OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Legend of Zelda: The Minish Cap

The Legend of Zelda: The Minish Cap (ゼルダの伝説 ふしぎのぼうし Zeruda no Densetsu Fushigi no Bōshi) és un videojoc d'acció-RPG per a la consola Game Boy Advance i el dotzè lliurament de la saga de videojocs The Legend of Zelda. Fou desenvolupat per Capcom i Flagship amb Nintendo com a supervisora del procés de desenvolupament.
Va ser llançat al Japó i a Europa el 2004 i un any més tard a Nord Amèrica i Austràlia. És l'únic joc de la saga Zelda llançat per a la Game Boy Advance.
Com en altres jocs de la saga, The Minish cap ens permet explorar la terra de Hyrule, ja sigui de la forma normal o bé a través dels ulls d'un minish, una raça d'individus diminuts en el qual el protagonista es pot transformar. El joc narra la història de l'espasa del quatre elements així com l'origen del malvat Vaati.

## Recepció

El 2005, el joc havia venut més d'un milió de còpies al món.
En general el joc va rebre crítiques positives. IGN va lloar el joc, així com GameStop, afirmant que contenia els elements clàssics dels jocs anteriors de la saga a més d'incloure noves mecàniques Els gràfics -en la línia de Wind Waker però completament nous- i la música també van tenir una bona recepció.
La queixa principal del joc és la seva durada. Eurogamer afirma que és "massa curt". Encara que 1UP.com aplaudeix el disseny de les masmorres, també coincideix en criticar la seva curta durada. A més a més, IGN critica el sistema de pedres de la sort per ser massa repetitiu

## Vegeu també

* The Legend of Zelda

## Referències

* ↑ «The Legend of Zelda: The Minish Cap for Game Boy Advance - The Legend of Zelda: The Minish Cap Game Boy Advance Game - The Legend of Zelda: The Minish Cap Game Boy Advance Video Game», 31-01-2009. Arxivat de l'original el 2009-01-31. [Consulta: 23 maig 2019].
* ↑ «Informe anual de Nintendo 2005».
* 1 2 3 Harris, Craig. «The Legend of Zelda: The Minish Cap» (en anglès), 10-01-2005. [Consulta: 23 maig 2019].
* 1 2 Shoemaker, Brad. «The Legend of Zelda: The Minish Cap Review» (en anglès), 12-01-2005. [Consulta: 23 maig 2019].
* ↑ Bramwell, Tom. «The Legend of Zelda: The Minish Cap» (en anglès), 18-11-2004. [Consulta: 23 maig 2019].
* ↑ «The Legend of Zelda: The Minish Cap GBA Review from 1UP.COM», 04-02-2005. Arxivat de l'original el 2005-02-04. [Consulta: 23 maig 2019].
# Lumière d'été

Lumière d'été és una pel·lícula dramàtica francesa del 1943 dirigida per Jean Grémillon i protagonitzada per Madeleine Renaud, Pierre Brasseur i Madeleine Robinson.
Va ser rodat als Estudis Victorine a Niça i els exteriors a Sorçac al riu Dordonya. Els decorats de la pel·lícula van ser dissenyats pel director d'art André Barsacq.

## Sinopsi

Una jove, Michèle (Madeleine Robinson), que arriba amb autocar a prop de l'hostal L'Ange Gardien, al sud, a Cabrièirss, on hi ha dos pensionistes, Léon, un poeta, i Louise (Jane Marken), una petita pensionista. És portada en carrosa per un noble local, Patrice (Paul Bernard), amant de Christiane, coneguda com Cricri (Madeleine Renaud), patrona de la pensió. Està esperant el seu xicot Roland (Pierre Brasseur). Arriba un altre viatger, agafa l'habitació equivocada, és l'enginyer Julien (Georges Marchal), que ha vingut per la construcció de la presa. La Michèle, creient que és en Roland, fa un petó a Julien, que es canvia d'habitació. Arriba Roland, però deceb la Michèle. Patrice ofereix a Roland que vingui a pintar al seu lloc, al seu castell de Cabrièiras, amb Michèle. Roland accepta, Patrice corteja Michèle. Patrice organitza un ball de disfresses per al seu aniversari.
Cri-Cri es prova el seu vestit de marquesa. La Michèle ve a demanar-li diners, per marxar immediatament. La Cri-Cri està alleujada i ella li dona uns diners. La Michèle s'acomiadarà de Julien, que intenta persuadir-la de marxar només al final de la setmana, quan ell mateix tornarà a París. Michele es nega. Ella fa la maleta, Patrice intenta convèncer-la que no se'n vagi de seguida. Michele acaba acceptant. En el ball de màscares Cri-Cri veu Michele. Patrice li diu a Cri-Cri que es casarà amb Michèle. Al final del ball Michèle, vestida de camperola, coneix Cri-Cri, que demana perdó. En Patrice arriba amb el seu cotxe. Cri-Cri li diu a Patrice que la Michèle s'allotjarà a L'Ange Gardien fins que marxi. Roland insisteix a conduir el cotxe de Patrice. Cri-Cri, Michèle, els dos veïns també pugen. El cotxe cau a una rasa. Tothom és tornat a la presa amb el carro de la meva. Roland mor. Patrice intenta matar Julien, però cau a la muntanya i mor. Michèle i Julien, entrellaçats, amb la maleta a la mà, miren la muntanya.

## Repartiment

* Madeleine Renaud com a Cricri
* Pierre Brasseur com a Roland
* Madeleine Robinson com a Michele
* Paul Bernard com a Patrice Le Verdier
* Georges Marchal com a Julien
* Léonce Corne com a oncle
* Charles Blavette com a Vincent
* Jane Marken com a Louise Martinet
* Henri Pons com Amédée
* Gerard Lecomte com a Dany
* Marcel Lévesque com a Monsieur Louis
* Raymond Aimos com a Ernest

## Referències

* ↑ «Lumière d'été». UniFrance. [Consulta: 25 gener 2020].
* ↑ Crisp p.65
* ↑ Limore Yagil. Au nom de l'art, 1933-1945. Exils, solidarités et engagements. París: Fayard, 2015, p. 590. ISBN 978-2-213-68089-7. BNF 44299571.

## Bibliografia

* Crisp, Colin. French Cinema—A Critical Filmography: Volume 2, 1940–1958. Indiana University Press, 2015.

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Lumor Agbenyenu

Lumor Agbenyenu (15 d'agost de 1996), més conegut com a Lumor, és un futbolista professional ghanés que juga de lateral esquerre per l'Aris FC.

## Referències

* ↑ «Lumor Agbenyenu». HEIM:SPIEL. [Consulta: 3 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Lumor Agbenyenu, Fitxa a Soccerway
* Lumor Agbenyenu a mondedufoot (francès)
# Lumnan

Lumnan fou una ciutat estat de Síria esmentada vers el 2400 aC com a dependent o aliada d'Ebla. Una princesa d'Ebla es va casar amb el rei local i després d'aquest enllaç els es van ampliar els contactes, sobretot comercials, entre els dos estats.

## Referències

* ↑ Joan Oliva, Textos para un Historia política de Siria-Palestina
# Cantó de Sainte-Anne

El cantó de Sainte-Anne és una divisió administrativa francesa situat al departament de Martinica a la regió de Martinica.

## Composició

El cantó comprèn la comuna de Sainte-Anne.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004-2014 | Garcin Malsa | MODEMAS | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# The Legend of Zelda: Link's Awakening

The Legend of Zelda: Link's Awakening (lit. «La Llegenda de Zelda: El Despertar de Link»), conegut al Japó com a Zeruda no Densetsu Yume o Miru Shima (ゼルダの伝説 夢をみる島, lit. «La Llegenda de Zelda: L'Illa de Somni»), és un videojoc d'acció-aventura desenvolupat per Nintendo Entertainment Analysis and Development i publicat per Nintendo per la videoconsola portàtil Game Boy. Fou llançat al Japó el 6 de juny de 1993 i més tard aquell mateix any a Nord-amèrica i a Europa. Fou el quart lliurament oficial de la sèrie The Legend of Zelda i el primer per videoconsola portàtil.
Link's Awakening començà com una ampliació del títol per Super Nintendo The Legend of Zelda: A Link to the Past, desenvolupat en el temps lliure dels programadors, però acabà evolucionant en un projecte original sota la direcció de Takashi Tezuka i amb la història i guions de Yoshiaki Koizumi i Kensuke Tanabe. És un dels pocs jocs de Zelda que no té lloc en la terra fictícia de Hyrule, no apareix la Princesa Zelda (encara que s'esmenta una vegada), no es mostra la relíquia dita Triforça i que no s'enfronta al principal antagonista de la sèrie, Ganon. En comptes d'això, Link, el personatge del jugador, apareix al començar la partida amb la barca en la qual viatjava encallada en l'Illa Koholint arran d'una tempesta. Després de saber que l'illa estava custodiada per una misteriosa criatura dormida, dita Peix Vent, Link lluita contra monstres i resol trencaclosques amb la finalitat de trobar vuit instruments musicals que la despertaran. Si no ho fa, Link quedarà atrapat en l'Illa Koholint per a sempre.
Link's Awakening fou èxit crític i comercial. Els crítics n'elogiaren la profunditat així com un seguit de trets del videojoc; les queixes se centraren en el sistema de control i els gràfics monocromàtics. El 1998 aparegué un remake del joc titulat The Legend of Zelda: Link's Awakening DX per Game Boy Color que comptava amb gràfics en color, compatibilitat amb el Game Boy Printer i una masmorra exclusiva basada en el color. Entre les dues sumen més de sis milions de còpies venudes arreu del món i sovint han aparegut en llistes de millors videojocs de tots els temps.

## Referències

* ↑ Parish, Jeremy. «Link of A Thousand Faces». UGO Entertainment, Inc, 15-11-2006. Arxivat de l'original el 12 març 2013. [Consulta: 10 març 2011].
* ↑ Reeves, Ben. «The 25 Best Game Boy Games Of All Time», 24-06-2011. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2017. [Consulta: 6 desembre 2013].

## Vegeu també

* The Legend of Zelda
* Game Boy
* Game Boy Color

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Nintendo (japonès)
* Pàgina web oficial de Nintendo (DX versió) (japonès)
# Gorizont

Gorizont (en rus: Горизонт) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 38 habitants, pertany al districte d'Aksai.

## Referències

* ↑ Паспорт муниципального образования «Мишкинское сельское поселение» Аксайского муниципального района
# Cantó de Quimper-3

El cantó de Quimper-3 (bretó Kanton Kemper-3) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya. Comprèn el barri de Penhars de la vila de Quimper.

## Composició

El cantó aplega 3 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Ploveilh | Plomelin | --- |
| Pluguen | Pluguffan | --- |
| Kemper | Quimper | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Armelle Huruguen | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Adriaen Thomasz Key

Adriaen Tomasz Key (Anvers, c. 1544 - després de 1589), va ser un pintor renaixentista flamenc especialitzat en la pintura de retaules per a les esglésies de la seva ciutat natal, així com de retrats.
Va ser deixeble i col·laborador de Willem Key, a qui és probable que li unís algun grau de parentiu. A la mort d'aquest, el 1568, es va inscriure com a mestre en el gremi de Sant Lluc, col·locant-se al capdavant del seu taller. Encara que de religió calvinista, després del setge d'Anvers de 1585 per les tropes espanyoles, Key va romandre a la seva ciutat natal, on es documenta per última vegada el 1589.
El seu estil pictòric, que va evolucionar amb el pas dels anys, evidència aquesta estreta vinculació amb l'art de Willem Key tant en els seus retrats, de mig cos i en posició de tres quarts sobre fons neutre, com en les seves obres religioses. Entre els retrats, amb els quals va aconseguir més fama, cal esmentar el del Príncep d'Orange, Guillem I el Taciturn, conservat al Rijksmuseum d'Amsterdam, amb rèpliques al Mauritshuis de La Haia i al Museu Thyssen-Bornemisza, o el Retrat de família del Museu del Prado, sever retrat grupal amb calavera i rellotge de sorra al·ludint a la fugacitat de la vida.

## Referències

* ↑ «Adriaen Thomas Key». Rijksmuseum.
* ↑ Pita Andrade, José Manuel; del Mar Borobia Guerrero, María. Maestros antiguos del Museo Thyssen-Bornemisza. Estat espanyol: Fundación Colección Thyssen-Bornemisza, 1992. ISBN 84-88474-02-4.

## Enllaços externs

* «Key, Adriaen Thomasz» (en castellà). Museo Nacional del Prado. [Consulta: 6 gener 2020].
# Gorja d'Imbros

La Gorja d'Imbros (grec: Φαράγγι Ίμπρου [fa'ɾaɟi 'imbɾu]) és una gorja d'11 km de llarg a Sfakià, al sud-oest de Creta. L'origen n'és al poble d'Imbros, i el final n'és al poble de Komitades, vora la costa del mar de Líbia.
En alguns punts la gorja és molt estreta i amb impressionants parets verticals. És una excursió alternativa més fàcil i menys concorreguda que la famosa Gorja de Samarià; per això, també s'ha començat a cobrar-ne entrada. S'hi tanca l'accés a l'hivern o quan hi ha risc de riuada.
Abans de la construcció de la carretera actual, el camí de mules que passava pel fons de la gorja era l'únic camí per arribar a Sfakià per terra. Durant la batalla de Creta, uns dotze mil soldats britànics van passar per aquí cap a la costa sud, per ser evacuats cap a Egipte.
# Gustavo Díaz Ordaz

Gustavo Díaz Ordaz va néixer en San Andrés Chalchicomula, Puebla, el 12 de març de 1911. Va ser president constitucional de Mèxic de 1964 a 1970. Va morir a la Ciutat de Mèxic el 15 de juliol de 1979.
El 1937 va obtenir el títol d'advocat per la Universitat de Puebla, de la qual va ser també catedràtic i vicerector. Oficial major de la Secretaria de Governació durant el govern d'Adolfo Ruíz Cortines i titular del ram amb Adolfo López Mateos, qui ho va donar per a arribar a la presidència del país. El seu sexenni va gaudir encara de cert èxit econòmic: el país va tenir la menor taxa d'inflació des de 1930, mentre que la taxa de creixement arribava al 3,3% anual. No obstant això, aquesta imatge de prosperitat descansava sobre un ferri control polític basat de vegades en la repressió com la del moviment estudiantil de 1968. Durant el seu govern Mèxic va organitzar els XIX Jocs Olímpics (1968) i el campionat mundial de futbol (1970). Després de deixar la presidència, es va retirar a la vida privada; no obstant això, el 1977 va prendre les regnes de l'ambaixada de Mèxic a Espanya, a la qual va renunciar gairebé immediatament.

## Referències

* ↑ Biblioteca Digital UANL, Nuevo León, México, 1933 (castellà)
* ↑ Instituto Nacional de Estudios Históricos de México, San Ángel, México, D.F (INEHRM) (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Panorama Editorial, 1985 (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Editorial Universo, México, 1988 (castellà)
* ↑ Diccionario Porrúa de Historia, Biografía y Geografía de México, Porrúa, México, 1971 (castellà)
* ↑ Resumen Histórico de los Gobernanes de México, Escorpio, S.A. de C.V., México, 1989 (castellà)
# Gottfried Honegger

Gottfried Honegger (Zúric, 12 de juny de 1917-ibídem, 17 de gener de 2016) va ser un artista i col·leccionista suís.

## Biografia

Va passar la seva infància a les muntanyes del cantó de Grisons. Va estudiar escaparatisme a l'Escola d'Art de Zuric, i va ensenyar allí a partir de 1948. Va exercir els seus primers treballs en el disseny gràfic comercial.
Entre 1955 i 1958 va ser director artístic en Geigy. Va viure a Nova York entre 1958 i 1960, i va celebrar la seva primera exposició allí. En 1961 es va traslladar a París i es va concentrar en la pintura, centrant-se en l'exploració del cercle i el quadrat; des de 1968 va treballar en l'escultura.
Honegger també va passar algun temps en Texas, com a artista resident en la Universitat de Dallas.
Gottfried Honegger era un dels més originals creadors de l'art concret, reconegut tant als Estats Units com a Europa. Va ser autor de nombrosos treballs monumentals. Treballava amb variacions d'un mateix tema: volum, estructura, deixants...
Encara que mantenia la influència de l'art concret de Max Bill i Lhose Richard, Honegger va recórrer en els anys 1960 i 1970 a una determinada programació matemàtica vertical. L'ús de la informàtica li va permetre desenvolupar la seva investigació plàstica.
Se li va atorgar l'Ordre de les Arts i les Lletres sota l'adreça de Jack Lang en el Ministeri de Cultura francès; en 1999 es va fer membre de la Legió d'Honor. Al costat de Sybil Albers va crear en 1990 l'Espai de l'Art Concret (Mouans-Sartoux), a partir de les seves col·leccions.

## Referències

* ↑ «Künstler Gottfried Honegger mit 98 Jahren gestorben» (en alemany). Der Landbote, 17-01-2016 [Consulta: 17 gener 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Espai de l'Art Concret de Mouans-Sartoux
# HAC

«Hac o HAC» té aquests significats:
* Hac o H, lletra de l'alfabet
* HAC, abreviatura de cromosoma artificial humà (en anglès, human artificial chromosome)
* HAC, abreviatura de comodor de l'Aire honorífic
* HAC, abreviatura de Le Havre Athletic Club Football Association, club de futbol francès de la ciutat de Le Havre
# Gran Premi de Fórmula 1

* «Gran Premi» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Gran Premi de motociclisme».
Un Gran Premi de Fórmula 1 és el nom d'una cursa d'aquesta disciplina automobilística. Aquestes curses es disputen normalment en circuits tancats construïts especialment per a aquesta classe d'esdeveniments i en alguns casos excepcionals també als carrers tancats d'una ciutat (com els GP d'Austràlia, Mònaco o València).
El GP comença amb uns entrenaments lliures el divendres, la qualificació el dissabte i la cursa el diumenge.
La tasca dels pilots és intentar aconseguir completar un cert nombre de voltes al voltant del circuit, un cop acabada la cursa l'organització premia els participants que han aconseguit finalitzar aquestes voltes més ràpidament.
Els resultats del Gran Premi tenen efecte a dos campionats: al Campionat Mundial de Pilots i al Campionat Mundial de Constructors de la temporada corresponent.
# Guglielmo Righini

Guglielmo Righini (Castelfranco Veneto, 16 de febrer de 1908 - Florència, 29 de maig de 1978) va ser un astrònom italià especialitzat en l'estudi del Sol.

## Vida i Obra

Tot i haver nascut a Castelfranco Veneto, a la vora de Venècia, va passar la seva infància a Florència, a on es va traslladar la família quan era petit i on va ser escolaritzat. Va continuar els seus estudis en escoles tècniques abans d'0btenir el doctorat a la universitat de Florència el 1930. El 1928 ja havia començat a treballar a l'observatori astronòmic d'Arcetri, un barri a la muntanya de Florència on va viure els seus últims anys Galileu. Amb interrupcions pel servei militar, per una beca que li va permetre estar el curs 1933-1934 a la universitat d'Utrecht amb el professor Marcel Minnaert, per la Segona Guerra Mundial i per unes estances al observatori de Carloforte i al laboratori Cavendish, va romandre a Arcetri fins que el 1951 va ser nomenat director del observatori d'Asiago. El 1953, en jubilar-se el seu mestre, Abetti, va passar a ser director de l'observatori d'Arcetri i catedràtic d'astronomia de la universitat de Florència, càrrecs que va mantenir fins a la seva mort el 1978.
Righini va publicar més de cent-cinquanta articles científics, la majoria dels quals en el seu camp de recerca que era la física del Sol. En els darrers anys de la seva vida també es va interessar per l'estudi de la vida i les obres de Galileu, esdevenint-ne un especialista, juntament amb la seva esposa, Maria Luisa Bonelli, que era la directora del museu d'història de la ciència de Florència (avui anomenat Museu Galileu).

## Referències

* ↑ Rosino, 1980, p. 463.
* ↑ Rosino, 1979, p. 3.
* ↑ Rosino, 1980, p. 464.
* ↑ Rosino, 1980, p. 466.
* ↑ Rosino, 1979, p. 4.
* ↑ Murdin, 2001, p. 154.
* ↑ Drake, 1979, p. 552.
* ↑ Setti, 2014, p. 6.
* ↑ Rosino, 1980, p. 471-478.
* ↑ Rosino, 1980, p. 471-468.
* ↑ Drake, 1978, p. 145, 154.
* ↑ Rosino, 1979, p. 5.

## Bibliografia

* Drake, Stillman. Galileo at Work: His Scientific Biography (en anglès). Dover Publications, 1978. ISBN 0-486-49542-6.
* Drake, Stillman «Éloge: Guglielmo Righini, 1908-1978» (en anglès). Isis, Vol. 70, Num. 4, 1979, pàg. 552-554. DOI: 10.1086/352341. ISSN: 0021-1753.
* Murdin, Paul. Encyclopedia of Astronomy & Astrophysics (en anglès). CRC Press, 2001. ISBN 978-2-7503-0440-5.
* Rosino, L. «Guglielmo Righini (1908-1978)» (en anglès). Solar Physics, Vol. 62, Num. 1, 1979, pàg. 3-7. DOI: 10.1007/BF00150126. ISSN: 0038-0938.
* Rosino, Leonida «Guglielmo Righini» (en italià). Atti della Accademia Nazionale dei Lincei, Vol. 68, Num. 5, 1980, pàg. 459-478. ISSN: 0392-7881.
* Setti, Giancarlo «Da dove veniamo? Dove andiamo?» (en italià). Giornale di Astronomia, Vol. 40, Num. 4, 2014, pàg. 2-11. DOI: 10.1400/226419. ISSN: 0390-1106.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Guglielmo Righini» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Haouzia

Haouzia (àrab حوزية, Ḥawziyya; en amazic ⵃⴰⵡⵣⵉⵢⴰ) és una comuna rural de la província d'El Jadida, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 28.821 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Hapalla

Hapalla de vegades escrit Haballa, era un regne de la part occidental d'Anatòlia que existia cap a mitjans del segle xiv aC. Correspon a la clàssica Psídia. Estava habitat pels luvis, un antic poble indoeuropeu que parlava luvi, llengua emparentada amb la hitita. El regne d'Hapalla va existir almenys fins a finals del segle xiii aC, i potser fins i tot algunes dècades després. Va caure en mans dels pobles de la mar l'any 1180 aC. Va ser vassall dels hitites durant bona part d'aquest període.

## Història

Tudhalias II, el rei hitita, va ordenar al rei d'Arzawa i Zippasla, Madduwattas, d'aixafar la revolta d'Hapalla. Madduwattas ho va fer, i va derrotar el rei rebel, però va forçar a Hapalla a oferir-li lleialtat a ell mateix tant com al rei hitita. Això va ser circa el 1390 aC.
Hapalla tornava a estar revoltada vers el 1340 aC quan Subiluliuma I va enviar a un governador de nom Hanuttis a reconquerir el país, cosa que Hanuttis va aconseguir, cremant la capital i deportant els seus habitants. Al segle xiv Hapalla s'havia apoderat de la meitat del regne de Mira i Kuwaliya. Mashwiluwa va mantenir el control de l'altra meitat. Subiluliuma I no va tenir prou força per ajudar a Mashwiluya a recuperar el territori perdut.
Després de la victòria de Mursilis II sobre el rebel Uhha-Ziti, Hapalla va tenir per rei Targasnalli. Els reis de Mira i Kuwaliya, Hapalla i el riu Seha van signar un tractat reconeixent al regne hitita com a sobirà al mateix temps que es reconeixia la seva llibertat. Poc anys després, sota Muwatallis II, apareix un rei anomenat Ura-Hattusa que probablement era també rei d'Hapalla.
Urhi-Teshub va arribar al tron hitita sota el nom de Mursilis III, i immediatament va deposar alguns dels governadors dels antics estats d'Arzawa, va establir el govern directe i va anar a la zona per consolidar el seu poder. En la seva absència es va produir una rebel·lió i el centre i base del poder de Mursilis III va ser la regió d'Arzawa. Llavors governava el riu Seha, Masturi (probable fill i successor de Manapa-Tarhunta II), Walmu a Wilusa, i Piyama-Radu també per la zona, a Lazba (Lesbos) i zones d'Arzawa.
La regió va ser un ferm baluard hitita fins a l'atac dels pobles de mar cap a l'any 1200 aC que van atacar la regió i es va despoblar ja que els hitites la van abandonar. Probablement el regne va existir com a vassall hitita fins potser el 1185 aC.

## Reis

* Targasnallis, abans del 1300 aC
* Ura-Hattusa, després del 1300 aC

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. The Kingdom of the Hittites. Oxford: Oxford University Press, 2005, p. 43, 52-56. ISBN 9780199281329.
# Harrow

Harrow és un districte de Londres, Regne Unit, El districte de Harrow està compost pels següents barris.
| Belmont Canons Park Harrow Harrow on the Hill Harrow Weald Hatch End Headstone Kenton North Harrow | Pinner Pinner Green Queensbury Rayners Lane Roxeth South Harrow Stanmore Wealdstone West Harrow |