OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Montserrat Sanahuja Yll

Montserrat Sanahuja Yll (Barcelona, 12 de desembre de 1957) és una exjugadora de tennis de taula, bioquímica i nutricionista catalana.
Es formà al Club Mayda i, posteriorment, jugà al Club de 7 a 9, Club 21 i Club Tennis Barcino. Guanyà cincs Campionats de Catalunya dels quals quatre foren a la mateixa temporada (1984), individual, dobles (fent parella amb E. Domènech), dobles mixtos (fent parella amb Josep Maria Palés) i per equips amb el Club de 7 a 9. Entre 1962 i 1982 aconseguí divuit campionats provincials de Barcelona. Fou la gran dominadora del tennis de taula estatal entre 1974 i 1985, proclamant-se campiona d'Espanya en vint-i-sis ocasions, on destaca els vuits títols individuals (1974, 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985), rècord actual de la competició, set de dobles (1973, 1975, 1977, 1979, 1981, 1984, 1985), sis de dobles mixtos i cinc per equips (1974, 1979, 1982, 1985, amb el Club de 7 a 9, 1978, amb Club 21). També aconseguí sis Lligues espanyoles amb Club de 7 a 9 (1974, 1975, 1977, 1979, 1983, 1984). Internacional amb la selecció espanyola en més de 135 ocasions, participà en cinc Campionats del Món (1973, 1977, 1979, 1981, 1983) i sis d’Europa (1974, 1976, 1978, 1980, 1982, 1984). També aconseguí dos medalles d'or als Jocs Mediterranis en la categoria individual (1976, 1981) i una medalla d'or per equips (1976), juntament amb Pilar Lupón, Lola Uribe. També guanyà la medalla d'or de dobles mixtos, fent parella amb Josep Maria Palés, als Jocs Iberoamericans. Entre d'altres reconeixements, rebé la insígnia i la medalla d’or de la Reial Federació Espanyola de Tenis de Taula (1987)
En l'àmbit professional, és llicenciada en Bioquímica i Màster en Nutrició Clínica per la Universitat de Barcelona. Treballà com a directora de màrqueting estratègic, d’innovació i d’estratègia de Novartis Nutrition i Nestlé Health Science, i exerceix com a consultora nutricional en l’àmbit individual i empresarial.

## Referències

* ↑ «Montserrat Sanahuja Yll». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «tennis de taula». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fornells, Ferran. «Montserrat Sanahuja: "Estamos abandonadas"». Mundo Deportivo, 14-02-2023. [Consulta: 14 febrer 2023].
* ↑ Cornet, Guillermo. «Global Human Consultants - Webinar: Nutrición, el ingrediente que nos falta con Montserrat Sanahuja» (en castellà). Global Human Consultants, 25-11-2020. [Consulta: 14 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Montserrat Sanahuja Yll - Lloc web oficial
# Pagla

Pagla (o Pagli) és un riu del districte de Malda o Maldah a Bengala Occidental, una branca del Ganges pel seu costat esquerre, en el qual desaigua una branca menor, el Chhota Bhagirathi, junt amb la qual es reuneix després al Ganges al sud del districte. És navegable per bots bastant grans al temps de les pluges; porta dipòsits d'arena i fang en els que es pot cultivar principalment arròs.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Jacob C. Morgan

Jacob C. Morgan (Nahódeshgizh, Nou Mèxic, 1879-1950) fou un cabdill navaho. Estudià agricultura a Virgínia, i des del 1904 treballà per a la BIA com a intèrpret. El 1910 també col·laborà en la traducció de la Bíblia. El 1923 esdevé membre del Consell Navajo, però s'hi enfrontà sovint amb Chee Dodge, i des del 1933, al comissionat de la BIA John Collier. El 1934 creà l'American Indian Federation (AIF) i fou president de Consell Navaho entre el 1938 i el 1942.

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia Arxivat 2005-12-10 a Wayback Machine.
# Joyce Magalhães Borini

Joyce Magalhães Borini (São Paulo, 22 de març de 1988) és una futbolista brasilera que juga com a extrem esquerre a l'UD Granadilla.
Debuta a la Superlliga en la temporada 2013-14, jugant de lateral esquerre amb el Rayo Vallecano. Anteriorment havia jugat a equips madrilenys de categories inferiors. La temporada 2014-15 va jugar, coma extrem, a l'Sporting de Huelva, fitxant pel València la següent temporada.

## Referències

* ↑ «La UDG Tenerife firma a la internacional brasileña Joyce Borini». Eldorsal, 07-06-2018.
* ↑ Superdeporte. «El Valencia anuncia el fichaje de Joyce Magalhaes». [Consulta: 25 agost 2016].
* ↑ «Joyce Magalhaes, un extremo de calidad para el VCF Femenino» (en castellà). [Consulta: 25 agost 2016].
* ↑ «Joyce Magalhaes: 'Ahora defiendo este escudo y lo haré a muerte'». VCF Play, 18-11-2015.
# Alex Kidd

Alex Kidd és una sèrie de videojocs de plataformes, desenvolupat per Sega per la consola de 8 bits Sega Master System protagonitzat per Alex Kidd. Va ser llançat al Japó el dia 1 de novembre de 1986, i distribuït posteriorment a Europa i Estats Units el 1987.
El primer joc dels set creats per a aquest personatge, i el més popular de tots els llançats sobre Alex Kidd, és Alex Kidd in Miracle World, en el qual el jugador controla Alex Kidd i ha de superar 17 fases, salvant diversos obstacles, enemics, i recol·lectant objectes, per alliberar al planeta Aries de les mans del governant tirà Janken el Gran.

## Referències

* ↑ «Alex Kidd in Miracle World 1986 Sega US» (en anglès). Internet Archive, 2 maig 2014. [Consulta: 19 març 2023].
* ↑ «Alex Kidd in Miracle World» (en anglès). MobyGames. [Consulta: 19 març 2023].
# Eduardo Vincenti y Reguera

Eduardo Vincenti y Reguera (la Corunya, 1855-Madrid, 4 d'abril de 1924) va ser un telegrafista i polític espanyol, alcalde de Madrid en dos períodes entre 1905 i 1906 i en 1913, director general d'Instrucció Pública —un antecedent de la figura de ministre d'Instrucció Pública— i diputat a Corts per Pontevedra des de 1886 fins a 1923.

## Biografia

Vincenti, que des dels 15 anys havia treballat de telegrafista, va abandonar aquesta professió i, a partir de 1886, es va dedicar a la política, faceta en la qual Montero Ríos va ser el seu tutor. Va ser membre del Partit Liberal i «amic» de la Institució Lliure d'Ensenyament.
El 1899, després de la derrota soferta per Espanya en la guerra hispà-nord-americana va arribar a afirmar al Congrés dels Diputats que Estats Units va derrotar a Espanya «no només per ser el més fort, sinó també per ser més instruït, més educat».
| « | «Temps és ja que l'ensenyament sigui positiva, sigui pràctica perquè hem estat vençuts per un poble culte. [...] Per un poble que representa la guerra, no per un soldat fosc, heroic, però ignorant com l'heroi de Cascorro, sinó pel Tinent d'Enginyers Hubson, que empra els mitjans que dona la ciència per a la guerra moderna». | » |
| — Paraules d'Eduardo Vincenti pronunciades el 20 de juliol de 1889 |||
Regidor de l'Ajuntament de Madrid, va exercir el càrrec d'alcalde entre el 28 de juny de 1905 i el 15 de juny de 1906 i entre el 19 de juny i el 2 de novembre de 1913.

## Referències

* ↑ Maier, 2005, p. 100.
* 1 2 3 «Fallecimiento de D. Eduardo Vincenti». ABC, 05-04-1924.
* 1 2 Peralta Ortiz, 2009, p. 381.
* ↑ Fernández Soria, 1998, p. 206.
* ↑ Sánchez i Santiró, 1998, p. 92.
* ↑ Tiana Ferrer, 1992, p. 133.
* ↑ «Los madrileños eligen al alcalde número 245 de la historia del Ayuntamiento». Ya, 11-06-1987. Arxivat de l'original el 2015-11-18 [Consulta: 21 juliol 2019].

## Bibliografia

* Fernández Soria, Juan Manuel «A propósito del 98. Modernidad, estado y educación (España 1898-1923)» (pdf). Revista de educación, 317, 1998, pàg. 203-227. ISSN: 0034-8082.
* Maier, Jorge. Antigüedades siglos XVI-XX. Real Academia de la Historia, 2005. ISBN 84-95983-64-8 [Consulta: 21 juliol 2019]. Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Marín Eced, Teresa. La renovación pedagógica en España (1907-1936): los pensionados en pedagogía por la junta para ampliación de estudios. Madrid: Consell Superior d'Investigacions Científiques, 1990.
* Peralta Ortiz, María Dolores «Las clases nocturnas del ICAI: Formación técnica y promoción social (1908-1931)». Miscelánea Comillas: Revista de Ciencias Humanas y Sociales, 67, 131, 2009, pàg. 369-39. ISSN: 0210-9522.
* Sánchez i Santiró, Ernest «La crisis del 98 y la autonomía universitaria» (pdf). Millars: Espai i historia, 21, 1998, pàg. 91-106. ISSN: 1132-9823.
* Tiana Ferrer, Alejandro. Maestros, misioneros y militantes: la educación de la clase obrera madrileña, 1898-1917. Madrid: Centro de Publicaciones del Ministerio de Educación y Ciencia, 1992. ISBN 84-369-2197-6.
# Montserrat Ros i Ribas

Montserrat Ros i Ribas (Barcelona, 23 de setembre de 1943 - Barcelona, 6 de febrer de 2018), fou una hel·lenista, editora i traductora catalana d'obres clàssiques, gregues i llatines.
Filla del també traductor Josep Ros i Artigues, estudià filologia clàssica a la Universitat de Barcelona. Deixebla de Miquel Dolç i Josep Vergés pel que fa a l'edició i traducció de textos clàssics, fou primer correctora (des de 1968) i, des del 1993, membre del consell directiu (1994-2007) de la Col·lecció Fundació Bernat Metge. Per a la Bernat Metge va traduir al català les Faules d'Isop i, parcialment, la Ilíada d'Homer (els 12 primer cants, en tres volums). Posteriorment va dur a terme una segona traducció, aquesta integral, de la Ilíada (publicada pòstumament el 2019). Coneixedora de la literatura jueva, traduí del grec la novel·la egípcia del segle ii dc Josep i Àsenet per a la col·lecció de literatura intertestamentària de la Fundació Bíblica Catalana. Fou coautora, amb Joan Alberich, de l'obra La transcripció dels noms propis, grecs i llatins (1993) i participà també en la redacció del Diccionari Grec-Català.

## Referències

* 1 2 3 Nopca, Jordi «Mor l'editora i traductora Montserrat Ros als 74 anys». ara.cat, 07-02-2019 [Consulta: 8 febrer 2018].
* ↑ «Montserrat Ros i Ribas | enciclopedia.cat». [Consulta: 5 agost 2023].
* 1 2 3 Bacardí - Godayol, pàg. 55
* ↑ Pòrtulas - 2019, pàg. 22.
* ↑ Diccionari de la traducció catalana - 2011.
* ↑ Cuartero - 1992
* ↑ Oliver i Alabau - 2015

## Bibliografia

* Bacardí, Montserrat; Godayol, Pilar. «3.6 Polígrafes». A: Les traductores i la tradició. 20 pròlegs del segle xx. Lleida: Punctum, 2013, pàg. 55 (Visions, 4). ISBN 9788494069475 [Consulta: 8 febrer 2018].
* Cuartero Iborra, Francesc J. «Joan Alberich i Montserrat Ros, La transcripció dels noms propis grecs i llatins». Faventia, Vol. 14, nº 1, 1992, pàgs. 100-105 [Consulta: 8 febrer 2018].
* Oliver i Alabau, Griselda «Entrevista a Joan Alberich» (html). Homo Fabra. NÚVOL, el digital de la cultura, 30-09-2015 [Consulta: 8 febrer 2018].
* Franquesa, Montserrat (coautora de l'entrada); Gestí, Joaquim (coautor de l'entrada); Bacardí, Montserrat (direcció diccionari); Godayol, Pilar (direcció diccionari). «Ros i Ribas, Montserrat». A: Diccionari de la traducció catalana (html). Vic: Eumo Editorial / Universitat Autònoma de Barcelona / Universitat de les Illes Balears / Universitat Jaume I / Universitat de Vic, 2011, pàgina. ISBN 9788497663960 [Consulta: 9 febrer 2018].
* Pòrtulas, Jaume. «A propòsit dels traductors i de les traduccions d'Homer al català». A: Ilíada. Traducció de Montserrat Ros. Martorell: adesiara, abril 2019, pàgs. 9-23 (Summa aetatis - 4). ISBN 9788416948321.
# Ignasi de Quadras Feliu

Ignasi de Quadras Feliu (Barcelona, 1906 – 1958) fou escalador, esquiador i dirigent esportiu.
Presidí la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (1939) i la Federación de Montañismo y Esquí de los Pirineos Orientales que englobava Catalunya, creada el 21 de desembre de 1940 per les autoritats franquistes. El 31 d'octubre de 1941, quan aquesta federació es va dissoldre va seguir com a president de la Federació Catalana d'Esquí, precedent de la Federació Catalana d'Esports d'Hivern, fins al 1942. Durant la Guerra Civil Espanyola, fou voluntari del Terç de Requetès de Nostra Senyora de Montserrat i participà en la companyia d'esquiadors de l'exèrcit d'Aragó. Publicà diferents articles en el butlletí del Centre Excursionista de Catalunya (1935).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Roma, F. Història social de l'excursionisme català. Dels orígens a 1936 i el franquisme (en catalana). Barcelona: Oikos-Tau, 1996.
# Ituzaingó

* No s'ha de confondre amb Ituzaingó (Montevideo).
Ituzaingó és una localitat del departament de San José, al sud de l'Uruguai. Es troba sobre la ruta 79, 2,5 quilòmetres al nord de la ruta nacional 11, al costat de l'Arroyo de la Virgen. Passant aquest rierol, s'ubica el poble Veinticinco de Agosto, al departament de Florida, mentre que 5 quilòmetres al sud-est hi és la ciutat de Santa Lucía, al departament de Canelones.

## Població

Segons les dades del cens de 2004, Ituzaingó tenia una població aproximada de 740 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 710 |
| 1975 | 930 |
| 1985 | 734 |
| 1996 | 769 |
| 2004 | 740 |
| 2011 | 771 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Referències

* ↑ «Cens de 2004 del Departament de San José» (XLS) (en castellà). INE, 2004. Arxivat de l'original el 2012-03-29. [Consulta: 4 desembre 2011].
* ↑ «Estadístiques 1963–1996 / I» (DOC) (en castellà). Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE), 2004. Arxivat de l'original el 2012-05-29. [Consulta: 4 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Mapa de l'INE d'Ituzaingó (castellà)
# Karabidàievka

Karabidàievka (en rus: Карабидаевка) és un poble (un khútor) de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 93 habitants. Pertany al districte municipal de Pal·làssovka.

## Referències

* ↑ «Газ пришел в хутор Ближнемельничный». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 4 gener 2018].
# Alexandria (Virgínia)

Alexandria és una ciutat de l'estat de Virgínia, als EUA. Tenia 128.284 habitants (l'any 2000) o 91.023 habitants el 1960. Està situada a la riba oest del riu Potomac, al sud de Washington DC. És una de les poques ciutats independents dels Estats Units que no pertany a cap comtat i l'única que va rebre la categoria de ciutat del Congrés
És de fet un suburbi de Washington. Té edificis colonials. El riu Potomac al seu pas per la ciutat mesura 1,5 km d'ample.
Fou fundada el 1679 amb el nom de Bellhaven i fou la capital del govern de la Unió a Virgínia durant la guerra civil americana i capital de l'estat de Virgínia.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopedia del Mundo, Bilbao, 1965

## Enllaços externs

* http://alexandriava.gov/
* http://visitalexandriava.com/
# Eduardo Uriarte Romero

Eduardo Uriarte Romero (Sevilla, 1945), més conegut com a Teo Uriarte, és un polític basc d'origen andalús. El 1953 es traslladà amb la seva família al País Basc i el 1964 ingressà a ETA. Fou detingut per la policia el 1969 i implicat en el macroprocés conegut com a Procés de Burgos, en el qual fou condemnat a pena de mort. La pena li fou commutada per la pressió internacional, i juntament amb Mario Onaindia Natxiondo fou traslladat de presó en presó per Còrdova i Cáceres fins que es beneficià de l'amnistia de 1977. Fou un dels fundadors d'Euskadiko Ezkerra (EE), partit amb el qual fou elegit diputat a les eleccions al Parlament Basc de 1980. Posteriorment, el 1993 fou un dels promotors de la fusió d'EE amb el Partit Socialista d'Euskadi, amb qui fou tinent d'alcalde de Bilbao. Darrerament ha estat nomenat gerent de la Fundacion para la Libertad amb Nicolás Redondo Terreros i Edurne Uriarte, cosa que l'ha portat a enfrontaments dialèctics amb l'Associació de Víctimes del Terrorisme i a mostrar-se crític amb la política antiterrorista de José Luís Rodríguez Zapatero.

## Referències

* ↑ «Missatge de l'AVT el 2004». Arxivat de l'original el 2010-05-07. [Consulta: 14 febrer 2008].
* ↑ teo uriarte ex-etarra zapatero ha dado a eta la mayor legitimacion de su historia, ABC, 22-1-2006
# Motoscafo Armato Silurante

Els Motoscafo Armato Silurante o MAS (llanxa armada torpedinera, en italià) eren llanxes torpedineres emprades durant la Primera Guerra Mundial i la Segona Guerra Mundial per la Regia Marina italiana.
Depenent del model, es tractava de llanxes motores d'entre 20 i 30 tones de desplaçament, una tripulació de 10 homes i equipades amb dos torpedes, a més de diverses metralladores i de vegades un canó de petit calibre.
L'acció més destacable durant el primer conflicte mundial va ser l'enfonsament del cuirassat SMS Szent István per un únic MAS, després de llançar els seus dos torpedes. Entre altres accions, durant la Segona Guerra Mundial van danyar al creuer lleuger HMS Capetown (D88).

## Vegeu també

* Burla de Bakar

## Enllaços externs

* Galeria fotogràfica de la Marina Militare italiana mostrant diversos MAS (italià)
* Informació sobre les activitats dels MAS al Mar Negre (anglès)
# Iànov Stan

Iànov Stan (en rus: Янов Стан) és un poble (possiólok) del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 20 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Красноярского края № 13-2925». Arxivat de l'original el 2012-11-18. [Consulta: 10 setembre 2019].
# Karabakh

«Qarabagh, Karabagh, Kara Bagh o Karabakh» té aquests significats:
* Regió del Karabakh o Kara Bagh, territori corresponent al sud-oest de l'actual Azerbaidjan
* Nagorno Karabakh, Alt Karabakh o Karabakh Muntanyós, regió de l'antiga RSS de l'Azerbaidjan de població armènia que des de 1991 constitueix la República d'Artsakh
* Kanat de Karabagh estat que va existir entre 1606 i 1822 a la regió del Karabakh
* Districte de Karabakh (província de Ghazni) a l'Afganistan
* Districte de Karabakh (província de Kabul) a l'Afganistan
* Guerra de Nagorno-Karabakh, conflicte armat entre 1988 i 1994 a l'Alt Karabagh
* FK Karabakh Agdam club azerbaidjanès de futbol de la ciutat d'Agdam
# Míbor

El míbor és el tipus d'interès interbancari que s'aplicava al mercat de capitals de Madrid fins a la introducció de l'euríbor a la zona euro el gener de 1999. És l'acrònim de Madrid InterBank Offered Rate. És la base de l'interès per concloure préstecs interbancaris al mercat internacional. És una taxa que fluctuava d'acord amb l'estat del mercat i depenent del termini del préstec i de la moneda contractada.
Tot i ser substituït per l'euríbor el 1999, el Banc d'Espanya continua publicant-lo, com a referència de préstics hipotecaris anteriors a la introducció de l'euro.

## Referències

* 1 2 «míbor». A: Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia.
# Eduardo Vilar Torres

Eduardo Vilar Torres fou un aristòcrata, metge i polític valencià, marquès d'Ezenarro, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Llicenciat en medicina, milità al Partit Conservador i a les eleccions generals espanyoles de 1907 es presentà pel districte de Xiva de Bunyol amb suport de Juan de la Cierva y Codorníu, aleshores ministre de governació, i aconseguí superar al candidat del PURA, Fèlix Azzati i Descalci.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.192. ISBN 9788495484802.
# Palau Longoria

El Palau Longoria està situat a Madrid, al carrer de Ferran VI construït en el districte Centre de Madrid, en la confluència dels carrers Fernando VI i Pelayo.

## Història

És obra de l'arquitecte barceloní Josep Grases i Riera, qui l'any 1902 va construir aquest palau amb una llibertat absoluta de disseny convertint-lo en l'exemple més important del moviment modernista a Madrid. Va ser construït per encàrrec del financer Javier González Longoria.
El 1912 l'edifici va ser comprat per la Companyia Dental Espanyola per 500.000 pessetes, com a residència per al seu president. L'any 1946, els hereus van vendre l'immoble a Construccions Civils, adquirint-lo quatre anys més tard la Societat General d'Autors i Editors d'Espanya per cinc milions el 1950.
Ha tingut dues reformes d'importància en els anys 1912 (obra de l'arquitecte Francisco García Nava) i en l'any 1950 (per l'arquitecte Carlos Arniches Moltó; i també una reforma en l'any 1992 obra dels arquitectes Ángeles Hernández-Rubio Muñoyerro i Santiago Fajardo Cabeza.

## Galeria d'imatges

* Detall modernista del Palau Longoria
* Escala central del Palau Longoria, a Madrid.
* Cúpula del Palau Longoria
* Interior del Palau Longoria

## Referències

* ↑ Calleja, Ignacio. «El Palacio de Longoria: la singularidad modernista» (en castellà). ABC, 11-10-2015. [Consulta: 14 juliol 2024].
* ↑ Sanz Contreras, Carmen; Osanz Diaz, Jose Ramon «La evolución de la edificación en el modernismo madrileño». I Jornada de Investigación en la Edificación. E.U. de Arquitectura Técnica (UPM) [Madrid], 01-06-2006.
* ↑ da Rocha Aranda, Oscar. El modernismo en la arquitectura madrileña: génesis y desarrollo de una opción ecléctica (en castellà). Editorial CSIC - CSIC Press, 2009, p. 114. ISBN 978-84-00-08889-7.
* ↑ Da Rocha, Oscar; Fajardo, Ricardo Muñoz. Madrid modernista: guía de arquitectura (en castellà). Editorial Tebar, 2007, p. 30. ISBN 978-84-7360-254-9.
* ↑ Sanz Serrulla, Javier «Una “especialidad” singular médica en España: La odontología. Entre la ciencia y la controversia». Madrid y la Ciencia. Un paseo a través de la historia (III).Primera mitad del siglo XX (1900 - 1950): Ciclo de conferencias. Instituto de Estudios Madrileños, 2020, pàg. 127–197.
* ↑ da Rocha Aranda, Oscar. El modernismo en la arquitectura madrileña: génesis y desarrollo de una opción ecléctica (en castellà). Editorial CSIC - CSIC Press, 2009, p. 117. ISBN 978-84-00-08889-7.
* ↑ da Rocha Aranda, Oscar. El modernismo en la arquitectura madrileña: génesis y desarrollo de una opción ecléctica (en castellà). Editorial CSIC - CSIC Press, 2009, p. 125. ISBN 978-84-00-08889-7.
# Iàrke (Djankoi)

* Per a altres significats, vegeu «Iàrkoie».
Iàrke (en (ucraïnès): Ярке) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.807 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi. Fins al 1948 la vila es deia Biï-Su-Kovtxé.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Kara lahana sarma

Kara lahana sarma (també conegut com a kara lahana sarması), Kara lahana dolma (o també kara lahana dolması) o Etli kara lahana dolması (tots signifiquen sarma/dolma de col verda en turc, l'última versió inclou "amb carn") és un plat a la cuina turca que consisteix en sarmas de fulles de col verda farcides de carn vermella amb una mica de bulgur. És un plat calent (estofat) amb cebes picades, salça i espècies i gairebé sempre es menja amb una salsa de iogurt amb all. És una especialitat culinària de la Regió de la Mar Negra on kara lahana (col verda) s'anomena "pancar" o "kara pancar".

## Vegeu també

* Dolma
* Sarma
* Etli yaprak sarma

## Referències

* ↑ «Karalahana Sarması» (en turc), 24-09-2007. [Consulta: 10 juliol 2015].
* ↑ «KARA LAHANA DOLMASI(Karadeniz usulü)» (en turc). Leyla'nin Kahve Dükkani, 11-06-2010. [Consulta: 10 juliol 2015].
* ↑ «Etli Karalahana Dolmasi» (en turc). Yemek Tarifleri. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2015. [Consulta: 10 juliol 2015].
* ↑ https://books.google.cat/books?id=K_xWPbKsQFMC&pg=PA136&lpg=PA136&dq=kara+lahana+stuffed+black+sea+region&source=bl&ots=knt6vXa-l_&sig=R7QnEainrIIPSdw1-1JE2uVeXzc&hl=ca&sa=X&ei=reifVf_DIceLsAGH47OADw&ved=0CEMQ6AEwBg#v=onepage&q=kara%20lahana%20stuffed%20black%20sea%20region&f=false%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ Naser A. Anjum; Iqbal Ahmad; M. Eduarda Pereira The Plant Family Brassicaceae: Contribution Towards Phytoremediation. Springer Science & Business Media, 7 abril 2012, p. 269–. ISBN 978-94-007-3912-3.

## Enllaços externs

* Imatges de kara lahana sarma
# Anatoli Fomenko

Anatoli Timoféievitx Fomenko (rus: Анато́лий Тимофе́евич Фоме́нко) (Stalino, 13 de març de 1945) és un matemàtic rus, professor a la Universitat Estatal de Moscou, membre de l'Acadèmia Russa de les Ciències, i destacat topologista. Ara bé, és més conegut pel fet que dona suport a la Nova Cronologia, un corrent revisionista de la cronologia oficial.