OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Two Girls on Broadway

Two Girls on Broadway és una pel·lícula musical americana de S. Sylvan Simon, estrenada el 1940.

## Argument

Queenie i Hank són dues germans que busquen triomfar a Broadway com a cantants i ballarines. Queenie s'enamora d'Eddie Kearns, però ell prefereix Hank, i es fan parella. Amb l'ajuda d'Eddie comencen una carrera als escenaris de vodevil. El primer gran musical de la història del cinema (acabat d'estrenat el cinema sonor, el 1927).

## Repartiment

* Lana Turner: Patricia 'Pat' Mahoney
* Joan Blondell: Molly Mahoney
* George Murphy: Eddie Kerns
* Kent Taylor: 'Chat' Chatsworth
* Richard Lane: Buddy Bartell
* Wallace Ford: Jed Marlowe
* Otto Hahn: Ito
* Lloyd Corrigan: Jutge Hennessey
* Don Wilson: M. Boyle
* Charles Wagenheim: Harry

## Producció

La pel·lícula va ser la primera pel·lícula de Joan Blondell per la MGM. A l'època de producció, Lana Turner era anomenada ''La noia de qui tots estan parlant! preciosa Lana, la foguera rossa d'Amèrica, en el seu paper més calent, més atrevit '' Sent al mig d'una carrera altament publicitada, Turner estava en posició de reclamar superiors emoluments, fins i tot essent menys experimentada que la seva coprotagonista.

## Rebuda

La pel·lícula va rebre ressenyes mixtes, amb la majoria de crítics queixant-se de la trama que queda en un segon lloc en el show de la Turner. Un crític de The New York Times va escriure: "Amb Lana Turner que representa preeminentment en la realització, és força segur pronosticar que cap del patrons preguntarà on i quan han vist Two Girls on Broadway abans ."
D'altra banda, Turner va ser elogiada pel seu talent musical, una crítica que descriu les seves habilitats de ball amb "precisió i gràcia". Un crític del Hollywood Reporter fins i tot va escriure que hauria de fer equip amb Fred Astaire.

### Box office

Segons dades de la MGM la pel·lícula va guanyar 475.000 dòlars als EUA i Canadà i 198.000 a la resta del món, resultant un benefici de 12.000$.

## Referències

* ↑ «[http://www.nytimes.com/movie/review?res=9A03E5DE1330E43ABC4D51DFB266838B659EDE Movie Review - - THE SCREEN; 'Buck Benny Rides Again' (Through a Riot) at the Paramount--New Film at Loew's Criterion - NYTimes.com]» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2018].
* ↑ «Notes for Two Girls on Broadway (1940)». Turner Classic Movies.
* 1 2 3 4 5 «Two Girls on Broadway: Overview Article». Turner Classic Movies. [Consulta: 3 maig 2010].
* ↑ The Eddie Mannix Ledger. Margaret Herrick Library, Center for Motion Picture Study.
# Vall dels Mocheni

La Vall dels Mòcheni (en mòcheni Bersntol, en alemany Fersental), també coneguda com a Vall del Fèrsina, és un vall de la província de Trento travessada pel torrent Fersina, des del seu naixement fins a Pergine Valsugana.
L'àrea és coneguda per la presència d'una illa lingüistica germanòfona d'origen medieval, la dels mòcheni.
La vall dels Mocheni comprèn els municipis de Fierozzo (Gamoà Va Vlarotz), Frassilongo (Garait), Palù del Fersina (Palae en Bersntol) i Sant'Orsola Terme (de parla italiana, com tot el vessant occidental de la vall).
La vall està envoltada per les muntanyes verges del sector occidental del grup del Lagorai i és rica en pastures i boscos, en particular làrix i avet roig.
La seva economia és essencialment agrícola: és molt reconegut el conreu de fruites del bosc.

## Vegeu també

* Mòcheni
* Llengua mochena

## Enllaços externs

* Consorci turístic de la Vall dels Mocheni/Bersntol
* Web oficial de la Comunitat Mochena
# Vall dels Marquesos

La Vall dels Marquesos es troba al terme municipal de Cervià de les Garrigues.

## Referències

* ↑ «Vall dels Marquesos». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Vall dels Volcans

La Vall dels Volcans se situa en el departament d'Arequipa, al Perú. Hi discorre el riu Andagua de nord a sud. La zona conté diversos volcans, entre aquests l'Antaymarca, i al seu voltant hi ha més d'una desena de volcans, en destaquen els bessons Shipee i Jonson. El volcà més alt n'és Pucamauras amb 350 m.
A la vall hi ha una falla amb lava basàltica. La falla a la part de l'Andagua es troba entre 500 o 800 m més a baix que la part de Huambo. Aquesta lava prové de l'erupció múltiple dels petits volcans que emergiren per la desgasificació de laves o erupcions des del magma. La formació de la vall data de fa dos-cents mil anys, durant el Quaternari.
A la vall hi ha l'Andagua, a 3.600 msnm.
Al 2019, la Unesco declarà geoparque mundial al Canyó del Colca i Volcans d'Andagua.

## Referències

* ↑ Arequipa: Valle de los Volcanes, un paraíso de gigantes, aguas mágicas y mucho más, Diari Correo.
* ↑ Ingemmet promueve visita al valle de los Volcanes en guía geoturística, RPP.
* ↑ El sendero del maravilloso valle de los volcanes de Andagua en Castilla, RPP.
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 7 de juliol de 2009. [Consulta: 18 desembre 2016]. Mincetur.
* ↑ Ingemmet presentará guía geoturística del Valle de los Volcanes en Arequipa, Andina.
* ↑ Arxivat 2016-08-26 a Wayback Machine., El Búho.
* ↑ Hielo y fuego: una incursión al valle de los volcanes Arxivat 2017-07-15 a Wayback Machine. El Buho.
* ↑ Arequipa: Se incrementan visitas al Valle de los Volcanes Arxivat 2016-09-24 a Wayback Machine., peru.com.
* ↑ Arequipa: conozca el impresionante oasis del Valle de los Volcanes Arxivat 2016-12-03 a Wayback Machine., americatv.com.
* ↑ Unesco declaró como geoparque mundial al Cañón del Colca y Volcanes de Andagua, Andina.
# Tàngara de collar carmesí

La tàngara de collar carmesí (Ramphocelus sanguinolentus) és una espècie d'ocell de la família Thraupidae que es distribueix en zones tropicals humides de Mèxic i Amèrica Central.

## Referències

* ↑ «Tàngara de collar carmesí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Vademècum

Vademècum és un tractat que conté les nocions més importants d'una matèria, ja siga ciència o art.
Destaca particularment el que utilitzen els professionals sanitaris per a consultar sobre presentacions, composicions i les principals indicacions dels medicaments.

## Referències

* ↑ «Vademècum». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Via Prenestina

Via Prenestina (en llatí Via Praenestina, en grec antic ἡ Πραινεστινή ὁδός) va ser el nom donat a la via romana construïda entre Roma i Praeneste, passant per Gabis, que tot seguit s'unia a la via Llatina a l'estació de Sub Anagnia.
No se sap quan es va construir, però probablement ja existia l'any 280 aC, o almenys ja hi havia un camí pavimentat que permetia el trajecte de manera regular.
Sortia de Roma per la Porta Esquilina. La primera part, de prop de 25 km, de Roma a Gabis, va portar el nom de Via Gabínia, nom que es va utilitzar els primers temps de la República, segons Titus Livi, i després va caure en desús, ja que Estrabó i l'Itinerari d'Antoní només usen el nom de via Prenestina. Durant el darrer període de la República, Gabis ja havia entrat en decadència, i Praeneste era una ciutat important, cosa que va facilitar el canvi de nom.
La via Prenestina es perllongava fins a Anagni, on s'unia a la via Llatina. Les estacions esmentades a l'Itinerari d'Antoní són:
* Gabii
* Praeneste
* Sub Anagnia.
També es descriu la via a la Taula de Peutinger.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, II, 11
* ↑ Estrabó. Geografia, 238
* ↑ Smith, William (ed.). «Via Praenestina». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 juliol 2022].

## Vegeu també

* Llista de vies romanes
# Valeriano Orobón Fernández

Valeriano Orobón Fernández (Cistérniga, Valladolid, 1901 - Madrid, 1936) va ser un traductor i teòric de l'anarcosindicalisme espanyol i creador de la lletra en castellà de la cançó A las barricadas.
Orobón Fernández va ser actiu en el moviment obrer espanyol des de molt jovenet. Fill d'un militant del PSOE, va freqüentar llibreries llibertàries i va ser molt influït per Evelio Boal. El 1919 va representar la secció de Valladolid en el congrés de la CNT al Teatre de la Comedia. Home intel·lectual i amb facilitat per als idiomes, el 1924 va haver d'exiliar-se a París, on va traduir la biografia de Max Nettlau escrita per Rudolf Rocker. El 1926, però, va ser expulsat de França per haver atacat la Dictadura de Primo de Rivera en relació amb la guerra del Marroc. Aleshores va marxar a Berlín, on va ser secretari espanyol de l'AIT.
Entre les seves contribucions teòriques ressalta la seva obstinació per aconseguir una aliança obrera revolucionària per tancar el pas al creixent feixisme i preparar el camí cap a la revolució. Després d'aquesta, Orobón considerava que els sindicats eren el mitjà per organitzar la societat de forma descentralitzada tant políticament com econòmicament, i va arribar a afirmar que l'anarcosindicalisme era la força revolucionària més important a Espanya. Va manifestar el seu rebuig a les propostes comunistes d'Estat i va posar èmfasi que els seus partidaris no poguessin tenir influència en la CNT. Greument malalt, va morir a Madrid a començaments del 1936.
Va posar lletra en castellà a la cançó Warschawjanka, més coneguda com A las barricadas, l'himne de la CNT i cançó popular del moviment anarquista.

## Vegeu també

* A las barricadas

## Enllaços externs

* http://fal.cnt.es/sites/all/documentos/bicel/Bicel14/16.htm Arxivat 2011-09-06 a Wayback Machine. per Paco en el número 14 de la revista Bicel de la Fundación de Estudios Libertarios Anselmo Lorenzo
* Orobón Fernández: un anarquista unitario y pluralista, per Pepe Gutiérrez-Álvarez
* (castellà) foroscastilla.org. «Valeriano Orobón Fernández, un anarquista de Valladolid», 2009.
# Victor Servranckx

Victor Servranckx (26 de juny de 1897 – 11 de desembre de 1965), va ser un pintor i dissenyador d'art abstracte belga.
Va néixer a Diegem (Machelen) i va estudiar entre 1913–1917 a l'Acadèmia Reial de Belles Arts de Brussel·les. Allà, el 1916, hi va conèixer en René Magritte, amb qui escriuria "Pure Art: A Defence of the Aesthetic" el 1922. El seu estil estava influenciat pel cubisme, el constructivisme i el surrealisme. Va morir a Vilvoorde.

## Referències

* ↑ Meuris, 1991, p. 216

## Bibliografia

* Meuris, Jacques (1991). René Magritte. Cologne: Benedikt Taschen. ISBN 3-8228-0546-7
# Victor Sáenz Canel

Víctor Sáenz Canel (Oviedo (Asturies), al voltant de 1840 - 15 de febrer, 1932), Va ser pianista, compositor, director, organista i comerciant de música. Va ser professor de l'Academia de Bellas Artes de San Salvador i també va exercir com a professor particular de música. Va intervenir com a pianista en diversos recitals. Entre els seus deixebles van destacar Saturnino del Fresno i Baldomero Fernández. Va dirigir la Banda de Santa Cecília i la Banda Municipal, i va organitzar diversos grups musicals i corals.
Va compondre algunes obres religioses i profanes, entre elles diversos popurris sobre cants populars asturians. El 1884 va col·laborar al diari El Carbayón amb articles sobre temes musicals. També va ser organista de la catedral d'Oviedo i el fundador del primer establiment comercial asturià de música, que va tenir gran prestigi. En un homenatge celebrat en honor seu el 19 d'agost de 1931, quan tenia noranta anys, es va donar el seu nom a un dels carrers d'Oviedo.

## Obra

Entre les seves obres per a piano destaquen:
* Auras matinales, Maz (UME); Cinco canciones (UME)
* Clementina, Gav (UME); Cristina, Capr brillante (UME)
* Pot-pourri asturiano sobre cantos modernos del país
* Pot-pourri de cantos asturianos en forma de fan- tasía
* Pot-pourri de cantos populares asturianos
* Otras: Gozos a la Purísima Concepción, VV, Co, órg (UME).

## Referències

* 1 2 https://www.biografiasasturias.es/ficha/c/0/i/43644488/saenz-canel-victor
# Ulvila

Ulvila és un municipi de Finlàndia. És una de les sis ciutats medievals del país, sent la tercera més antiga del país. Es troba a la província de Finlàndia Occidental. És un municipi monolingüe finès.

## Referències

* ↑ «Historia» (en finès). Ulvila.fi. [Consulta: February 7, 2022].
* ↑ «Suomen kaupungit keskiajalla» (en finès). Katajala.net. [Consulta: February 7, 2022].
# Vicente López Copete

Vicente López Copete (Badajoz, 1914 - Madrid, data desconeguda) va ser botxí titular de l'Audiències Territorials de Barcelona, Aragó i Navarra entre els anys 1953 i 1974, si bé la seva última execució va tenir lloc el 1966.
El seu àmbit d'actuació s'estenia per la zona nord-oriental d'Espanya (Catalunya, Aragó i Navarra), encara que també va actuar en Palència. Residia a Badajoz i es traslladava al lloc d'execució quan se'l requeria. En els seves dues primeres execucions, les de Fortunato Gras Tejedor i Blas Fuster Carreté (matinades del 9 i el 10 d'abril de 1954) fou assistit pel botxí de Valladolid, Florencio Fuentes Estébanez També el seu amic Antonio López Sierra l'assistí en alguna execució.
Atès que Vicente Copete era el botxí de Barcelona, a ell li corresponia executar Salvador Puig i Antich. No obstant això, per aquestes dates (març de 1974), havia estat condemnat per estupre i expulsat del cos de botxins. L'execució li fou encarregada al titular de Madrid, Antonio López Sierra. Tampoc va intervenir en l'execució de Heinz Ches que va ser duta a terme per José Monero Renomo.

## Cultura popular

Basilio Martín Patino va reflectir en la seva pel·lícula-documental de 1977, Queridísimos verdugos, el quefer dels tres botxins que treballaven en aquests anys a Espanya. En aquest film es pot veure i sentir a aquests personatges parlar del seu propi ofici.

## Reus executats per Vicente López Copete (llista incompleta)

* Fortunato Gras Tejedor (Barcelona, 9 d'abril de 1953)
* Blas Fuster Carreté (Barcelona, 10 d'abril de 1953)
* Esteban Serra Major (Barcelona, 2 de desembre de 1953)
* Benito Pascual Serra (Lleida, 23 de desembre de 1953)
* Enrique Sánchez Roldán "El Mula" (Barcelona, 30 de març de 1954)
* José Antonio Vilato (Barcelona, 10 de febrer de 1955)
* José Oms Huguet (Lleida, 28 de febrer de 1956)
* Manuel Delgado Muñoz (Barcelona, 3 de gener de 1959)
* Joaquín Ambrosio Martínez (Barcelona, 14 de juliol de 1959)
* Santiago Viñuelas Mañero (Palència, 19 de novembre de 1959)
* Joaquín Delgado Martínez (Madrid, 17 d'agost de 1963)
* Francisco Granados Gata (Madrid, 17 d'agost de 1963)

## Referències

* ↑ Martínez, Rubén «Una aproximación a la pena de muerte durante el franquismo». La pena de muerte y su abolición en España. Los Libros de la Catarata, 1995.
* 1 2 3 Abascal, Alberto «Muerte a garrote vil en Palencia» (HTML). Diario Palentino, 29-06-2014.
* ↑ Yániz, Juan Pedro «La Modelo, 31 años sin pena de muerte» (HTML). ABC (edición Catalunya), 02-03-2005 [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ Albaicín, Joaquín «España Negra». Generación XXI. Arxivat de l'original el 2005-12-21 [Consulta: 13 setembre 2015]. Arxivat 2005-12-21 a Wayback Machine.
* ↑ «Queridísimos verdugos a IMDb».
* 1 2 Duva, Jesús «La memoria contra Franco» (HTML). El País, 09-11-1998. Arxivat de l'original el 2001-12-26 [Consulta: 13 setembre 2015]. Arxivat 2001-12-26 a Wayback Machine.
# Vicente Marco Orts

Vicente Marco Orts (València, 5 de març de 1916 — Madrid, 30 d'agost de 2008) va ser un periodista valencià.

## Biografia

Fill del polític valencià Vicent Marco Miranda, va ser un dels pioners del periodisme esportiu en Espanya, desenvolupant pràcticament tota la seva carrera en la ràdio. Marco va ser atret per la ràdio escoltant a un locutor esportiu de l'època, Carlos Fuertes Peralba, retransmetent un partit de la Copa del Món de futbol.
En 1945 es va incorporar a Radio Madrid per a participar en el concurs Tu carrera es la radio, de l'estatunidenc Robert S. Kieve. En aquesta emissora va intervenir en tot tipus de programes.
En 1954 va començar a conduir un dels espais esportius degans de la ràdio a Espanya: Carrusel Deportivo. La seva veu va acompanyar al programa durant prop de trenta anys, fins a 1982, data de la seva jubilació.
Va ser el descobridor de Joaquín Prat, al qual va incorporar al seu programa en 1964.
En 1971 va rebre la Antena de Oro i en 1999 el Premi Ondas.
Mor en Madrid als 92 anys el 30 d'agost de 2008.

## Referències

* ↑ Fallece a los 92 años Vicente Marco, fundador de Carrusel Deportivo Arxivat 2011-11-22 a Wayback Machine. Noticia en CadenaSer.com, 30 d'agost de 2008.
* ↑ Presentan las memorias del escritor burrianense Vicente Marco Miranda, El Periódico Mediterráneo, 3 de desembre de 2008
* ↑ Fallece a los 92 años Vicente Marco, padre del Carrusel Deportivo, El País, 30 d'agost de 2008

## Enllaços externs

* La noche de Don Vicente Marco Orts
# Vicente Marco Moreno

Vicente Marco Moreno (Onda, 26 d'agost de 1964) fou un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes durant la II Legislatura.
Estudiant de dret, a començament de la dècada de 1980 fou president de Nuevas Generaciones de la província de Castelló i vocal del comitè executiu provincial castellonenc d'Alianza Popular. Fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1987 i fou vicepresident de la Comissió d'Indústria, Comerç i Turisme de les Corts Valencianes (1987-1991).
No es va presentar a la reelecció i actualment exerceix com a advocat a Onda.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 2 juny 2015].
# Vicente Mariscal Romero

Vicente Mariscal Romero (Isla Cristina (Huelva), 1948), més conegut com el Mariscal Romero, és un periodista, productor i locutor de ràdio que a mitjans dels 70 promogué el rock en castellà sota el lema Viva el rollo.
Iniciativa seua fou la gravació del disc Viva el rollo (1975), que incloïa a grups rock del moment com Burning, Tilburi, Indiana, Volumen, etc. Per la mateixa època creà el segell discogràfic Chapa Records, on gravà, entre d'altres a Leño, Moris, Tequila, Topo, Cucharada, Barón Rojo o Kaka de Luxe. En aquest darrer grup militaven Fernando Marquez i Alaska entre d'altres destacats membres de la Movida madrileña. Tot i això, Romero, ha rebutjat sempre aquest tipus de música.
Per a Romero, famós per les seues declaracions polèmiques, els protagonistes de la movida madrileña eren "pijos" i "fills de papà" que reberen el suport del PSOE, ja que eren menys perillosos que, segons ell, els treballadors del rock. Romero considera que el rock fou un dels protagonistes de la transició espanyola però que després es volgué obviar açò.

## Bibliografia

* Jesús Ordovás, Historia de la música pop española, Alianza, Madrid, 1986.
# Victoria Cirlot Valenzuela

Victoria Cirlot Valenzuela (Barcelona, 9 d'abril de 1955) és una historiadora, medievalista, filòloga, traductora i editora catalana.
En l'actualitat és catedràtica de filologia romànica a la Facultat d'Humanitats i directora de l'Institut Universitari de Cultura de la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona.
S'ha dedicat a l'estudi de l'Edat Mitjana: cultura cavalleresca i mística. Va realitzar diverses traduccions de novel·les artúriques dels segles XII i xiii del francès antic, com Perlesvaus o L'alt llibre del Grial i també de lírica trobadoresca. Entre els seus llibres dedicats a la novel·la artúrica destaca Figuras del destino. Mitos y símbolos de la Europa medieval. En l'àmbit de la mística medieval s'ha ocupat d'Hildegarda de Bingen en Vida y visiones de Hildegard von Bingen, així com d'altres escriptores místiques en La mirada interior. Escritoras místicas y visionarias de la Edad Media. Ha treballat sobre el fenomen visionari en estudis comparatius de l'Edat Mitjana i segle xx a Hildegard von Bingen y la tradición visionaria de Occidente i a La visión abierta. El mito del Grial y el surrealismo.
És directora de la col·lecció El Árbol del Paraíso de l'editorial Siruela. També s'ha ocupat de l'edició de l'obra del seu pare, el poeta i autor del Diccionari de símbols, Juan Eduardo Cirlot. És coordinadora del Grup d'Investigació de la Bibliotheca Mystica et Philosophica Alois M. Haas.
Les seves principals línies d'investigació són la literatura medieval, la teoria de la literatura i la literatura comparada.

## Referències

* ↑ Ediciones Siruela. «Victoria Cirlot». [Consulta: 24 julio].
* ↑ Universitat Pompeu Fabra. «Victoria Cirlot Valenzuela». Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 24 julio].

## Enllaços externs

* Portal de Producció Científica de la UPFRegistres d'autoritat WorldCat CANTIC (1) BNE (1) BNF (1) GND (1) LCCN (1) VIAF (1) ISNI (1) ORCID (1) SUDOC (1) ResearcherID (1) BIBSYS (1) NKC (1) Bases d'informació Dialnet (1) GA (1)
# Valentin Ferron

Valentin Ferron (Viena del Delfinat, 8 de febrer de 1998) és un ciclista francès, professional des del 2021, quan fitxà per l'equip Team TotalEnergies. En el seu palmarès destaca una etapa al Critèrium del Dauphiné del 2022 i la París-Camembert del 2023.

## Palmarès

* 2017
** 1r al Circuit Rance Émeraude
* 2018
** 1r als Boucles de l'Essor
** 1r al Souvenir Georges-Dumas
** Vencedor d'una etapa al Circuit des plages vendéennes
* 2019
** 1r al Gran Premi de Plouay amateur
** Vencedor d'una etapa al Tour Nivernais Morvan
* 2021
** Vencedor d'una etapa al Tour de Ruanda
* 2022
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné
* 2023
** 1r a la París-Camembert

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2020. 87è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2023. 89è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Total Direct Energie». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 7 gener 2021. [Consulta: 7 gener 2021].
* ↑ «Ferron se lleva la victoria al sprint y Van Aert conserva el liderato» (en castellà), 10-06-2022. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ Cerezuela, Luis. «París-Camembert: Ferron bate a Costiou» (en castellà), 11-04-2023. [Consulta: 26 abril 2023].

## Enllaços externs

* Valentin Ferron a ProCyclingStats
# Vladkuzminita

La vladkuzminita és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

La vladkuzminita és un arsenat de fórmula química K₄CuZn₃(AsO₄)₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de febrer de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 6075/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la fumarola Arsenàtnaia, situada al segon con d'escòria de l'avanç nord de la Gran erupció fisural del Tolbàtxik, al districte de Milkovsky (Territori de Kamtxatka, Rússia). Aquest indret és l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Vladkuzminite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 abril 2024].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 78». European Journal of Mineralogy, 36, 2, 05-04-2024, pàg. 361–367. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-361-2024 [Consulta: 24 abril 2024].