OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salado (comtat de Bell)

Salado és una concentració de població designada pel cens al comtat de Bell (Texas, EUA). Segons el cens del 2000 tenia 3.475 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Salado tenia 3.475 habitants, 1.382 habitatges, i 1.112 famílies. La densitat de població era de 78,8 hab./km².
Dels 1.382 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,1% hi vivien parelles casades, en un 6,3% dones solteres, i en un 19,5% no eren unitats familiars. En el 16,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,4% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 23% entre 25 i 44, un 31,3% de 45 a 60 i un 17,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94 homes.
La renda mediana per habitatge era de 63.646 $ i la renda mediana per família de 70.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 48.098 $ mentre que les dones 26.528 $. La renda per capita de la població era de 29.685 $. Aproximadament el 3% de les famílies i el 3,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Salado». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Salado». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Salazar

«Salazar» té aquests significats:
* Toponímia:
** Vall de Salazar, vall pirinenca de Navarra
** Esparza de Salazar, municipi de Navarra, a la comarca de Roncal-Salazar, dins la merindad de Sangüesa
** Roncal-Salazar, comarca de Navarra creada el 2000 amb els municipis de la vall de Salazar i la vall de Roncal
** Teatro Popular Melico Salazar, equipament teatral a San José (Costa Rica)
* Biografies:
** Diego de Salazar, escriptor castellà conegut per traduir al castellà autors italians
** Eliseo Salazar pilot de curses automobilístiques xilè que va arribar a disputar curses de Fórmula 1
** Antonio Salazar Chapela (Màlaga, 1898 - Barcelona, 1980), metge espanyol
** Esteban Salazar Chapela (Màlaga, 1900 - Londres, 1965), escriptor espanyol
** Gabriel Salazar (Xile, 1936), historiador xilè
** Rafael Salazar Alonso (Madrid, 1895 - 1936), polític radical espanyol, ministre de Governació (1934)
** António de Oliveira Salazar (Vimieiro, Portugal, 1889 - Lisboa, 1970), professor universitari, estadista i dictador portuguès
** Aurora Bertrana i Salazar (Girona, 1892 – Berga, 1974), escriptora coneguda pels seus relats exòtics
** Benet Ignasi de Salazar, bisbe de Barcelona (1683 -1692) i president de la Generalitat de Catalunya (1689 - 1692)
** José Moreno Salazar (Bujalance, 1923 - Alcázar de San Juan, 2007), guerriller maquis i lluitador antifranquista espanyol
** Juan de Aranda Salazar (Castillo de Locubín, 1605 - Jaén? 1654), arquitecte espanyol
** Marino Klinger Salazar (Buenaventura, 1936 - Santiago de Cali, 1975), futbolista colombià
** Francisco de Paula Salazar Culí (Figueres, 1908 - 1984), advocat i alcalde del Masnou
# Salaó (minisèrie)

Salaó: Història d'una saga (en gallec, Salgadura) és una minisèrie històrica gallego-catalana dirigida per Jesús Font i produïda per Continental Producciones i Dream Team Concept que es va estrenar l'any 2013 a través de TVG i l'any següent a TV3 en dos capítols. Narra la història de la família Roig, inspirada en la família Massó, que a finals del segle xviii i principis del XIX van fer una mena d'imperi de la indústria salina gallega. És protagonitzat per Luís Iglesia, María Castro, Luis Zahera i Belén Constenla. Va ser rodat a O Grove.

## Sinopsi

Un jove català és enviat de Blanes a Galícia per gestionar un petit vaixell de sal, seguint els passos d'altres catalans que anaven a les Rías Baixas a la recerca de sardines que escassejaven al Mediterrani. Joan Roig arriba a Galícia enviat per Gallup, un català ric que té una filla de la qual Roig està enamorat. Roig és un liberal perseguit per l'exèrcit que no té diners. Gallup li dona un any perquè la seva saladura gallega doni fruit i només llavors podrà demanar la mà de la seva filla en matrimoni.

## Personatges

* Joan Carrera com a Joan Roig
* Luis Zahera
* Luís Iglesia
* Ricardo de Barreiro
* Maria Castro
* Belén Constella
* Kiko Carracedo

## Premis i nominacions
### Premis Mestre Mateo

| Any | Categoria | Receptor | Resultat |
| 2013 | Millor guió | Miguel-Anxo Murado i Carmen Abarca | Nominats |
| 2013 | Millor direcció de producció | Carlos Amoedo | Nominada |
| 2013 | Millor direcció artística | Marta Villar | Guanyadora |
| 2013 | Millor música original | Xavier Font | Nominat |
| 2013 | Millor so | David Machado, Dani Zacarías i Enric Triviño | Guanyadors |
| 2013 | Millor fotografia | Marta Villar | Nominada |
| 2013 | Millor disseny de vestuari | María Gil i Sonia Segura | Guanyadores |
| 2013 | Millor pel·lícula de televisió | Continental Productions, Dream Team Concept, TVG i TV3 | Nominats |

## Referències

* ↑ «TV3 estrena "Salaó"». TV3, 24-05-2014. [Consulta: 23 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Entrevista a Ricardo de Barreiro
* Fotos del rodatge al Faro de Vigo
# Sant Grau d'Entreperes

Sant Grau d'Entreperes, antigament Santa Maria d'Entreperes, és una església romànica al municipi de Sales de Llierca (Garrotxa) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La referència documental més antiga fins ara coneguda de l'església de Sant Grau data de l'any 1265, on apareix esmentada com "Sancte Marie de Intraperiis", denominació que es repeteix el 1362. En temps del bisbe de Girona, Josep de Taverner i d'Ardena, el temple era un sufragani de la parròquia de Santa Cecília de Sadernes.

## Arquitectura

Sant Grau d'Entreperes és una construcció amb característiques pròpies del segle xii, parcialment modificada per afegits de centúries posteriors. Es constitueix per una sola nau que, possiblement al segle xvii o XVIII, fou sobrealçada i allargada pel costat de ponent. En aquest costat s'obrí la porta d'entrada, protegida per un porxo, i s'hi bastí un campanar de torre, amb obertures i teulat a quatre vessants. L'absis semicircular està orientat a llevant i presenta una finestra cega, un fris sostingut per mènsules i una cornisa.
La primitiva porta d'accés a Sant Grau d'Entreperes estava situada seguint la tònica general de les esglesioles de l'Alta Garrotxa, al costat de migdia. Està formada per tres arcs en degradació recolzats sobre brancals rectangulars. Segurament entrà en desús i fou cegada en el decurs dels segles xvii o XVIII amb la construcció d'una nova al costat de ponent, protegida per una àmplia porxada.
La pica romànica conservada a l'interior té un diàmetre de 68 cm i una alçada de 84 cm. Arran d'una visita realitzada pel bisbe de Girona, Josep de Taverner i d'Ardena, l'any 1722, moment en què l'església conservava el seu caràcter parroquial, es va decretar que en el termini d'un any, les piques baptismals s'havien de posar en l'ordre que antigament tenien.

## Referències

* 1 2 3 4 «Església de Sant Grau d'Entreperes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# Samuel Moyn

Samuel Moyn (14 de febrer de 1972) és un historiador estatunidenc especialitzat en la història intel·lectual a l'Europa moderna, els drets humans i l'autodeterminació. Ensenya a la Universitat de Colúmbia i és a més editor de la revista Humanity. També col·labora a diverses altres publicacions i és codirector del Consorci per la Història Intel·lectual i Cultural de l'àrea de New Haven. Moyn es va diplomar a la Universitat Washington a Saint Louis el 1994, i es doctorà a la Universitat de Berkeley el 2000. El 2007, Moyn va rebre al premi Mark Van Doren de la Universitat de Colúmbia per la qualitat del seu ensenyament. A mitjan octubre de 2012 durant una entrevista, una setmana després de la Manifestació "Catalunya, nou estat d'Europa", Samuel Moyn va declarar que la independència de Catalunya havia de convertir-se en una "causa d'interès mundial".

## Obres

* Origins of the Other: Emmanuel Levinas between Revelation and Ethics (2005)
* A Holocaust Controversy: The Treblinka Affair in Postwar France (2005)
* The Last Utopia: Human Rights in History (2010)

## Referències

* ↑ Currículum
* ↑ http://www.college.columbia.edu/cct/jul_aug07/quads2.php Arxivat 2007-06-18 at Archive.is and http://www.columbia.edu/cu/vpas/about/recognition.html
* ↑ Article al web del 3/24, el 20 d'octubre de 2012
# Oxiúrides

Els oxiúrides (Oxyurida) són un ordre de cucs nemàtodes de la classe dels secernentis (Secernentea). Són paràsits d'animals. Tenen el cos fusiforme, que en el cas de les femelles acaba en una cua punxeguda, i tres llavis a l'obertura bucal. Aquest ordre inclou els coneguts oxiürs (Enterobius vermicularis i E. gregorii), paràsits intestinals de l'home, especialment en edat infantil.
Altres espècies d'aquest ordre són:
* Gyrinicola batrachiensis, un paràsit o mutualista dels capgrossos
* Syphacia oryzomyos, un paràsit del ratolí dels aiguamolls Oryzomys palustris
* Skrjabinema ovis, un paràsit dels remugants

## Referències

* ↑ «Els nematodes | enciclopèdia.cat». [Consulta: 30 desembre 2020].
* ↑ «Nematoda. Roundworms. Versió 01 gener 2002 (temporal)». The Tree of Life Web Project. Tree of Life Project, 2002. Arxivat de l'original el 2013-05-08. [Consulta: 25 maig 2019].
* ↑ Mas-Coma, Santiago; Escuer, Miquel; Palomo, Alejandro. «Els nematodes». Història natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 maig 2019].
# Santa Maria del Puig (Tercui)

Santa Maria del Puig era l'església romànica d'un monestir depenent de Sant Pere de Rodes que hi havia en el poble de Tercui, en el terme actual de Tremp, dins de l'antic terme de Sapeira.
El 1061 els comtes Ramon i Valença cediren una partida de terra erma al Puig de Tercui als monjos Guillem i Ponç, amb la condició que hi erigissin una església. Fou l'inici d'una comunitat, amb abat propi, que depenia de Sant Pere de Rodes. Posseïa la categoria de Paborde, títol que conservà, mentre visqué a Tercui, el rector de la parròquia en dissoldre's la comunitat religiosa. Aquesta pabordia implicava el senyoriu sobre el poble de Tercui per part del rector.
L'església de santa Maria ja degué ser abandonada al segle xii, passant la comunitat i la pabordia a l'església parroquial de sant Pere.
És d'una sola nau, de la qual només es conserva part dels murs nord i sud. L'absis semicircular, a llevant, només es conserva en part; hi ha una finestra d'una sola esqueixada. L'aparell és de pedra sorrenca, ben tallat, posat en filades uniformes i regulars, com és característic de les esglésies de darreries del segle xi o principis del següent.

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i BOIX I POCIELLO, Jordi, "Santa Maria de Tercui", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Tercui". Dins Pallars Jussà, IV. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 34). ISBN 84-7935-755-X
* BOIX, Jordi. "La Terreta. Sapeira", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9
* ROCAFORT, Ceferí. "Sapeyra", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Provincia de Lleyda. Barcelona: Establiment Editorial d'Albert Martín, després del 1900.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Joan Evangelista del Mas d'en Camps

Sant Joan Evangelista del Mas d'en Camps és una capella particular, situada en el Mas d'en Camps, a la comuna d'Arles, de la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada ran de la masia del Mas d'en Camps, a la vall del Còrrec de Gargamós, a prop de l'extrem sud-oest del terme d'Arles.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «8 - Arles». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 5. Sant Joan Evangelista d'en Camps». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Arles». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Sant Joan Evangelista del Mas d'en Camps en els ortofotomapes de l'IGN
# Paratachycampa

Paratachycampa és un gènere de diplurs de la família Campodeidae. Hi ha dues espècies descrites en Paratachycampa.

## Taxonomia

* Paratachycampa hispanica Bareth & Conde, 1981$^g$
* Paratachycampa peynoensis Bareth & Conde, 1981$^g$
Fonts de les dades: i = ITIS, c = Catalogue of Life, g = GBIF, b = Bugguide.net

## Referències

* 1 2 «Paratachycampa Report» (en anglès). Integrated Taxonomic Information System (ITIS).
* 1 2 «Browse Paratachycampa» (en anglès). Catalogue of Life.
* 1 2 «Paratachycampa» (en anglès). GBIF.
# Paratacamita-(Mg)

La paratacamita-(Mg) és un mineral de la classe dels halurs que pertany al grup de l'atacamita. Rep el nom de la seva relació estructural amb la paratacamita i el contingut de magnesi.

## Característiques

La paratacamita-(Mg) és un halur de fórmula química Cu₃(Mg,Cu)(OH)₆Cl₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 3,5. És l'anàleg de magnesi de la paratacamita i la paratacamita-(Ni). Químicament es troba relacionada amb la feodosiyita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Cuya, una localitat situada a la vall de Los Camarones, a la província d'Arica (Regió d'Arica i Parinacota, Xile), on es troben cristalls en forma de rombes i prismes de fins a 0,3 mm de mida. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Paratacamite-(Mg)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 gener 2022].
# Otonycteris hemprichii

Otonycteris hemprichii és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Afganistan, Algèria, Egipte, l'Iran, Israel, Jordània, el Kazakhstan, Líbia, Marroc, el Níger, Oman, Qatar, Aràbia Saudita, el Sudan, Síria, Tadjikistan, Tunísia, Turquia, Turkmenistan, Emirats Àrabs Units i l'Uzbekistan. El seu hàbitat natural és el desert i semi-desert de la regió paleàrtica. El seu hàbitat és xeròfil, amb escassa vegetació i rocosa. No hi ha amenaces significatives per a la supervivència d'aquesta espècie, excepte l'ús de pesticides.

## Referències

* ↑ Benda, P.; Aulagnier, S.; Hutson, A.M. Otonycteris hemprichii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 10-03-2014.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Sant Jaume de Ferran

Sant Jaume és l'església parroquial del poble de Ferran, del municipi d'Estaràs, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'una construcció remodelada dins del nucli urbà i oberta a la plaça de l'Església.

## Arquitectura

L'edifici és d'una sola nau amb volta de canó, capella afegida a la façana de migjorn, torre campanar, capçalera plana i ràfec de teula i maó disposant una decoració dentada que ressegueix tot el seu perímetre. L'actual porta d'accés, oberta a la façana de migjorn, respon a reformes posteriors que van alterar la primitiva estructura de l'edifici. Amb tot encara ens queden les restes d'una primitiva porta d'accés a l'edifici, d'arc de mig punt adovellat, actualment tapiada, i situada a la façana de ponent. També destaquem la torre campanar situada a un costat de la façana de ponent i migjorn, d'estructura quadrada, amb obertura de quatre ulls d'arc de mig punt, cornisa dentada decorada amb maó disposat en cantells i coberta plana. La presència d'una estructura rectangular a la cara de migjorn de la torre campanar, ens indica una modificació posterior respecte al seu alçat, doblant la seva primitiva mida. Finalment destaquem també, la presència d'una creu monumental adossada al mur de migjorn i situada a l'esquerra de la porta d'accés. Es tracta d'una creu de tipus llatina amb els extrems trevolats, on apareix una inscripció emmarcada en una doble circumferència "SANTA MISSIÓ ANY 1965". L'església parroquial de Sant Jaume presenta un parament paredat amb pedra del país.

## Història

No hi ha gaires referències d'aquesta església però l'any 1196 el papa Celestí III va redactar una butlla confirmant les propietats del monestir de Sant Benet de Bages i en ella hi consta l'església de Ferran i Malacara, les quals han estat sempre molt unides. Malacara sempre ha estat subordinada, que no sufragània, de la de Ferran i des del segle xiii han compartit rector. La documentació d'aquestes dues esglésies va ser destruïda durant la guerra civil.
Sant Jaume va pertànyer en un principi al bisbat de la Seu d'Urgell, fins que l'any 1592 es creà el bisbat de Solsona i passà a dependre d'ells.
Durant una de les campanyes de reformes, es trobà als murs del recinte una imatge de Sant Jaume. Està feta de pedra, datada en un moment romànic tardà i actualment es conserva al museu diocesà de Solsona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Jaume de Ferran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# PEG

PEG té els següents significats:
* Petita Edat de Gel, període fred que es va produir des de la meitat del segle XIV fins a la meitat del segle XIX
* Potencial d'escalfament global, mesura de la contribució a l'escalfament global d'un gas amb efecte d'hivernacle
* Gastrostomia endoscòpica percutània (del seu nom en anglès Percutaneous Endoscopic Gastrostomy), intervenció quirúrgica per a facilitar la nutrició enteral a través de la paret abdominal
* Polietilenglicol, polímer d'etilenglicol molt emprat en indústria
* Peg també és l'abreviatura amb què es refereix la constel·lació del Pegàs
# Pablo Olmedo Garmendia

Pablo Olmedo Garmendia (Madrid, 13 d'abril de 1929 - Vigo, 15 d'abril de 1980) va ser un futbolista espanyol que jugava en la posició de migcampista. Va jugar a les files del Reial Madrid CF i del Celta de Vigo.

## Clubs

| Club | Any |
| Reial Madrid CF | 1948-1951 |
| R. C. Celta de Vigo | 1951-1952 |
| Reial Madrid CF | 1952-1953 |
| R. C. Celta de Vigo | 1953-1959 |

## Referències

* ↑ «Pablo Olmedo - Player Profile» (en anglès). [Consulta: 5 setembre 2019].
* ↑ «Olmedo, Pablo Olmedo Garmendia - Futbolista». [Consulta: 5 setembre 2019].
# Pablo Navarro Susaeta

Pablo Navarro Susaeta (València, 1951) és un sociòleg espanyol.
És professor titular de Sociologia a la Universitat de Oviedo i professor de la Universitat de València en comissió de servei. Va estudiar a la Universitat Autònoma de Madrid i a la Universitat de València, on es va llicenciar i doctorar en el grau de Filosofia.
Catedràtic de batxillerat en excedència, té publicats llibres didàctics sobre educació secundària. A la seua obra acadèmica, ha explorat com s'aplica l'enfocament cibernètic a la ciència social.
A mitjans de la dècada dels 2000, va estar interessat en tres camps d'investigació relacionats, que són: l'anàlisi de la societat humana com a procés d'emergència evolutiva; una teoria de la morfogènesi social basada en l'estudi de les estructures dissipatives de l'acció; i la caracterització de Internet com a matriu d'emergència de una nova dimensió de la socialitat humana -la socialitat artificial-.
És l'escriptor de El holograma social (Madrid, s. XXI, 1994) i de Las dos fuentes de la complejidad social humana (Mèxic D.F., UNAM-CIICH, 2004), a més de contribucions i articles a llibres col·lectius.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Gran enciclopedia de la Comunidad Valenciana, 2005. ISBN 84-87502-47-4.
# Pablo Orbaiz Lesaka

Pablo Orbaiz Lesaka (nascut a Pamplona, Navarra, el 6 de febrer del 1979) és un exfutbolista navarrès que jugava com a migcampista. Va ser internacional amb la selecció espanyola.
# Pablo Oliveira Serrano

Pablo Oliveira Serrano (Puebla de Guzmán, 8 de març de 1987) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de defensa.
Format al planter del Recreativo de Huelva, debuta a primera divisió a la campanya 06/07. Durant les següents temporades combinaria el filial amb aparicions esporàdiques al primer planter. El 2009 és cedit a la SD Ponferradina.

## Enllaços externs

* BDFutbol Fitxa del jugador
* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# Pasqual Sanchis Moscardó

Pasqual Sanchis Moscardó (El Genovés, 1963) era un pilotari professional conegut com a Pigat II. Fill del jugador de raspall Pigat I i germà d'Eduardo, Pigat III, Pasqual ha sigut un reputat dauer d'Escala i corda. Retirat l'any 2000, des del 2003 treballa per a la Federació de Pilota Valenciana com a entrenador de la Selecció Valenciana de Pilota amb la qual va aconseguir diversos títols europeus i mundials als Campionats Internacionals de Pilota, així com a assessor tècnic per a l'empresa privada ValNet, i és a més trinqueter d'alguns trinquets.
Com a jugador va destacar per la força i la duresa de les seues pilotades per als mitgers contraris, sobretot quan jugava al dau. També destacà per la seriositat amb què es prenia la preparació física.

## Referències

* ↑ «Pigat II combina veteranía con nuevos valores para el Mundial de Pilota» (en castellà). Las Provincias.
* ↑ Martínez Orts, Àlex «Raspall». Ferida [València], 1, 01-12-2016, pàg. 13-18. V2969-2016.