenta l'atribució de l'evangeli a Nicodem. Es considera un evangeli apòcrif. Les Actes de Pilat es diuen escrites per Ananies i fan referència al judici de Jesús per Pilat, detallant fases del judici, disculpant el paper de Pilat i acusant els jueus com a culpables de la mort de Crist. Expliquen la crucifixió, la seva mort i la resurrecció. El Descens als inferns narra el descendiment de la creu de Jesús i la seva baixada a l'infern o Anàstasi. Aquesta part és abundant en dades preses de l'Antic Testament i fa referència a Adam, David, Isaïes, Jeremies, i altres profetes, tots difunts, i que esperen a l'infern l'arribada del Salvador. S'expliquen escenes de la vida de la humanitat dins els inferns abans de l'arribada de Crist i descriu com arriba amb la seva creu el bon lladre, anunciant que darrere seu ve Jesús. La notícia s'amplia amb la inclusió de textos de l'Evangeli de Mateu on parla de la resurrecció de molts morts mentre estava als inferns.
El text, conservat en llengua grega que sembla l'original, es pot datar devers l'any 130. Justí el Màrtir és el primer de citar-lo cap a l'any 150. Del Descens de Crist als inferns es conserva també una traducció llatina de la mateixa època. L'Evangeli de Nicodem és important per les aportacions a la cultura medieval i a les llegendes i tradicions de l'església, ja que inclou el nom de diversos personatges com ara Dimes, el bon lladre, Gestes, el mal lladre, Longí, que va travessar amb una llança el costat de Jesús o la Verònica.
Un text, conegut com a Declaració de Josep d'Arimatea atribuït a Josep d'Arimatea seria un complementen versió grega de les Actes de Pilat.

## Referències

* 1 2 3 Piñero, Antonio. Todos los Evangelios. Madrid: EDAF, 2010, p. 326-327 i 373. ISBN 9788441421165.
* ↑ Mateu 27, 52-53
# Francesc Ribas i Serra

Francesc d'Assís Ribas i Serra (Barcelona, 3 de setembre de 1872 - Barcelona, 15 de febrer de 1929) fou un empresari i filantrop català. Promogué la construcció d'un nou Hospital de Granollers per facilitar la construcció de la variant de la via del tren.
El seu pare fou Damià Ribas i Puigbó, fuster de Puigcerdà que juntament amb Francesc Pradell, fuster de Sant Martí de Riudeperes fundà el 1845 l'empresa Construcciones Ribas y Pradell, s.a. Aquesta empresa tingué estand a l'Exposició Universal de Barcelona de 1929 i al llarg del segle XX s'expandí fent elements ceràmics i abordà els prefabricats lleugers de fusta, ciment i ferro. Sobreviurà fins al segle XXI vinculada a la família.
Passats els anys de formació Francesc Ribas entra a formar part de l'empresa familiar. El 1903 l'empresa instal·là una serradora a Palou que als anys vint es traslladà a Corró d'Avall (a ponent de l'estació de tren).
És soci d'honor de la Cambra Agrícola Oficial de Fernando Poo (1908).
Estiuejant del Figueró, n'és nomenat fill adoptiu per haver aconseguit que la companyia de ferrocarril construís un baixador i un pont sobre el Congost.
Fou membre de la Societat d'Atracció de Forasters fundada el 1909.
El 1899 es casà amb Eulàlia Barangé i Bachs (Granollers 1880 – Barcelona 1967) germana d'un regidor i posteriorment l'alcalde de Granollers. Afavorí la construcció a Granollers d'un pont sobre el riu Congost perquè hi passés la carretera de Caldes. Es vinculà a la Junta de Reforma de Granollers i Construcció de l'Hospital-Asil que impulsà edificis nous per l'Hospital de Granollers.
Formà part de la Comissió Esportiva del Reial Automòbil Club de Catalunya que organitzà la Copa d'Espanya del circuit de Vilassar. Posteriorment fou soci del RACC i formà part de la junta entre 1919 i 1923.
Pels seus serveis com a Comissari de la 4ª volta Catalunya per a turismes li fou atorgada, el 30 de juny de 1920, la medalla d'or de cooperació.
Fou membre de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País a partir de 1912 i entra a la junta de 1914 a 1924.

## Referències

* ↑ «L'Hospital-Asil de Granollers i Arquitectura» p. 2. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ Tintó i Espelt, Lluís «El despertar de Granollers». El 9nou.
* ↑ «Entrevista a Francisco Ribas Barangé». Mrcio Cotrim Cunha i Mónica Cruz Guáqueta. [Consulta: 17 setembre 2016].
# Lluïsa Augusta de Dinamarca

Lluïsa Augusta de Dinamarca (en danès Louise Augusta af Danmark) va néixer a Hørsholm el 7 de juliol de 1771 i va morir a Augustenburg el 13 de gener de 1843. Oficialment, era filla del rei Cristià VII de Dinamarca (1749-1808) i de Carolina Matilde de Hannover (1751-1775), però el pare biològic seria Johann Friedrich Struensee, metge de la Cort i persona molt influent en els afers d'estat, tenint en compte els problemes de salut del Rei.
El 1772, la seva mare fou acusada d'adulteri, repudiada i hagué d'exiliar-se a instàncies de la seva madrastra la reina Juliana Maria de Brunswick-Wolfenbüttel. És per això que Lluïsa Augusta, així com el seu germà i futur rei Frederic VI de Dinamarca, va créixer al palau de Christiansborg sota la supervisió i tutela de Juliana Maria.
Ja des de petita es va planejar casar la jove princesa amb algun membre de la mateixa casa reial danesa d'Oldenburg, per tal de garantir que si algun dels seus fills havia d'heretar el tron, aquest portés sang de la família reial.
El 27 de maig de 1786 amb només 14 anys es va celebrar el matrimoni concertat amb el príncep Frederic Cristià II de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg, fill del duc Frederic Cristià I (1721-1794) i de la seva cosina la princesa Carlota de Holstein-Plön (1744-1770). El matrimoni va tenir tres fills:
* Carolina Amàlia (1796-1881), casada el 1815 amb el futur rei Cristià VIII de Dinamarca.
* Cristià August (1798-1869), duc de Holstein-Sondenburg-Augustenburg, casat el 1820 amb Lluïsa Sofia Danneskjold-Samsøe (1797-1867).
* Federic Emili August, príncep de Noer (1800-1865), casat el 1829 amb Enriqueta Danneskjold-Samsøe (1806-1858).

## Bibliografia

* Per Olov Enquist: Livläkarens Besök. Norstedts, Stockholm 1999. Deutsche Ausgabe: Der Besuch des Leibarztes. Aus dem Schwedischen übersetzt von Wolfgang Butt. Hanser, München Wien 2001 ISBN 3-446-19980-2

## Enllaços externs

* genealogy.euweb.cz
* Royal House of Denmark
* http://www.angelfire.com/realm/gotha/gotha/holstein.html
* http://www.rosenborgslot.dk/
# Geoff Diehl

Geoffrey G. Diehl (23 d'abril de 1969) és un polític republicà que representa el 7è districte de Plymouth (Abington, Whitman i East Bridgewater) a la Cambra de Representants de Massachusetts. És membre de la Comissió Conjunta d'Habitatge, la Comissió de la Cambra d'Escalfament Global i Canvi Climàtic i la Comissió de la Cambra de Tecnologia i Afers Intergovernamentals. El representant Diehl també és membre del Caucus de la Biblioteca de la Cambra i del Caucus d'Escola Regional. El 2 de novembre de 2010 va vèncer el titular Allen McCarthy i va prendre possessió el 5 de gener de 2011. Va ser el copresident de la campanya de Donald Trump a Massachusetts durant les eleccions presidencials de 2016.
El 6 de novembre de 2018, Diehl va perdre les eleccions a senador dels Estats Units per Massachusetts contra la titular demòcrata, Elizabeth Warren.

## Referències

* 1 2 «Representative Geoff Diehl» (en anglès). The General Court of the Commonwealth of Massachusetts. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ Young, Shannon. «Massachusetts Democrats urge Geoff Diehl to resign as Donald Trump's state campaign co-chair» (en anglès). Mass Live, 11-08-2016. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ «2018 U.S. Senate General Election» (en anglès). Secretary of the Commonwealth of Massachusetts. [Consulta: 10 agost 2019].
# Kikuzo Kisaka

Kikuzo Kisaka és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Kikuzo Kisaka va disputar 2 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Evangeli del Pseudo-Tomàs

* No s'ha de confondre amb Evangeli de Tomàs.
L'Evangeli de la infància de Tomàs o també Evangeli del Pseudo-Tomàs, filòsof israelita es un evangeli sobre la infància de Jesús escrit en una data anterior al segle v. Forma part d'un gènere popular d'escrits bíblics que volien satisfer el desig dels cristians primitius de conèixer històries i anècdotes miraculoses de Jesús, a part de les que mencionen els Evangelis i en concret l'Evangeli de Lluc. Trobem mencions i referències d'aquest Evangeli del Pseudo-Tomàs a Hipòlit de Roma i a Orígenes, que quan parlen de l'Evangeli de Tomàs no ho fan de l'Evangeli gnòstic, sinó d'aquest.

## Data de l'Evangeli

És un text apòcrif escrit originàriament en llengua siríaca cap al segle ii, titulat Infància del Senyor Jesús. Només es conserven dues versions escrites en grec una mica abans de l'inici del segle v. Les versions gregues són les que donen el nom de Tomàs a l'autor d'aquest Evangeli, però amb una variant: un text s'inicia dient "Relats sobre la infància del Senyor escrits per Tomàs, filòsof israelita" i l'altre s'inicia amb "Escrit del sant apòstol Tomàs sobre el comportament del senyor durant la seva infància".
El primer autor conegut que esmenta aquest evangeli és Ireneu de Lió circa 185. La data de creació del text ha de ser anterior a aquesta, i sempre posterior a l'Evangeli de Lluc, ja que l'autor de l'Evangeli del Pseudo-Tomàs, copia d'aquest la narració de Jesús al Temple quan tenia 12 anys (Lluc 2:41-52). Es creu que hi va haver un període de transmissió oral d'aquest Evangeli, amb el mateix text o amb d'altres històries abans que fos fixat, redactat i transcrit.
L'Evangeli de la infància de Tomàs ens parla de Jesús infant. A més dels dos textos grecs conservats hi ha una versió siríaca i una altra de llatina que provenen de la grega, encara que són divergents. Existeixen també versions en etiòpic, amb variants interessants, en georgià, molt fragmentària i en armeni.

## Contingut

El text parla de la vida de Jesús infant, explicant diversos fets sobrenaturals. Vol ensenyar al seu mestre, que sospita de la seva inspiració divina. Ressuscita un amic que va morir en caure d'un terrat i cura un llenyataire que s'havia tallat el peu amb una destral. Fa diverses demostracions miraculoses com fer volar uns ocells que ell mateix havia construït amb argila, o tornar cecs alguns nois que l'havien empipat. L'Evangeli explica també l'educació de Jesús, com aprèn a llegir i a escriure i com aprèn a utilitzar els seus poders per a curar o per a matar.

## Referències

* ↑ Piñero, Antonio. Todos los evangelios. Madrid: EDAF, 2009, p. 254. ISBN 9788441421165.