OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amundsen

Amundsen és una pel·lícula noruega, estrenada el 15 de febrer de 2019, que detalla la vida de l'explorador noruec Roald Amundsen. Va ser dirigida per Espen Sandberg i va ser distribuït a Noruega per SF Studios. El 14 de gener de 2022 es va estrenar el doblatge en català oriental a TV3, i el 13 de gener de 2023, en valencià a À Punt.

## Repartiment

Aquesta pel·lícula explica la vida de l'explorador noruec Roald Amundsen, que ja des de petit es va interessar molt pels llocs desconeguts de la Terra i que, més endavant, es va obsessionar amb la conquesta de les zones polars. Va participar en nombroses expedicions: va ser el primer a passar un hivern a l'Antàrtida, a travessar navegant el pas del Nord-oest, o a circumnavegar tot l'oceà Àrtic. A més, va dirigir la primera expedició que va arribar al pol sud, gràcies en gran part als coneixements que tenia dels mètodes de supervivència dels inuits. Amundsen va ser la primera persona que va trepitjar el pol nord i el pol sud.

## Repartiment

* Pål Sverre Hagen com a Roald Amundsen
* Katherine Waterston com a Bess Magids
* Christian Rubeck com a Leon Amundsen
* Ruby Dagnall com a Aline Amundsen
* Trond Espen Seim com a Fridtjof Nansen
* Mads Sjøgård Pettersen com a Helmer Hanssen
* Jonas Strand Gravli com a Leif Dietrichson
* Fridtjov Såheim com a Hjalmar Johansen
* Ole Andre Kaada com a Oscar Wisting
* Ole Christopher Ertvaag com a Hjalmar Riiser-Larsen
* Ted Otis com a Lincoln Ellsworth
* Ida Ursin-Holm com a Kristine "Kiss" Elisabeth Bennett
* Preben Hodneland com a Fredrik Ramm
* Herbert Nordrum com a Kristian Prestrud
* Eirik Evjen com a Paul Knutsen
* Sondre Larsen com a Gennady Olonkin
* Elg Elgesem com a Olav Bjaaland
* Torgny Gerhard Aanderaa com a Harald Sverdrup
* Geoffrey Kirkness com a Charles Bennett
* David Bark-Jones com a Robert Falcon Scott
* Adrian Lukis com a George Curzon, primer marquès Curzon de Kedleston
* Přemysl Bureš com a Robert Peary
* Luca Calvani com a Umberto Nobile
* Vojtech Kotek com a Karl Feucht
* Kenneth Åkerland Bergas com a Sverre Hassel
* Marius Lien com a Oskar Omdal
* Endre Hellestveit com a Peter Tessem

## Referències

* ↑ Trailer (norsk tekst).
* ↑ Keslassy, Elsa. «SF Studios Unveils International Trailer for ‘Amundsen’ (EXCLUSIVE)». Variety, 15-01-2019. [Consulta: 22 febrer 2019].
* ↑ «La trepidant vida de l'explorador noruec Roald Amundsen, a "La gran pel·lícula"». TV3, 05-01-2022. [Consulta: 12 gener 2022].
* ↑ «Amundsen». À Punt, 14-01-2023. [Consulta: 15 gener 2023].

## Enllaços externs

* Amundsen a Filmweb (noruec)
# Amund Grøndahl Jansen

Amund Grøndahl Jansen (11 de febrer de 1994) és un ciclista noruec, professional des del 2013 i actualment a l'equip Team Jayco AlUla. En el seu palmarès destaca la victòria al Campió de Noruega en ruta de 2019.

## Palmarès

* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Baixa Saxònia júnior
* 2016
** Campió de Noruega en ruta sub-23
** 1r al ZLM Tour
** 1r al Tour de Gironda
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 2019
** Campió de Noruega en ruta
** Vencedor d'una etapa al Ster ZLM Toer

### Resultats al Tour de França

* 2018. 139è de la classificació general
* 2019. 140è de la classificació general
* 2020. 128è de la classificació general
* 2021. No surt (16a etapa)
* 2022. 133è de la classificació general

## Referències

* ↑ «GreenEDGE Cycling». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 1 gener 2021. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ (dutch)«AMUND GRØNDAHL JANSEN KROONT ZICH TOT NOORS KAMPIOEN». Wielerflits. [Consulta: 30 juny 2019].

## Enllaços externs

* Amund Grøndahl Jansen sitiodeciclismo.net
* Amund Grøndahl Jansen a cyclebase.nl
* Amund Grøndahl Jansen a ProCyclingStats
# Andarax

Andarax és un riu d'Andalusia. Neix a la zona oriental de Sierra Nevada, al Turó del Morter. El seu curs íntegre transcorre dins de la província d'Almería.
Travessa la Vall de l'Andarax, al sud de Sierra Nevada, en direcció est, i s'uneix al riu Nacimiento, el seu principal afluent, a l'altura del poble de Terque. Després gira cap al sud i discorre pel Desert de Tabernas, on rep les intermitents aigües de la rambla de Tabernas, últim curs d'aigua amb aportacions significatius al riu. Al seu pas pels municipis de Rioja, Pechina, Viator i Benahadux alimenta a nombroses finques de cítrics. Finalment arriba a la seva desembocadura als afores d'Almeria, formant un ample delta, sobre el qual s'assenta una fèrtil vega, avui en procés de desaparició a causa del creixement urbà de la ciutat. En temps històrics posseïa un cabal gairebé permanent, sent navegable fins al municipi de Pechina (Època romana).
En Emirat d'Al-Mariyya, el Andarax era conegut com a wadi Bayyana. Posteriorment també era anomenat riu de Petxina.
Durant la Guerra Civil Espanyola es van construir una sèrie de búnquers per a la defensa de la ciutat a la desembocadura del riu. Després de la contesa, durant anys van ser mantinguts, netejats i pintats.

## Referències

* 1 2 Hidrografía de La Alpujarra Arxivat 2009-10-02 a Wayback Machine., aldearural.com. Accessed 2009-12-25.
* ↑ «Proyecto Conoce Tus Fuentes». Ficha: Humedal del Andarax, .
* ↑ «El agua de la Vega de Almeríay los siete pueblos de su río». , [Consulta: 27 maig 2019].
* ↑ Eduardo Pino. «El búnker y la playa de la Térmica» (en español). La Voz de Almería, 08-06-2015. [Consulta: 6 agost 2017].
# André Henry

André Henry (Xhendelesse, 2 de juliol de 1865 - Froidmont, 1 d'octubre de 1910) va ser un ciclista belga que va córrer entre 1893 i 1897. En el seu palmarès destaca la primera edició de la París-Brussel·les, el 1893, de 407 km i que va recórrer en 19 hores i 37 minuts. L'èxit va tenir tal ressò que Leopold II es va reunir amb ell i va ser aclamat per una multitud de persones. També va ser rebut triomfant a Verviers. Aquestes recepcions oficials van tenir efectes molt negatius en un home molt humil i entrà en un cicle decadent fins a desaparèixer del ciclisme. Oblidat, va morir l'any 1910, al manicomi de Froidmont, havia estat reclòs arran d'un intent de suïcidi.

## Palmarès

* 1893
** 1r a la París-Brussel·les
** 1r a la Brussel·les-Spa
** 1r a la Wavre-Hannut-Wavre
* 1894
** 1r a la París-Dinant
** 1r a la Verviers-Dinant-Verviers
* 1896
** 1r a la Chaudfontaine-Huy-Chaudfontaine
* 1897
** 1r a Queue-du-Bois

## Referències

* ↑ «HENRY André "ANDRE"». [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - André HENRY» (en italià). [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ Vanysacker D., "Le cyclisme en Wallonie jusqu'à la Seconde Guerre mondiale : une histoire sociale comparable à celle des Flandriens (1860-1945)", dans Image et paysages mentaux des XIXe et XXe siècles, de la Wallonie à l'Outre-mer, s.dir. de L. Courtois, J.-P. Delville, F. Rosart (e.a.), Louvain-la-Neuve, Academia-Bruylant. Presses universitaires de Louvain, 2007, p. 155-156 (Coll. "Temps et Espaces, n°8).

## Enllaços externs

* Palmarès d'André Henry
# Antisti Sosià

Antisti Sosià (llatí: Antistius Sosianus) era un magistrat romà del segle i.
Va ser tribú de la plebs l'any 56 i pretor el 62. En aquest darrer any va ser desterrat a Sardenya per haver escrit versos crítics contra Neró, però fou cridat altre cop a Roma el 66, després de llençar acusacions contra Anteu i Ostori Escàpula. A Sardenya havia conegut l'astròleg Pammenes, al qual li va robar diversos horòscops sobre personatges importants de Roma. Basant-se en aquests documents, va escriure a Neró per denunciar alguns personatges i l'emperador el va fer retornar, perdonant-lo. Neró va fer matar Escàpula i Anteu es va suïcidar.
Va ser desterrat altre cop a la caiguda de Neró, acusat de ser un dels informadors del tirà.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 234. ISBN 8481641618.
# Antiga església de Petäjävesi

L'Antiga Església Petäjävesi (finès: Petäjäveden Vanha Kirkko) és una església de fusta situada a Petäjävesi, Finlàndia. Va ser inscrit el 1994 en la Llista del Patrimoni Mundial de la UNESCO.
Va ser construït entre 1763 i 1765. La UNESCO considera que es tracta d'un representant de l'església luterana de tradició escandinava tradició, barreja d'estil gòtic renaixentista amb altres elements.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Petäjävesi Old Church» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Antiga església de Petäjävesi
* Petäjävesi Old Church; World Heritage website
# Antonio Cagnoni

Antonio Cagnoni (Godiasco, Voghera, 8 de febrer de 1828 – Bèrgam, 30 d'abril de 1896) fou un compositor italià.
És el fill del metge Giovanni Cagnoni i de Serafina Nobili. El 1842 va ingressar en el Conservatori de Milà i hi va acabar els estudis, el 1847. La seva música es distingeix per melodies senzilles i elegants que contenen, si bé a vegades cauen en la vulgaritat, i per la inspiració juganera i alegre que brilla en llurs òperes bufes.
Fou mestre de capella a Vigevano i després a la catedral de Bèrgam. Hi escriviu per tal motiu algunes obres de caràcter religiós, entre les quals destaquen una Missa de Rèquiem dedicada a l'aniversari del rei Carles Albert (1859). Se li deuen nombroses òperes, entre elles; Rosalinda de San Miniato (1845), I due savojardi (1846), que no despertaren gaire entusiasme; Don Bucefalo (1847), estrenada al Teatre Reial, de Milà, amb tan bon èxit que ben aviat es va popularitzar per a tot Itàlia i es va cantar a París el 1866, on fou també molt aplaudida; Il testamento di Figaro (Milà, 1848), Amori i trapole (Gènova 1850), La valle d'Andorra (Milà, 1851), Giralda (Milà, 1852), La fioraia (Torí, 1853), La figli di don Liborio (Gènova, 1856), Il vecchio della Montagna (Milà, 1853), que fou un fracàs a la Scala: Michele Perrin (Milà, 1864), estrenada amb gran èxit; Claudia (Milà, 1864), La Tombola (Roma, 1869), Un capriccio di donna (Gènova, 1870), Papa Martin (Florència, 1871), la qual es va representar en quasi tots els teatres d'Europa, si bé va passar quasi desapercebuda al Reial de Madrid i al Liceu de Barcelona, Il ducca di Tapigliano (Lecco, 1874), i algunes d'altres.
A Milà va fer classes de piano. Entre els seus alumnes destaca Cipriano Pontoglio, que precisament va seguir els seus passos i compondre diverses òperes. Poc temps després va renunciar al teatre i es va dedicar a compondre música religiosa.

## Referències

* 1 2 Meloncelli, Raoul. «Cagnoni, Antonio». A: Dizionario Biografico degli Italiani (en italià). Volum 16, 1973 [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. volum 10. Madrid: Espasa-Calpe, 1991, p. 420. ISBN 978-84-239-4510-8.
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). 46. Madrid: Espasa-Calpe, 1991, p. 398. ISBN 978-84-239-4546-7.
# Antímac d'Heliòpolis

Antímac d'Heliòpolis (en llatí Antimachus, en grec antic Ἀντίμαχος) fou un poeta grecoegipci nascut a Heliòpolis que va escriure un poema anomenat Κοσμοποιΐα, sobre la creació de l'univers, format per 3.780 versos hexàmetres.
Joan Tzetzes, escriptor romà d'Orient, cita tres versos d'Antímac, però no se sap segur si eren d'aquest autor o d'altres que també es deien Antímac.

## Referències

* ↑ 3.Antimachus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 191
# Anicet Espinach i Martorell

Anicet Espinach i Martorell, d'origen tarragoní i corredor reial de comerç adscrit al Col·legi Professional de Barcelona, l'any 1882 va ser nomenat director del Banc de Mataró.
Propietari de gran part dels terrenys que avui són El Serrallo va finançar les obres de l'altar de la Mare de Déu de la Bonanova i va donar una sèrie d'ornaments litúrgics per a l'Església de Sant Pere d'El Serrallo. L'any 1884 per acord de l'Ajuntament de Tarragona, va donar el seu nom a un carrer del barri marítim de la ciutat en agraïment a la seva implicació.
1881 es constitueix la societat anònima Banc de Mataró, i el 1882 Anicet Espinach amb l'augment de la demanda d'accions, s'ofereix a col·locar una xifra important d'aquestes entre els clients del seu despatx. Espinach és nomenat vocal i director gerent de l'entitat per acord de la Junta d'accionistes, deixant enrere el seu càrrec de corredor. Va morir a Barcelona el dia 12 de març de 1891.

## Referències

* Cabana, Francesc. Bancs de Catalunya I. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1999, p. 320-322.
* Sabaté i Bosch, Josep M. Vora el mar: notes a l'entorn de l'església de Sant Pere del Serrallo. Tarragona: Parròquia de Sant Pere, 2006, p. 111-115.
# Ariapites

Ariapites (en grec antic: Αριαπειθης) ('Ariapeithes') va ser un rei dels escites a principis del segle v aC.
Va tenir tres dones, una, de la que no es coneix el nom, era natural d'Ístria, i li va donar un fill, que seria el rei Esciles (Scyles), contemporani d'Heròdot. Una altra dona era filla del rei dels odrisis Teres I, amb la que va tenir Octamasadas, rei escita (circa 450 aC - 430 aC) i una tercera esposa escita, anomenada Hupaya o Opea (en grec antic: Οποιη) que li va donar un fill de nom Varika.
Ariapites va morir assassinat a traïció a mans d'Espargapites (Spargapeithes), rei dels agatirsos. Esciles es va convertir en rei dels escites, i va prendre com una de les seves esposes a la seva madrastra Opea.

## Referències

* ↑ Schmitt, Rüdiger. Iranisches Personennamenbuch: vol. 5. Viena: Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, 2011, p. 341-342. ISBN 9783700171423.
* ↑ Rolle, Renate. The World of the Scythians. Berkeley: University of California Press, 1989, p. 123. ISBN 9780520068643.
* ↑ Sherwin-Whithe, Susan M; Amélie Kuhrt. From Samarkhand to Sardis : a new approach to the Seleucid Empire. Berkeley: University of California Press, 1993, p. 145. ISBN 9780520081833.

## Bibliografia

* Ulrike Peter, «Ariapeithes» Berlín, Brill's New Pauly, 2012. Referència. [consulta: 24 de març de 2012]
# Ariantes

Ariantes (en grec antic: Αριαντάς, Ariantas) fou rei dels escites que per saber el nombre de súbdits que tenia va ordenar a cadascun d'ells de portar al rei una fletxa. Amb aquestes fletxes va fer un monument que fou instal·lat a Exampeu, entre els rius Borístenes i Hípanis.

## Referències

* ↑ Heròdot, IV 81: Smith, William. A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. 1, p. 298.
# Apache ActiveMQ

Apache ActiveMQ és un agent de missatges o broker de codi obert escrit en llenguatge Java amb el client Java Message Service (JMS). Inclou comunicacions entre més d'un client o servidor. El manteniment d'Apache ActiveMQ és realitzat per l'Apache Software Foundation.

## Característiques

* Apache ActiveMQ suporta gran nombre clients i protocols de Java, C, C++, C#, Ruby, Perl, Python, PHP :
** OpenWire
** Stomp
** AMQP v1.0
** MQTT v3.1
* Suporta JMS 1.1 i J2EE 1.4
* Suporta Spring
* Compatible amb els servidors : TomEE, Geronimo, JBoss, GlassFish i WebLogic
* Suporta Ajax i REST.

## Vegeu també

* Altres brokers : RabbitMQ, Mosquitto, HornetQ

## Referències

* ↑ «Apache ActiveMQ ™ -- Index». [Consulta: 30 juny 2017].
* ↑ «What is ActiveMQ used for?». [Consulta: 30 juny 2017].
* ↑ «Kevin Boone's Web site». [Consulta: 30 juny 2017].
* ↑ «Apache ActiveMQ» (en anglès). https://www.slideshare.net.+[Consulta: 30 juny 2017].
# Apartaments Madrid

Els Apartaments Madrid és una obra racionalista de Salou (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

En un terreny amb una pronunciada pendent, els Apartaments Madrid tenen vistes al mar tot i trobar-se enmig d'un bosc d'alts pins. El solar on se situa el conjunt és molt allargat, acumulant els aparcaments en tres plantes com si fossin murs de contenció. El seu disseny varia segons la façana que es miri, mentre que a la d'accés es llegeixen dues plantes, la façana sud en deixa veure tres.
L'estructura parteix d'una sèrie de murs paral·lels en franges de cinc metres. El fet d'estar construïts en tres plantes permet mantenir la superfície màxima del bosc i respectar així el medi ambient alhora que filtrar les vistes i el sol.
L'accés als apartaments es fa a partir del pis intermedi, amb un porxo retranquejat tant en planta com en secció. La morfologia dels habitatges varia a cada planta, ja que responen a situacions diferents en funció del diàleg que estableixin amb el mur de contenció o el porxo.
Els murs de càrrega estan revestits amb pedra de l'entorn perquè quedin encara més integrats en el paisatge. La resta de parets són de color blanc. Destaquen les grans terrasses a la façana que dona al mar; es corresponen amb les zones d'estar i s'aguanten mitjançant pilars metàl·lics.

## Història

Entre els anys 1959 i 1964 els arquitectes Antoni Bonet i Castellana i Josep Puig i Torné varen construir un gran nombre de projectes situats a la costa de Tarragona, Múrcia, Barcelona i també quatre a l'Argentina. La construcció d'aquests apartaments exemplifica a la perfecció el moment de “desarrollisme” de la costa catalana amb el boom turístic en els anys seixanta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Apartaments Madrid». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Apartaments Roca Marina

Els apartaments Roca Marina són un aplec d'apartaments d'estiu de la localitat calvianera de Cal Català bastits entre 1961 i 1964 i dissenyats de l'arquitecte Antonio Lamela. Estan situats a escassos metres de vorera de mar, a prop de l'Hotel de Mar, i tenen vistes a tota la zona de Cala Major i Sant Agustí fins a la Punta de Sant Carles.
Està situat al carrer Bartomeu Buades Mallol, perpendicular a la carretera d'Andratx, a l'extrem nord del Caló de les Gerres, entre aquesta cala i el Caló dels Macs. La propietat de terreny era un grup de promotors anglesos que, a començament de boom turístic, feren un concurs per construir-hi un complex, que guanyà l'arquitecte madrileny Antonio Lamela, autor d'altres edificis a l'illa, la major part també relacionats amb el primer esclat turístic. El complex està format per quatre blocs independents amb cent vint-i-un apartaments en total que varien de set a catorze plantes, amb una piscina, un grau per petites embarcacions, establiments comercials i restaurants, tot plegat concebut com a zona destinada a l'oci dels habitants.
Tots els exteriors del complex estan concebuts com un sol espai obert amb un paper important de la vegetació. Els edificis s'alcen sobre pilotis per mantenir les visuals a la mar i donar continuïtat a la jardineria, tot difuminant el límit entre les edificacions i les zones enjardinades. Tots els habitatges tenen vistes marítimes per més d'una habitació, i cada façana té un tractament diferent en funció de la seva orientació: balcons amb grans vidrieres mirant a la mar i protectors de la llum solar en les cares orientades a migjorn, mentre que les escales d'accés miren a nord-oest, cap a l'interior. Per altra banda, el complex no menysté l'aportació arquitectònica tradicional, i fa ús decoratiu del marès i de la ceràmica mallorquina.

## Referències

* 1 2 3 4 Albero Santacreu, D.; Calderón Díaz, M.; Calvo Trias, M.; Gloaguen Murias, E. «Patrimonio cultural del municipio de Calvià». A: Patrimonio arquitectónico. Calvià: Fundación Calviá, 2011, p. 725-727. ISBN 978-84-614-8885-8 [Consulta: 6 març 2020].
* 1 2 3 «Roca Marina». Estudio Lamela. [Consulta: 27 juliol 2020].
# Anna Bergendahl

Anna Henrietta Bergendahl (Hägersten, 11 de desembre de 1991) és una cantant de música pop de nacionalitat sueca.
Va aparèixer per primer cop a la televisió el 2004 en el concurs de talents "Super Troupers". Gràcies a la seva participació en el Idol suec de 2008 va a saltar a la fama als 16 anys. Va guanyar el certamen Melodifestivalen de 2010 amb "This is my life" i va representar Suècia amb aquesta cançó al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2010 a Oslo. Noruega va acollir aquesta edició gràcies al fet que el seu representant Alexander Rybak va guanyar l'edició de 2009.

## Referències

* ↑ «Anna Bergendahl wins Melodifestivalen 2010» (en anglès). Eurovisió. [Consulta: 1r octubre 2011].
# Archiaphyosemion guineense

Aphyosemion guineense és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes. Es troba a Àfrica: Guinea, Sierra Leone i Libèria. Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Archiaphyosemion guineense» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Daget, J. 1954. Les poissons du Niger Supérieur. Mem. Inst. Franc. Afr. Noire Núm. 36: 1-391.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Apalone mutica

Apalone mutica és una espècie de tortuga de la família Trionychidae i en el gènere Apalone. Aquesta tortuga és natural del centre dels Estats Units. La seva distribució comprèn des dels estats d'Ohio a Minnesota fins a l'extrem occident de la Florida i Texas.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ «Apalone mutica (Smooth Softshelled Turtle)».
# Armonk

Armonk és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 3.461 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Armonk tenia 3.461 habitants, 1.172 habitatges, i 995 famílies. La densitat de població era de 219,8 habitants per km².
Dels 1.172 habitatges en un 44,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,7% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 15,1% no eren unitats familiars. En el 13,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,8% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 108.508 $ i la renda mediana per família de 122.066 $. Els homes tenien una renda mediana de 86.779 $ mentre que les dones 50.179 $. La renda per capita de la població era de 64.157 $. Entorn del 0% de les famílies i l'1,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Armonk». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Armonk». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.