OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Valhal·la

* Per a altres significats, vegeu «Walhalla».
El Valhal·la (Valhǫll en antic nòrdic, 'Mansió dels morts'; en islandès: Valhöll) és, en la mitologia escandinava, la fortalesa on viuen els guerrers morts que serveixen a Odin després d'haver mort en la batalla, els einherjar. Aquests reben la benvinguda de Bragui un cop arriben al Valhal·la, escortats per les valquíries des del camp de batalla. En el Valhal·la, hi ha 540 portes per les quals hi passen 80 persones alhora; les parets estan fetes de llances i el sostre amb els escuts dels guerrers. Es diu que sempre hi haurà habitacions suficients per a tots aquells escollits per Odin.
El Valhal·la rep altres noms. D'aquests, els més usats són Walhalla i el nom que rep en el poema anglosaxó Beowulf, que és The shining citadel ('la fortalesa brillant').

## La rutina del Valhal·la

Al Valhal·la, hi ha una rutina que es repeteix cada dia entre els seus habitants: els einherjar, les valquíries, el cuiner Anðrimnir i els animals Gullinkambi, Sahrimnir i Heiðrún.
Els einherjar es desperten cada dia pel cant del gall Gullinkambi i es dirigeixen al camp de batalla d'Idavoll a lluitar en una gran batalla. Quan arriba l'ocàs, els guerrers que han mort durant la batalla ressusciten i tots se'n tornen al Valhal·la. Allà els espera un banquet que Anðrimnir els ha preparat amb la carn de Sahrimnir i la hidromel d'Heiðrún. Al banquet, també hi assisteix Odin, el qual només pren hidromel.
Segons la versió evemerista que ha deixat Snorri Sturluson, Odin, durant el banquet, només pren vi. Però, cal tenir en compte que Snorri pretenia explicar una versió de la mitologia escandinava en la qual es poguessin veure elements cristians per fer creure que els pagans intuïen l'existència del déu cristià.

## La importància del Valhal·la

La importància del Valhal·la rau en el fet que aquest existeix per a servir de llar dels einherjar, els guerrers que lluitaran amb els déus al Ragnaroc, la batalla en la qual els déus trobaran el seu destí. Aquests han de servir per a destruir les forces del Muspelheim, el Niflheim i l'Helheim. Aquells que no van al Valhal·la i han mort durant la batalla van a parar a Sessrúmnir, la fortalesa de Freia. Aquells que no han mort en una batalla van a parar a l'Helheim.

## Referències

* ↑ «Macià Riutort i Riutort: ÍSLENSK-KATALÓNSK ORÐABÓK L - DICCIONARI ISLANDÈS-CATALÀ L». [Consulta: 23 maig 2024]. «Val·höll <f. -hallar, no comptable>: Valhal·la m»

## Notes

* ↑ Encara que en l'ús popular i majoritari el mot és tractat com a masculí, de vegades autors s'han estimat més tractar-lo com a femení, seguint el gènere gramatical del norrè. No s'ha d'oblidar que el mot fa referència a una "mansió" (-hǫll).
# Vacheresse

Vacheresse és un municipi francès del departament de l'Alta Savoia i la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# Repetidor sense fil

Un repetidor sense fil (també anomenat repetidor wifi o extensor d'abast wifi) és un dispositiu que pren un senyal existent d'un encaminador sense fil o punt d'accés sense fil i el retransmet per crear una segona xarxa. Quan dos o més amfitrions s'han de connectar entre ells mitjançant el protocol IEEE 802.11 i la distància és massa llarga perquè s'estableixi una connexió directa, s'utilitza un repetidor sense fil per salvar la bretxa.

## Característiques

Pot ser un dispositiu de xarxa informàtica autònom especialitzat. Tanmateix, alguns controladors d'interfície de xarxa sense fil (WNIC) admeten opcionalment el funcionament en aquest mode. Els que estiguin fora de la xarxa primària es podran connectar a través de la nova xarxa "repetida", tenint en compte que, pel que fa a l'encaminador o punt d'accés original, només està connectat el repetidor MAC, per la qual cosa és necessari habilitar les funcions de seguretat al repetidor sense fil. Els repetidors sense fil s'utilitzen habitualment per millorar l'abast i la força del senyal a les cases i les petites oficines.

## Wifi bridge

Un Wifi Bridge fa de repetidor sense fil d'una xarxa internet existent però l'emet utilitzant un nom de xarxa (SSID) i una contrasenya diferents. Aquesta aplicació pot crear dues xarxes individuals per a dos grups d'usuaris que comparteixen una mateixa Xarxa Internet. Aquest mode pont permet que dos encaminadors coexisteixin sense cap problema. Una vegada que el mode pont està habilitat l'encaminador estès crea essencialment una nova xarxa. Cal no confondre'l amb Point to point Wifi Bridge.

## Usos

* Quan no hi ha cap punt d'accés sense fil en una zona
* En una zona amb moltes interferències.
* La interferència pot ser causada per molts factors ambientals, com ara microones (com ara un forn de microones), aparells metàl·lics o recobriment metàl·lic o una línia de visió impedida.
* Quan la distància entre l'ordinador i el punt d'accés sense fil o l'encaminador sense fil és massa gran perquè la targeta d'interfície de xarxa sense fil interna rebi el senyal sense fil.
* Quan es fa xarxa en un entorn amb interferències i múltiples ordinadors, xarxes o concentradors

## Vegeu també

* Punt d'accés
* Pont de xarxa
* Router Wifi

## Referències

* ↑ «Breaking Down Differences Between Routers, Access Points, and Adapters». [Consulta: 12 desembre 2021].
* ↑ Cos'è una rete mesh e come funziona
* ↑ Briere, D.; Hurley, P.; Ferris, E. Wireless Home Networking For Dummies. Wiley, 2011, p. 208. ISBN 978-1-118-05245-7 [Consulta: 12 desembre 2021].
* ↑ Reynolds, K.T.. An IT and Security Comparison Decision Support System for Wireless LANs: 802. 11 Infosec and Wifi LAN Comparison. Universal Publishers, 2004, p. 246. ISBN 978-1-58112-541-2 [Consulta: 12 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Stern, Zack. «Wi-Fi Superguide: How to Build the Ultimate Wireless Network», 11-03-2009. [Consulta: 12 desembre 2021].
# Repetició màxima

A l'hora d'entrenar amb peses, s'acostuma a anomenar repetició màxima (o 1RM) a la quantitat màxima de pes que algú pot suportar de càrrega en determinats exercicis a realitzar en una repetició. La repetició màxima s'utilitza especialment com a mètode per a les competicions de potència i halterofília i serveix per establir el límit de força de determinada persona.

## Mètodes

Existeixen diversos mètodes per tal de calcular la repetición màixma, la més comuna, no obstant, és provant cuant de pes es pot arribar a aixecar, i si s'aconsegueix, s'incrementa el pes fins que falli l'aixecament. També existeixen fórumles que prediuen l'1RM tenint en compte les repeticions realitzades i el pes utilitzat. S'ha de posar en relleu que aquestes fórumles són aproximacions i poques vegades arriben a ser exactes.

### Fórmula 1

$1RM=\left[\left({\frac {r}{30}}\right)+1\right]\times w$

### Fórmula 2

$1RM={\frac {w}{\left[1.0278-\left(0.0278\times r\right)\right]}}$

### Fórmula 3

$1RM=w\times {\frac {36}{\left(36-r\right)}}$

## Referències

* http://marunde-muscle.com/maxcalculator.html Arxivat 2008-01-06 a Wayback Machine.
* https://www.asep.org/asep/asep/JEPonlineJUNE2015_Neto.pdf
# Lagoa Santa

Lagoa Santa és el nom dels següents llocs:
* Lagoa Santa (Goiás)
* Lagoa Santa (Minas Gerais)
# Garra imberba

Garra imberba és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 22 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Zhou, W., X.-F. Pan i M. Kottelat, 2005. Species of Garra and Discogobio (Teleostei: Cyprinidae) in Yuanjiang (Upper Red River) drainage of Yunnan Province, China with description of a new species. Zool. Studies 44(4):445-453.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# 1375
## Esdeveniments
### Països Catalans

* Hom creu que els cartrògrafs jueus-mallorquins Abraham i Jafudà Cresques editen l'anomenat Atles Català.

### Resta del món
## Necrològiques
### Països Catalans

* 20 d'abril, Lleida: Elionor de Sicilia, infanta de Sicília i reina de la Corona d'Aragó (1349-1375) (n. 1325).

### Resta del món

* 21 de desembre, Certaldo (la Toscana, Itàlia): Giovanni Boccaccio, escriptor italià.

## Referències

* ↑ Claramunt, Salvador. «Leonor de Sicilia». Real Academia de la Historia. [Consulta: 15 febrer 2024].
# Feroleto della Chiesa

Feroleto della Chiesa és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 70 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 50 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.626 habitants.
Feroleto della Chiesa limita amb els municipis següents: Anoia, Galatro, Laureana di Borrello, Maropati, Melicucco i Rosarno.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 7 febrer 2020].
# Punta Ballena

Punta Ballena és una petita península i un balneari del sud-est de l'Uruguai, ubicat al departament de Maldonado. Es troba sobre la costa del Riu de la Plata, sobre la ruta 10. És un important centre turístic regional. Limita a l'oest amb Chihuahua. Inclou l'àrea de Casapueblo, el promontori de Punta Ballena i la platja de Las Grutas. A l'est de la península es troba el petit balneari Pinares – Las Delicias. La llacuna del Diario serveix de límit natural entre la península i el suburbi. Cap al nord s'ubica l'Arborètum Lussich.

## Població

Segons les dades del cens de 2004, Punta Ballena tenia una població aproximada de 376 habitants i un total de 1.268 habitatges.
| Any | Població |
| 1963 | 107 |
| 1975 | 169 |
| 1985 | 499 |
| 1996 | 799 |
| 2004 | 376 |

## Altres noms

El balneari al nord-oest de la península de Punta Ballena i a l'est de Chihuahua, així com la platja són sovint coneguts amb el nom de Portezuelo i Solanas, nom que deriva de l'Hotel Solana del Mar. El nom de platja de «Portezuelo» s'utilitza de vegades per referir-se a l'estret de Punta Ballena abans d'arribar a Punta Negra.

## Referències

* ↑ «Cens de 2004 del Departament de Maldonado» (XLS) (en castellà). INE, 2004. Arxivat de l'original el 2013-03-09. [Consulta: 18 desembre 2011].
* ↑ «Estadístiques 1963–1996 / P» (DOC) (en castellà). Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai, 2004. Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 18 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Mapa de l'INE de Punta Ballena (castellà)
* Article sobre Solanas, pàgina web oficial del Govern de l'Uruguai Arxivat 2011-12-05 a Wayback Machine. (castellà)
# Mie Nielsen

Mie Østergaard Nielsen (n. Aalborg, 25 de setembre 1996) és una nedadora danesa especialista en les proves d'esquena. En l'actualitat té diversos rècords nacionals en diferents proves d'esquena.
És la germana petita de Benny Nielsen, medallista olímpica durant els Jocs Olímpics de 1988, i Lone Jensen, nedador que va participar en el Mundial de Natació en 1978.
Nielsen va aconseguir la seva primera medalla sènior durant Campionat Europeu de Natació en Piscina Curta de 2011, d'on es va portar quatre medalles.
Al 2012 va debutar en uns Jocs Olímpics, participant en la proves de 100 i 200 metres esquena i en els relleus 100 metres lliures i estils.
Durant el Campionat Europeu de Natació de 2014 celebrat a Berlín va guanyar en la prova de 100 metres esquena i va quedar en tercer lloc en la de 50 metres esquena.

## Referències

* ↑ «Mie Nielsen». london2012.com. Arxivat de l'original el 1 d’agost 2012. [Consulta: 21 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Mie Nielsen - Lloc web oficial
# Milligan

Milligan és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 315 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Milligan tenia 315 habitants, 149 habitatges, i 77 famílies. La densitat de població era de 528,8 habitants per km².
Dels 149 habitatges en un 26,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,6% hi vivien parelles casades, en un 6% dones solteres, i en un 47,7% no eren unitats familiars. En el 44,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 27,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 15,9% de 45 a 60 i un 27,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.327 $ i la renda mediana per família de 27.727 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.719 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 12.654 $. Aproximadament el 19,7% de les famílies i el 18,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Milligan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Milligan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Michel Wolter

Michel Wolter (Ciutat de Luxemburg, 13 de setembre de 1962) és un polític, empresari, dirigent esportiu i exjugador de tennis de taula luxemburguès. Va ser el membre més jove de la Cambra de Diputats quan va ser escollit el 1984. També va ser ministre de l'Interior entre 1995 i 2004.
Michel Wolter va créixer a Esch-sur-Alzette, la segona ciutat més gran del país. Va estudiar economia a la Universitat de París I Panteó-Sorbona de 1981 a 1985. Wolter va ser un jugador de tennis de taula internacional de 1980 a 1984. Va ser escollit membre de la Cambra de Diputats en les eleccions de 1984, com a representant del Partit Popular Social Cristià. Amb 21 anys, és el diputat elegit més jove. Va ser reelegit directament el 1989, 1994, 1999, 2004 i 2009.
Entre 1985 i 1990, Wolter va ser president de les joventuts del seu partit. El 1987 es va convertir en el president de la Federació de Tennis de Luxemburg, càrrec que va ocupar fins a 1994. A partir de gener de 1988 i fins a juliol de 1992, va ser regidor de l'Ajuntament d'Esch-sur-Alzette i, després d'un canvi de residència, entre gener de 1994 i gener de 1995, també ho va ser a l'Ajuntament de Bascharage.
El 26 de gener de 1995, Wolter va ser nomenat ministre de l'Interior, i de la Funció Pública i Reforma Administrativa del nou gabinet Juncker-Poos. Després de les eleccions de 1999, va ser reelegit com a ministre de l'Interior, amb competències ampliades en els àmbits de la policia i l'administració de l'aigua. Després de les eleccions de 2004, va renunciar al govern per convertir-se en president del grup del Partit Popular Social Cristià al Parlament, fins a les eleccions de 2009.
El novembre de 2009 va esdevenir el líder del Partit Popular Social Cristià. Des de gener de 2006, Wolter és novament regidor a l'Ajuntament de Bascharage, on va ser escollit alcalde el gener de 2010.

## Referències

* ↑ «Michel Wolter erhält knapp 90 Prozent der Stimmen». Arxivat de l'original el 2009-11-18. [Consulta: 16 setembre 2015].
# Mikelats

Mikelats és un personatge de la mitologia basca. És un ésser malvat i un dels dos fills de Mari i Sugaar. Ell i el seu germà Atarrabi (assimilat popularment amb Axular), que és el seu contrari, símbol del bé moral, van estudiar a l'escola del diable. En acabar els seus estudis, aquest darrer, a títol de pagament, va fer un sorteig entre els seus alumnes per mantenir-ne un al seu servei.
Mikelats volia destruir els camps de blat de Sara dels quals el seu germà havia esdevingut rector. Per contrarestar el seu pla de destrucció, Atarrabi es va oposar a l'oració. Així és com va salvar els seus propis cultius.
Amb Mari, Mikelats modela tempestes i provoca calamarsa que afecten ramats i destrueixen els cultius.

## Referències

* ↑ Sorgin. «Izena duenak izana du -Euskal Mitologia-: Quienes son ATARRABI y MIKETAS», 15-11-2014.

## Bibliografia

* José Miguel Barandiaran (trad. Olivier de Marliave, préf. Jean Haritschelhar, photogr. Claude Labat), Mythologie basque [« Mitología vasca »], Toulouse, E.S.P.E.R, coll. « Annales Pyrénéennes », 1989, 120 p. [détail des éditions] (ISBN 2907211056 i 9782907211055, OCLC 489680103)
* Wentworth Webster (trad. Nicolas Burguete, postface Un essai sur la langue basque par Julien Vinson.), Légendes basques : recueillies principalement dans la province du Labourd [« Basque legends »], Anglet, Aubéron, 1er octobre 2005 (1re éd. 1879), 328 p. [détail de l’édition] (ISBN 2844980805 et 9782844980809, OCLC 469481008)
# Mikelete

Els mikeletes ("praka-gorri" o "txapel-gorri" pantalons vermells o gorres vermelles en basc) és un grup policial dependent de la Diputació Foral de Guipúscoa que també donava nom a la l'actual Guàrdia Foral de Biscaia.
Els principals objectius eren el manteniment de la pau pública, persecució de malfactors i, des del segle xix, òrgan de recaptació d'impostos. Actualment les seves funcions s'han reduït a la vigilància dels edificis forals, el Consell Provincial i els diputats provincials. Actualment els 4 mikeletes depenen orgànicament de l'Ertzaintza però estan assignats com a agents de la Diputació Foral de Guipúscoa.

## Història

Durant la Guerra de la Convenció s'hi havia establert al país un cos de mikeletes, i el 24 de setembre de 1839 foren constituïts com a Societat de Seguretat i Protecció Pública dependent de la Diputació Foral de Biscaia amb antics veterans de la Primera Guerra Carlina.
Malgrat les dificultats entre 1841 i 1844 es van constituir i durant la Tercera Guerra Carlina, el 16 de juliol de 1876 es va formar un batalló de voluntaris mikeletes que va patir nombroses baixes.
El 23 de juny de 1937, després de la campanya de Guipúscoa de la Guerra Civil Espanyola el general Germán Gil Yuste va suprimir el concert econòmic i va dissoldre els mikeletes de Biscaia i Guipúscoa, puix que majoritàriament donaren suport al Govern d'Euzkadi.
L'any 2012 va ser destituït Martín Garitano Larrañaga, adjunt general de la secció de mikeletes, i el cos fou integrat com a agents de l'Ertzaintza. Després de les eleccions a les Juntes Generals del País Basc de 2015 el nou govern foral va restaurar els mikeletes.

## Referències

* ↑ (basc) Mikelete, Harluxet Hiztegi Entziklopedikoa
* ↑ Miquelete Auñamendi Eusko Entziklopedia, Luis Miguel Díez de Salazar Fernández]
* ↑ Los Miqueletes de Gipuzkoa, Auñamendi Eusko Entziklopedia, Luis Miguel Díez de Salazar Fernández
* ↑ Gipuzkoako mikeleteen saila berreskuratuko du Foru Aldundiak Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine., Gipuzkoako Foru Aldundia - Prentsa Bulegoa

## Vegeu també

* Policia Foral
* Miñones d'Àlaba
* Guàrdia Foral Biscaïna
# Milo Đukanović

Milo Đukanović (en alfabet ciríl·lic: Мило Ђукановић) (Nikšić, 15 de febrer de 1962) és un polític montenegrí que ha governat Montenegro gairebé durant 25 anys: primer ministre de 1991 a 1998, president de 1998 a 2002, i altre cop primer ministre de 2003 a 2006, de 2008 a 2010, i finalment de 2012 a 2016. Đukanović és el cap del Demokratska Partija Socijalista Crna Gore (antics comunistes).
Inicialment, Đukanović era un fidel aliat del líder serbi Slobodan Milošević. Tanmateix, el 1996 va canviar d'idea i va abandonar la tradicional entesa entre els dos països iugoslaus per tal de defensar de manera creixent la sobirania de Montenegro, primer substituint la República Federal de Iugoslàvia per la unió política de Sèrbia i Montenegro, per després convocar i guanyar el referèndum per la independència de Montenegro de 2006. El 2012 va guanyar les eleccions al capdavant d'una coalició de partits proeuropeïstes.

## Referències

* ↑ "The Smartest Man In The Balkans", Radio Free Europe, 17 October 2008.
* ↑ Bieber, Florian «Patterns of competitive authoritarianism in the Western Balkans». East European Politics, 38, 3, 01-07-2018, pàg. 337–54. DOI: 10.1080/21599165.2018.1490272. Keil, Soeren «The Business of State Capture and the Rise of Authoritarianism in Kosovo, Macedonia, Montenegro and Serbia». Southeastern Europe, 42, 1, 2018, pàg. 59–82. Arxivat de l'original el 2020-07-05. DOI: 10.1163/18763332-04201004 [Consulta: 3 octubre 2021]. «Montenegro's Prime Minister Resigns, Perhaps Bolstering Country's E.U. Hopes». The New York Times, 26-10-2016. [Consulta: 12 desembre 2018]. «Montenegro's Djukanovic Declares Victory in Presidential Election». Radio Free Europe, 16-04-2018. [Consulta: 12 desembre 2018]. «Djukanovic si riprende il Montenegro con la benedizione di Bruxelles». eastwest.eu, 17-04-2018. Arxivat de l'original el 2 maig 2019. [Consulta: 12 desembre 2018]. «Đukanović – posljednji autokrat Balkana». Deutsche Welle, 18-06-2013. [Consulta: 12 desembre 2018]. «Montenegro veteran PM Djukanovic to run for presidency». France 24, 19-03-2018. [Consulta: 12 desembre 2018]. Tol, Tol «Conflict & Diplomacy: Montenegro: Ignored for 30 Years, Now at the Forefront of the New Cold war». Transitions Online, 12, 4, 2016, pàg. 13–16. «Content of the Form": NATO and the democratizing of Montenegro». openDemocracy, 16-02-2016. [Consulta: 15 octubre 2019]. «PM+: Montenegro's 'Façade democracy' conceals corrupt and authoritarian regime». The Parliament Magazine, 12-11-2015. [Consulta: 15 octubre 2019].
# Milà-Sanremo 1964

La Milà-Sanremo 1964 fou la 55a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 19 de març de 1964 i va ser guanyada per l'anglès Tom Simpson, que s'imposà per 2 segons a Raymond Poulidor. Aquesta fou la primera victòria d'un ciclista britànic en la Milà-Sanremo.
Rudi Altig, quart classificat fou desqualificat per haver pres un camí incorrecte.
232 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 138 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Tom Simpson | Peugeot-BP-Englebert | 6h 37' 39" |
| 2 | Raymond Poulidor | Mercier-Hutchinson-BP | + 02" |
| 3 | Willy Bocklant | Flandria-Romeo | + 1' 01" |
| 4 | Rik van Looy | Solo-Superia | + 1' 09" |
| 5 | Georges Vanconingsloo | Peugeot-BP-Englebert | m. t. |
| 6 | Jean Graczyk | Margnat-Paloma-Dunlop | m. t. |
| 7 | Renato Pelizzoni | Ignis | m. t. |
| 8 | Edouard Sels | Solo-Superia | m. t. |
| 9 | Jean Forestier | Peugeot-BP-Englebert | m. t. |
| 10 | Yvo Molenaers | Wiel's-Groene Leeuw | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets a les-sports.info
* Resultats complets a milansanremo.co.uk