OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enrique Ruano Casanova

Enrique Ruano Casanova (Madrid, 7 de juliol de 1947 - Madrid, 20 de gener de 1969) va ser un estudiant de Dret i militant antifranquista, mort en circumstàncies no esclarides. Ruano era militant del Frente de Liberación Popular (FLP) i va ser detingut per la policia el 17 de gener de 1969, acusat de repartir propaganda del sindicat Comissions Obreres. Segons la versió oficial, Ruano va ser traslladat el dia 20 a un edifici del carrer General Mola (actualment Príncipe de Vergara) de Madrid, per fer un registre. Segons aquesta versió, Ruano s'hauria llançat al buit per una finestra que donava a un celobert, aprofitant el moment en què li haurien llevat les manilles. Immediatament, la notícia va córrer en els ambients de la lluita antifranquista, on se sospita que en realitat els policies l'haurien assassinat en llançar-lo per la finestra. Aquests fets van atiar l'agitació estudiantil i obrera que va ser intensa en aquests anys 1968-1969 i van servir a les autoritats com a excusa per declarar l'estat d'excepció per primera vegada des de la guerra civil espanyola. La investigació oficial sobre els fets va ser arxivada. La policia va falsificar un suposat diari personal de Ruano en què es palesarien unes presumptes tendències suïcides.
El 1990 la família de Ruano va aconseguir que es reobrís el cas, comptant amb testimoniatges d'alguns veïns que contradeien la versió oficial. Els seus advocats van demostrar la falsedat del diari i que el cos tenia un forat a la clavícula que coincidia amb el que provoca una bala. Tanmateix, l'Audiència Provincial va arxivar el cas pel maig de 1992, en considerar que la responsabilitat penal havia prescrit. El gener de 1994 el Tribunal Suprem va acceptar tornar a obrir el cas. Els tres agents implicats van ser absolts per falta de proves, tot i que els jutges van declarar que existien dubtes raonables sobre la versió oficial.

## Referències

* ↑ Alcántara Pérez, Pablo. «Las tres muertes de Enrique Ruano» (en castellà). Crímenes del franquismo, 09-01-2019. [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ Junquera Añon, Natalia. Valientes. El relato de las víctimas del franquismo y de los que les sobrevivieron (en castellà). Madrid: Aguilar, 2013, p. 62. ISBN 978-84-03-01188-5.
* ↑ «"No se tiró, lo mataron"» (en castellà). El País, 17-01-2009. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «El Supremo confirma la absolución de los policías del «caso Ruano»» (en castellà). El Mundo, 10-07-1997.

## Bibliografia

* Laviana, Juan Carlos. 1969, España en estado de excepción (en castellà). Madrid: Grupo Unidad Editorial, 1996, p. 207 (El franquismo, año a año).
# Soiuz 35

Soiuz 35 (rus: Союз 35, Unió 35) va ser un vol espacial tripulat de la Unió Soviètica en 1980 a l'estació espacial Saliut 6. Va ser la desena missió i el vuitè acoblament amb èxit a l'estructura orbitadora. La tripulació del Soiuz 35 va realitzar la quarta estada de llarga duració a l'estació.
Els cosmonautes Leonid Popov i Valeri Riumin van estar 185 dies a l'espai, batent un nou rècord de permanència a l'espai. Riumin va completar una missió anterior només vuit mesos abans. Van rebre quatre tripulacions de visita, incloent el primer cosmonauta hongarès, cubà i vietnamita.
Com a tripulació de llarga duració llavors van intercanviar les naus espacials amb les següents visites, la nau Soiuz 35 va ser utilitzada per retornar la tripulació de la Soiuz 36 visitant a la Terra, mentre que la tripulació resident va tornar en el Soiuz 37.

## Tripulació

| Posició | Crew Member de llançament | Crew Member d'aterratge |
| Comandant | Leonid Popov Primer vol espacial | Valeri Kubàssov Tercer vol espacial |
| Enginyer de vol/Cosmonauta d'investigació | Valeri Riumin Tercer vol espacial | Bertalan Farkas (Hongria) Primer vol espacial Cosmonauta d'investigació |

### Tripulació de reserva

| Posició | Tripulació | Tripulació |
| Comandant | Viatxeslav Zúdov | Viatxeslav Zúdov |
| Enginyer de vol | Boris Andreyev | Boris Andreyev |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6800 kg
* Perigeu: 198 km
* Apogeu: 259,7 km
* Inclinació: 51,65°
* Període: 88,81 minuts

## Referències

* ↑ L'informe de la missió és disponible aquí: http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-35.htm
# Cyd Gray

Cyd Gray (Scarborough, 21 de novembre de 1976) és un exfutbolista de Trinitat i Tobago de la dècada de 2000.
Fou 48 cops internacional amb la selecció de Trinitat i Tobago. Pel que fa a clubs, destacà a San Juan Jabloteh.

## Referències

* ↑ Bio at socawarriors.net
* ↑ Cyd Gray a National-Football-Teams.com (anglès)
# Jordan de l'Isla de Venessi

Jordan de l'Isla de Venessi (finals segle xiii) fou un trobador menor provençal, actiu al tercer quart del segle xiii. Era originari probablement de L'Illa de Veniça. És l'autor convencional de la cançó decasíl·laba Longa sazon ai estat vas Amor, tot i que aquesta composició s'atribueix a set autors més en diversos cançoners (Gaucelm Faidit, Peire de Maensac, Peire Raimon de Tolosa, Pons de Capduelh, Sordello o Rostanh de Merguas).
La Longa sazon ai estat vas Amor (276,1) constitueix la base, a la pràctica es tracta d'una traducció, del poema de l'autor italià de l'escola siciliana Jacopo Mostacci, Umile core e fino e amoroso.
Longa sazon ai estat vas Amor
humils e francs, et ay fach son coman
en tot quant puec; quez anc per nulh afan
qu’ieu en sufris ni per nulla dolor,
de leis amar non parti mon corage
a cui m’era rendutz de bon talen,
entro conuc en leis un fol usage
de que·m dechai e m’a camjat mon sen.
Jordan de l'Isla de Venessi és probablement la mateixa persona que Escudier de la Ylha (Escuder de l'Illa) citat com el mateix autor de la composició en el manuscrit R.

## Referències

* ↑ «Jordan de l'Isla de Venessi {PC 276}» (en francès). Trobar. [Consulta: 5 març 2020].
* ↑ «Jordan de l'Isla de Venessi» (en italià). Rialtoː Repertorio informatizzato dell'antica letteratura trobadorica e occitana. [Consulta: 5 març 2020].
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.
* ↑ «Jacopo Mostacci» (en italià). Rialtoː Repertorio informatizzato dell'antica letteratura trobadorica e occitana. [Consulta: 6 març 2020].
* ↑ «Jordan de l'Isla de Venessi» (en italià). RialtoːRepertorio informatizzato dell'antica letteratura trobadorica e occitana. [Consulta: 5 març 2020].

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz
# Olivier Clément

Olivier-Maurice Clément (Aniane, 1921 - París, 2009) fou un teòleg ortodox francès.
Nascut a Aniane, al Llenguadoc el 17 de novembre de 1921, va estudiar història a la Universitat de Montpeller, on començà a interessar-se per la història del cristianisme i les esglésies orientals. Més tard, s'aproximà a l'Església Ortodoxa per la influència de teòlegs russos exiliats a París (especialment Vladímir Losski) i la lectura de Berdiàiev, Dostoievski i els pares de l'església. Fou batejat en una parròquia parisenca de l'Església Ortodoxa Russa als 30 anys. Tot i exercir com a mestre d'educació secundària a París, la seva activitat més destacable la desenvolupà a l'Institut de teologia ortodoxa Saint-Serge, d'on fou preofessor de teologia moral i teologia comparada. Va escriure obres de teologia, Història de l'església, filosofia i crítica literària. Entre els teòlegs ortodoxos contemporànis, es mostrà atent a les qüestions de la modernitat, que tractava de respondre a través d'una reflexió de gran abast i poètica, arrelats en la tradició de l'Església, però al mateix temps creativa i renovada. Olivier Clement va ser interlocutor de destacades personalitats espirituals del seu temps, com el patriarca Atenàgores, el papa Joan Pau II, el sacerdot i teòleg romanès Dumitru Staniloae, l'arximandrita Sophrony del Monestir de Maldon, Roger Schutz (Taizé), o Andrea Riccardi, fundador de la comunitat de Sant Egidi.
Morí el 15 de gener de 2009 a la capital francesa de París, a l'edat de 87 anys.

## Obres

Traduccions:
* Tres pregàries, traducció d'Antoni López Quiles (València : Saó, 1996) ISBN 8488513119
* Fer del món eucaristia, pròleg d'August Monzon, introducció de Michel Stavrou, traducció d'Agustí Colomer i Frédéric Fasquelle (Paiporta: col·lecció Rent, editorial Denes, 2013) ISBN 978-84-941508-1-4.
Obres originals més significatives:
* L'Église Orthodoxe (Presses Universitaires de France, 1965) ISBN 2130530427
* Dialogues avec le Patriarche Athénagoras (Paris, Fayard, 1969) (reimp. 1976) ISBN 2-213-00344-0
* Questions sur l'homme (Stock, 1972)

## Referències

* ↑ (anglès) Olivier Clément: French Orthodox theologian, Times Online, 2 de febrer 2009 (data d'accés: 06-02-09).
# Aulus Postumi Albí (cònsol 242 aC)

Aulus Postumi Albí (llatí: Aulus Postumius A. f. L. n. Albinus) va ser un magistrat romà que formava part de la gens Postúmia, una de les famílies patrícies més antigues de Roma.
Va ser cònsol de Roma l'any 242 aC juntament amb Gai Lutaci Càtul, el qual va derrotar els cartaginesos de les illes Ègates i va acabar la Primera Guerra Púnica. Albí, mentrestant, es va mantenir a la ciutat per decisió del pontífex màxim, puix que era flamen marcial. Va ser censor l'any 234 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 91.
# Francesc Vallès (músic)

Francesc Vallès (Catalunya, S. XVII) fou un organista. El 1676 va afegir a l'orgue de la catedral de Tarragona un registre de regalies i dolçaines. Hom creu que la seva identitat podria relacionar-se amb la de Jorge Vallès o Jorge Vullén. Se sap que va construir un orgue per a l'església de Sant Feliu de Torelló.

## Obres

Sota la seva autoria es conserva el Villancet per a 5 veus i acompanyament, al fons musical CMar (Fons de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar.

## Referències

* ↑ Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana (en castellà). Volum 10. Sociedad General de Autores y Editores, 2002, p. 701, 998.. ISBN 84-8048-313-X.
* ↑ «Obres de Francesc Vallès als fons musicals de Catalunya».
# Feroleto Antico

Feroleto Antico (en calabrès Herulìtu) és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 1955 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 2.159 | 2.093 | 1.955 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |

## Referències

* ↑ Dizionario Di Toponomastica: Storia E Significato Dei Nomi Geografici Italiani. Garzanti, 1990.
# Font d'en Bertran

La Font d'en Bertran és una font situada al terme municipal d'Anglès, comarca de la Selva (Girona). Està situada a 215 msnm.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Fluorbritholita-(Nd)

La fluorbritholita-(Nd) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la britholita.

## Característiques

La fluorbritholita-(Nd) és un silicat de fórmula química Ca₂Nd₃(SiO₄)₃F. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d'abril de 2023, i publicada poc després. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Suec d'Història Natural, situat a Estocolm (Suècia), amb el número de col·lecció: geo-nrm #20220221.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Malmkärra, situada a la localitat de Norberg (Västmanland, Suècia). També ha estat descrita a les properes mines de Bastnäs, a Skinnskatteberg. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fluorbritholite-(Nd)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 73». European Journal of Mineralogy, 35, 3, 19-06-2023, pàg. 397–402. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-397-2023 [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ Holtstam, Dan; Casey, Patrick; Bindi, Luca; Förster, Hans-Jürgen; Karlsson, Andreas; Appelt, Oona «Fluorbritholite-(Nd), Ca2Nd3(SiO4)3F, a new and key mineral for neodymium sequestration in REE skarns». Mineralogical Magazine, 87, 5, 01-10-2023, pàg. 731–737. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2023.45 [Consulta: 15 març 2024].
# Fluorbuergerita

La fluorbuergerita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la turmalina. Va ser descoberta l'any 1966 i nomenada així per Martin Julian Buerger (1903-1986), eminent mineralogista i cristal·lògraf nord-americà pioner en l'anàlisi d'estructures cristal·lines, que va inventar la càmera de rajos X per fotografiar la simetria del cristall.
Va ser descrita per primera vegada per una ocurrència en cavitats riolítiques prop de Mexquitic, Sant Luis Potosi, Mèxic. Va ser aprovat com un mineral l'any 1966 pel IMA i nomenat en honor de Martin J. Buerger (1903–1986), professor de mineralogia en l'Institut de Tecnologia de Massachusetts. També s'ha informat d'ocurrències en Mines Gerais, Brasil, i a la Regió de Bohèmia Central de la República Txeca.

## Característiques químiques

Encara que és un ciclosilicats, alguns dels seus tetraedres de silicat estan substituïts per tetraedres de borat, per la qual cosa en realitat és un bor-silicat.
A més dels metalls que constitueixen la seva fórmula, sol portar altres impureses que li donen diferents tonalitat de color, entre les més freqüents: titani, manganès, magnesi, calci i potassi.
Forma una sèrie de solució sòlida amb la dravita (NaMg₃Al₆(BO₃)₃Si₆O$_{18}$(OH)₄).

## Formació i jaciments

Probablement el la formació d'aquest mineral té un origen pneumatolític, apareixent en cavitats dins de la roca riolita.

## Referències

* ↑ «Fluor-buergerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ Handbook of Mineralogy
* ↑ Mindat
* ↑ Webmineral data
* Buergerita, mindat.org.
* Buergerita, webmineral.com.
* Manual de buergerita, Mineral Data Publishing.
# Fluorcafita

La fluorcafita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la belovita. Rep el nom pels seus elements constitutius: fluor, calci i fòsfor.

## Característiques

La fluorcafita és un fosfat de fórmula química SrCaCa₃(PO₄)₃F. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1996. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.BN - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ = 0,33:1» juntament amb els següents minerals: aradita, magganasita, fluorpiromorfita, fluorsigaiïta, fluoralforsita, alforsita, belovita-(Ce), clorapatita, mimetita-M, johnbaumita-M, fluorapatita, hedifana, hidroxilapatita, johnbaumita, mimetita, morelandita, piromorfita, fluorstrofita, svabita, turneaureïta, vanadinita, belovita-(La), deloneïta, kuannersuïta-(Ce), hidroxilapatita-M, fosfohedifana, hidroxilpiromorfita, estronadelfita, fluorfosfohedifana, carlgieseckeïta-(Nd), vanackerita, miyahisaïta, pieczkaïta, hidroxilhedifana, pliniusita, parafiniukita, arctita, krügerita i goryainovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Koaixva, al mont del mateix nom dins el massís de Khibini, a l'óblast de Múrmansk (Rússia). Dins el mateix massís també ha estat descrita als monts N'orkpakhk, Ristxorr, Karnasurt i Selsurt. A fora de Rússia també se n'ha trobat a la glacera Dara-i-Pioz, al Tadjikistan.

## Referències

* ↑ «Fluorcaphite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With only large cations, (OH, etc.):RO4 = 0.33:1». Mindat. [Consulta: 25 juny 2024].
# Font Freda (la Vileta)

La Font Freda és una font del municipi de Tremp (Pallars Jussà) a l'antic terme de Fígols de Tremp, en territori de l'antiga caseria de la Vileta. És a 815 msnm, al nord-oest de la Vileta, en el coster que des d'aquesta caseria davalla cap al fons de la vall. Queda a l'esquerra del barranc de la Vileta, i a la dreta del seu afluent, un segon barranc també anomenat de la Vileta, que baixa pel costat de ponent de l'antiga caseria.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Font Fullosa

La Font Fullosa és una font del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Està situada a 762 metres d'altitud, a prop de l'extrem nord del terme municipal. És a l'esquerra del torrent de l'Espluga, a ponent del Collet del Marçó i al sud de la masia de Barnils.

## Enllaços externs

* La Font Fullosa en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Font Fresca (Senterada)

La Font Fresca és una font del terme municipal de Senterada, al Pallars Jussà, dins del territori del poble de Cérvoles.
Està situada a 1.173 m d'altitud, a l'esquerra del barranc de Cérvoles, al nord-oest del poble de Cérvoles.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Franc malià

El franc malià (en francès franc malien o, simplement, franc) fou la unitat monetària del Mali entre el 1962 i el 1984. El seu codi ISO 4217 era MLF i s'acostumava a abreujar Fr. Nominalment es dividia en 100 cèntims (centimes), si bé mai es va emetre la moneda fraccionària.
Va substituir el franc CFA en termes paritaris (1:1), tot i que va devaluar i el 1962 fou substituït de nou pel franc CFA, aquest cop, però, a raó de dos francs malians per un de CFA.
Els bancs emissors foren, al començament, el Banc de la República de Mali (Banque de la République du Mali) i, a partir del 1971, el Banc Central de Mali (Banque Centrale du Mali). En van circular monedes de 5, 10, 25, 50 i 100 francs i bitllets de 50, 100, 500, 1.000, 5.000 i 10.000 francs.

## Vegeu també

* Franc

## Enllaços externs

* Monedes de Mali (anglès)
* Bitllets de Mali Arxivat 2009-10-15 at the Portuguese Web Archive (anglès)
# Francesco Maria Piave

Francesco Maria Piave (Murano, 18 de maig de 1810 – Milà, 5 de març de 1876) fou un poeta, molt conegut per ser un dels llibretistes preferits de Giuseppe Verdi, sent el seu col·laborador i amic durant pràcticament tota la vida.
Piave va nàixer a Murano en la llacuna de Venècia, quan la regió estava sota el poder de Napoleó Bonaparte i formava part del que entre 1805 i 1814 del Regne d'Itàlia. Igual que Verdi, Piave va ser un fervent nacionalista italià.
Junt amb Salvatore Cammarano, va ser un dels llibretistes més prolífics en la carrera de Verdi, escrivint els llibrets per a Ernani (1844), I due Foscari (1844), Attila (1846), Macbeth (1847), Il corsaro (1848), Stiffelio (1850), Rigoletto (1851), La Traviata (1853), Simon Boccanegra (1857), Aroldo (1857) i La forza del destino (1862). Piave també va elaborar llibrets per a altres compositors com Giovanni Pacini, Saverio Mercadante, Federico Ricci i Michael Balfe. Estava previst que Piave col·laborés en l'elaboració del llibret d'Aida, però la seua mort, causada per un atac cardíac el 1876, s'hi va interposar. Fou soterrat al Cimitero Monumentale.
# Fortalesa Kastel

Kastel és una fortalesa localitzada en Banja Luka, Bosnia i Hercegovina. És una construcció d'origen medieval però situada sobre fortificacions anteriors, d'origen romà i anterior. Les muralles daten del segle xvi. Es troba en un bon estat de conservació, sent una de les principals atraccions de la ciutat de Banja Luka, situada a la vora esquerra del riu Vrbas, propera al centre de la ciutat.

## Referències

* 1 2 Mediterranean Europe.. 11th edition. [Hawthorn, Vic.]: Lonely Planet, 2013. ISBN 9781743217979.
* ↑ «Commission to Preserve Monuments in Bosnia and Herzegovina Arxivat 2021-05-11 a Wayback Machine.» (.html Momentarily restricted availability due to portal upgrade - new portal under construction). Government of Bosnia and Herzegovina. [Consulta: 17 maig 2016].
# Freytag

Freytag és el nom dels següents personatges:
* Bernd Freytag von Loringhoven (1914, Arensburg-2007, Múnic), general de la Bundeswehr
* Gustav Freytag (1816-1895), autor alemany del Biedermeier conegut per la seva teoria sobre l'estructura dramàtica
* Otto Freytag-Besser (Gotha, 1871 - ?), cantant de concert alemany
# Francesc Alegret

Francesc Alegret (s. XVII - s.XVIII) fou organista i compositor que exercí a les capelles de música de Vilafranca del Penedès. Ocupà el càrrec d'organista des de l'any 1692 fins al 1700. Després d'un breu període en el qual Jaume Figueres va exercir en el seu lloc, Francesc Alegret va tornar a ser organista de la Basílica de Santa Maria de Vilafranca del Penedès entre els anys 1704 i 1706. El 1749 figurava com a «sotomaestro de la Cathedral de Vich», segons consta al revers de la particel·la de tenor de la seva «Missa de Requiem / â 4 / Del Licendo Franco Alegret / 1755» que es conserva al fons musical SEO (Fons de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot).

## Referències

* ↑ Els goigs a Sant Fèlix: música, festa i tradició (Consulta: 4 novembre 2016)
* ↑ «Obres de Francesc Alegret a l'IFMuC».
# Francesos capverdians

Els francesos capverdians són els residents francesos que tenen ancestres originaris del Cap Verd.
Els capverdians van començar a arribar a França el 1964, procedents de Rotterdam, Dakar i Lisboa. Van començar a treballar a les mines, a les fundicions de ferro i a la construcció. Les dones, normalment tenen feines domèstiques. Els immigrants del Cap Verd es concentren sobretot a les ciutats de París, Creil, Amiens, Marsella, Lió i Niça.
El 1995, s'estima que hi havia uns 8000 capverdians a França. El cens del 1999, en va comptabilitzar 21000. El 2007, l'Ambaixada de Cap Verd a París tenia registrats 17.544 capverdians (només els documentats i registrats). Són molt difícils de comptabilitzar, ja que molts capverdians arriben a França amb els passaports d'altres estats com Portugal i els Països Baixos. Tenint tot això en consideració, l'ambaixada creu que hi ha uns 25.000 capverdians a França.

## Capverdians notables a França

* Patrick Vieira, futbolista.
* Élisabeth Moreno, empresària i política
* Georges Santos, futbolista.
* Manuel dos Santos Fernandes, futbolista.
* Stomy Bugsy, cantant de rap i hip hop i actor.
* Jacques Faty, futbolista.
* Ricardo Faty, futbolista.

## Vegeu també

* Afro-francesos.

## Referències

* ↑ University of Massachusetts - Dartmouth. "1995 Cape Verdean Diaspora Population Estimates." Arxivat 2009-08-29 a Wayback Machine.(anglès)
* ↑ Marc-Montclos, Antoine Pérouse de. " The Political Value of Remittances: Cape Verde, Comores, and Lesotho - Diasporas, Remittances and Africa South of the Sahara - A Strategic Assessment." Institute for Security Studies. Retrieved October 18, 2007. Arxivat de febrer 29, 2008, a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* CIA Factbook page on France Arxivat 2018-12-24 a Wayback Machine. (anglès)
* Visions de cap verd a través de pintors i fotògrafs Arxivat 2008-03-01 a Wayback Machine.
# Fundació Llibertat i Democràcia

* No s'ha de confondre amb la coalició Democràcia i Llibertat.
La Fundació Llibertat i Democràcia és una entitat amb seu a Barcelona d'ideologia democràtica i liberal fundada l'any 1974 per Ramon Trias Fargas. És membre de la Internacional Liberal des de l'any 1975.

## Objectius

La fundació té per objecte:
* La promoció, desenvolupament i divulgació de les idees democràtiques i liberals a Catalunya i Illes Balears, i la difusió d'aquestes idees a escala internacional.
* La representació, el manteniment i seguiment de la presència catalana en la Internacional Liberal i altres fòrums liberals i democràtics.
* Difondre el pensament polític, social, i econòmic de Ramon Trias i Fargas i de la seva obra, col·laborant, si s'escau, amb qualsevol altra organització o entitat que tingui objectius similars.
* Estimular l'interès dels ciutadans pels afers públics i la participació en les institucions democràtiques especialment en col·lectius amb menor presència relativa en els processos i institucions promogudes pel liberalisme.

## Referències

* ↑ Fundació Llibertat i Democràcia, Guia d'entitats de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ Our Members Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine., Internacional Liberal.
* ↑ Fundació Llibertat i Democràcia, Internacional Liberal.