OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carmen Monarcha

Carmen Monarcha (Belém, Pará, 27 d'agost de 1979) és una cantant brasilera d'òpera.
Nascuda en una família d'artistes, el seu pare és escriptor i la seva mare cantant. Ja de jove, va aprendre a tocar el violoncel i el piano, i va estudiar en principi per ser violoncel·lista. Tanmateix, va començar a perfeccionar la seva veu, a rebre lliçons de cant, i es va convertir en cantant lírica. Durant la seva carrera artística Monarcha va conèixer a la cantant Carla Maffioletti, amb qui va estudiar al Conversatorium Maastricht, en els Països Baixos. Allà, va ser contractada pel violinista i director holandès André Rieu per a l'Orquestra Johann Strauss, amb la qual va fer gires per Europa, Estats Units, Amèrica Llatina, Mèxic, Japó, Corea, Austràlia, Nova Zelanda i Sud-àfrica. Carmen va captivar els oients cantant Vilja Lied.
Va rebre l'aplaudiment de la crítica en vèncer al Concurs Internacional de Cant Bidu Sayão, competició anual realitzada al Brasil, el nom de la qual homenatja la famosa cantant d'òpera Bidu Sayão.
En acabar els seus estudis als Països Baixos, va tornar al Brasil, però en 2003 tornava a Europa, cantant com a solista en la gira anual de Rieu, en l'orquestra del qual treballa fins al dia d'avui.
Com a soprano, va participar en diversos àlbums de Rieu i va aparèixer en diversos programes de televisió als Estats Units. La seva interpretació de O mio babbino caro, de Giacomo Puccini, és bastant elogiada, així com la seva Havanera de Carmen representada a la PBS estatunidenca.
Va tenir una participació força expressiva i elogiada en el Programa do Jô, el dia 31 de juliol de 2010, que va obtenir el favor del públic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Carmen Monarcha». [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Carmen Monarcha, Carla Maffiolletti e Susan Erens – Os três anjos de André Rieu» (en portuguès brasiler). [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ Cultural, Toca. «Capela Santa Maria recebe recital de Carmen Monarcha em novembro» (en portuguès), 26-10-2017. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Carmen Monarcha grava canções populares em novo tom» (en portuguès brasiler). [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Carmen Monarcha». [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Programa do Jô recebe a cantora de ópera Carmen Monarcha nesta sexta» (en portuguès brasiler). [Consulta: 13 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Carmen Monarcha
* Carmen Monarcha a IMDb
* www.andrerieutranslations.com / JSO / Carmen-interview.html
# Isocianur

Un isocianur (abans anomenat isonitril o carbilamina) és un compost orgànic amb el grup funcional -N≡C. És l'isòmer de la cianida que hi està relacionada (-C≡N), per això el prefix iso. El fragment orgànic està connectat al grup isocianur via l'àtom de nitrogen, no via el de carboni.

## Propietats físiques

Els isocianurs es descriuen per dues estructures de ressonància químiques, una amb un triple enllaç entre el nitrogen i el carboni i una amb doble enllaç entre ells. Els isocianurs són isoelectrònics amb CO. Per tant, el C=N-CR₃ (R = hidrogen o un grup orgànic) és linear. Són susceptibles de polimerització.

### Toxicitat

Mentre alguns isocianurs (per exemple, ciclohexil isocyanida) són tòxiques, altres «no mostren toxicitat apreciable per als mamífers».

## Síntesi d'isocianurs

El primer isocianur, al·lil fou preparat l'any 1859 per reacció del iodur al·lil amb cianida de plata.

## Isocianides que es troben de manera natural

La primera molècula que conté isocianur es va trobar l'any 1957 en el fong Penicillium notatum Westling. El compost xantocil·lina més tard es va usar com antibiòtic. Des d'aleshores s'han aïllat nombroses altres isocianurs: La majoria dels isocianurs marines són terpens, mentre d'altres aïllades d'organismes terrestres són originades d'α-aminoàcids.

## Referències

* ↑ IUPAC Goldbook isocyanides
* ↑ Ugi, I.; Fetzer, U., Eholzer, U., Knupfer, H., Offermann, K. «Isonitrile Syntheses». Angewandte Chemie International Edition in English, 4, 6, 31-05-1965, pàg. 472–484. DOI: 10.1002/anie.196504721.
* ↑ Lieke, W. «Über das Cyanallyl». Annalen der Chemie und Pharmacie. C.F. Winter'sche, 112, 3, 1859, pàg. 316–321. DOI: 10.1002/jlac.18591120307.
* ↑ Paul J. Scheuer «Isocyanides and cyanides as natural products». Accounts of Chemical Research, 25, 10, 1992, pàg. 433–439. DOI: 10.1021/ar00022a001.
# Carles de Lorena

Carles de Lorena és el nom dels següents personatges:
* Carles de Lorena o Carles de Lotaríngia (Laon ~953 -Orléans, 993), duc de Baixa Lotaríngia
* Carles de Lorena o Carles de Mayenne
* Carles II de Lorena, (Lorenanascut, 1364 -Nancy, 1431), duc de Lorena (1390 -1431)
* Carles de Lorena (1524-1574), cardenal de l'Església Catòlica
* Carles III de Lorena a vegades dit Carles II de Lorena (1543 – 1608), duc de Lorena (1545-1608)
* Carles IV de Lorena a vegades dit Carles III de Lorena (1608 – 1675), duc de Lorena (1625 – 1634 i 1641-1670)
* Carles de Lorena-Guisa (1684 – 1751) comte d'Armanyac i de Brionne
* Carles Alexandre de Lorena (1712-1780), governador dels Països Baixos austríacs (1741-1780)
# Ford FMC1278

Ford FMC1278 és una sèrie de normes de compatibilitat electromagnètica aplicada a components i subsistemes elèctrics/electrònics de vehicles a motor fabricats per l'empresa Ford Motor Company. Aquesta normativa és aplicable a components i subsistemes alimentats a 12 i 24V.

## Apartats de la norma

Segons es pot consultar el document :
| Assaig | Descripció |
| RE 310 | Emissions radiades de RF |
| CE 420 | Emissions conduïdes de RF |
| CD 421 | Emissions conduïdes |
| CE 410 | Emissions transitòries conduïdes |
| RI 112, 114, 115 | Immunitat a pertorbacions de RF |
| RI 140 | Immunitat a pertormacions de camps magnètics |
| RI 130, 150 | Immunitat acoblada |
| CI 210 | Immunitat a pertorbacions d'alimentació DC |
| CI 220, 221 | Immunitat a pertorbacions transitòries |
| CI 222 | Immunitat a desconnexions de la bateria d'alimentació |
| CI 230, 231 | Immunitat a pertorbacions o fluctuacions de l'alimentació |
| CI 250 | Immunitat a pertorbacions al terminal de terra |
| CI 260 | Immunitat a caigudes de tensió |
| CI 270 | Immunitat a sobretensions de tensió d'alimentació |
| CI 280 | Immunitats a descàrregues electroestàtiques |

## Referències

* ↑ «Home» (en anglès). http://www.fordemc.com.+[Consulta: 12 octubre 2017].
* ↑ «EMCC | Ford Recognition» (en anglès). http://www.emcc.de/.+[Consulta: 12 octubre 2017].
* ↑ «Automotive EMC Testing & Reporting | EMC Technologies» (en anglès). EMC Technologies - NATA accredited EMC testing, 12-10-2017.
* ↑ «[http://www.fordemc.com/docs/download/FMC1278.pdf Electromagnetic Compatibility Specification For Electrical/Electronic Components and Subsystems]» (en anglès). http://www.fordemc.com.+[Consulta: 12 octubre 2017].

## Vegeu també

Compatibilitat electromagnètica
# Glacera de Saleina

La glacera Saleina (francès: Glacier de Saleina, alemany: Saleinagletscher) és una glacera de la vall del massís del Mont Blanc, a l'extrem sud del cantó del Valais, al municipi d'Orsières, a Suïssa. La glacera té una longitud de 6,45 km, una amplada mitjana d'1 km i cobreix una àrea de 8,57 km².

## Descripció

La glacera Saleina té el seu origen al vessant oriental de l'Aiguille d’Argentière i de l'Aiguille du Chardonnet, muntanyes a la frontera entre França i Suïssa, a uns 3.400 m d’altitud. La glacera flueix cap a l'est i s'alimenta de camps afluents que flueixen des dels cims de les muntanyes circumdants. Al nord limita amb els cims d’Aiguilles Dorées amb altituds de fins a 3.519 m i Portalet (3.344 m). El seu límit sud forma Pointe du Grand Darray (3.509 m). Hi ha passos ferms però abruptes cap a les glaceres veïnes, concretament la glacera Trient al nord, la glacera Tour a l’oest i la glacera Argentière al sud-oest, ambdues ubicades a França. L'estreta llengua de la glacera acaba en un fort pendent una mica per sobre dels 1.700 m.

## Sortida

Del front glacial brolla el riu Reuse de Saleina. Desemboca al riu Dranse de Ferret, que després de la unificació amb els altres braços de Dranse desemboca al riu Roine a Martigny.

## Turisme

Al vessant sud de la glacera es troba a una altitud de 2.691 m, la cabana Saleina del Club Alpí Suís (Swiss Mountaine Club (SAC)). La cabana és un punt de partida per a l'escalada al nord-est del Mont Blanc.

## Referències

* ↑ «Saleina Glacier, Switzerland Terminus Separation» (en anglès americà), 29-08-2017. [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ «Traductor de Google». [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ «Factsheet | Gletschermessnetz Schweiz GLAMOS» (en alemany estàndard suís). [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ «Von Praz de Fort über die Prise d'eau de Saleina» (en alemany estàndard suís). [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ «Cabane de Saleinaz». Arxivat de l'original el 2013-09-17.
# Carangoides armatus

Carangoides armatus és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 57 cm de llargària total i als 3.500 g de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes del Mar Roig, del Golf d'Oman i de l'Àfrica oriental fins a la costa oest de Madagascar, sud de l'Índia i Sri Lanka, i, possiblement també, al Golf de Tailàndia, Hong Kong i Japó.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hérita Ilunga

Hérita Ilunga (Kinshasa, 25 de febrer de 1982) és un exfutbolista de la República Democràtica del Congo de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol de la República Democràtica del Congo.
Pel que fa a clubs, destacà a RCD Espanyol B, AS Saint-Étienne, Toulouse, West Ham United FC, Doncaster Rovers i Stade Rennais FC.

## Referències

* ↑ «Nkongolo Ilunga». FIFA. Arxivat de l'original el 17 febrer 2012.
* ↑ Hérita Ilunga a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Player Profiles Herita Ilunga». Whufc.com. Arxivat de l'original el 9 de febrer 2013. [Consulta: 28 abril 2010].
* ↑ «West Ham 3–0 Barnsley». BBC News, 03-01-2009. [Consulta: 28 abril 2010].
* ↑ «Premier League Player Profile». Premier League. Arxivat de l'original el 1 d’octubre 2012. [Consulta: 4 abril 2011].
* ↑ Dades estadístiques sobre Herita Ilunga a soccerbase.com
* ↑ Herita Ilunga, Fitxa a Soccerway
# Carrer d'Alfons el Magnànim

El carrer d'Alfons el Magnànim és una via urbana de la Ciutat de Mallorca que va de la plaça d'Abū Yahyà a la Via de Cintura. És el nom que rep per dins Palma la carretera de Sóller. Fins a l'any 2009 s'anomenava calle del Capitán Salom, any en què, en virtut del compliment de la Llei de Memòria Històrica, va baratar el nom antic per l'actual.
Un petit bocí, fins al carrer de Son Ferragut, fou projectat per Bernat Calvet i Girona en el seu projecte d'eixamplament de Palma, mentre que la resta fou urbanitzat a partir de 1943 seguint el Pla Alomar.
# Carrollton (Alabama)

Carrollton és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 987 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carrollton tenia 987 habitants, 384 habitatges, i 279 famílies. La densitat de població era de 185 habitants/km².
Dels 384 habitatges en un 35,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,1% hi vivien parelles casades, en un 28,9% dones solteres, i en un 27,3% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 10,5% entre 18 i 24, un 23,7% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 15,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones hi havia 77,8 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 65,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.318 $ i la renda mediana per família de 29.612 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.833 $ mentre que les dones 18.333 $. La renda per capita de la població era de 12.153 $. Aproximadament el 31,4% de les famílies i el 38,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Gonja (Rússia)

Gonja - Гонжа (rus) - és un poble de l'óblast de l'Amur, a Rússia, que el 2018 tenia 735 habitants, pertany al districte de Magdagatxi.

## Referències

* ↑ «Регионы и города России».
# Teutiaple

Teutiaple (en llatí Teutiaplus, en grec antic Τευτίαπλος) fou un general nadiu de l'Èlida, que va dirigir la flota peloponèsia que, sota el comandament suprem d'Alcides, els lacedemonis van enviar en ajut de Mitilene, revoltada contra Atenes (427 aC).
Abans d'arribar a Lesbos la ciutat es va rendir al general atenenc Paques. Teutiaple va intentar convèncer a Alcides de conquerir l'illa amb un atac sobtat però l'almirall espartà no li va fer cas, segons diu Tucídides.

## Referències

* ↑ Teutiaplus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1015
# Petit-Montrouge

El barri del Petit-Montrouge (Quartier du Petit-Montrouge, en francés) és el 55é barri administratiu de la ciutat de París, dins del 14é districte de la capital francesa. Deu el seu nom al fet que, fins a la reforma administrativa que l'any 1860 va establir els límits actuals de la ciutat de París, el territori que conforma aquest barri formava part de la comuna veïna de Montrouge.

## Situació

El barri del Petit-Montrouge s'estén pel centre i el sud del 14é districte. Pel nord, fita amb el barri de Montparnasse. Per l'est, amb el barri del Parc-Montsouris. Pel sud, i ja fora de París, amb la comuna de Montrouge (Alts del Sena). Per l'oest, limita amb el barri de Plaisance.

## Referències

* ↑ «L'Histoire de Montrouge» (en francés). Mairie de Montrouge. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2015. [Consulta: 12 novembre 2015]. «En 1860, Napoléon III qui estimait Paris à l'étroit, décida d'annexer les communes limitrophes. Ainsi le Petit-Montrouge devient le XIVe arrondissement de Paris.»
# Carangoides chrysophrys

Carangoides chrysophrys és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 72 cm de llargària total i als 4.350 g de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de l'Àfrica oriental fins a Fidji, les Illes Ryukyu i Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ismael Blat Monzó

Ismael Blat i Monzó (Benimàmet, 6 de novembre de 1901 - 10 de juny de 1976) fou un pintor, dibuixant i gravador valencià, germà del ceramista Alfons Blat Monzó.
Es va especialitzar en temes costumistes, retrats, bodegons i flors. El seu estil tendia a destacar l'elegància dels seus models, tot allunyant-se del realisme convencional als seus retrats. Va pintar les petxines de l'ermita de Colata de Montaverner. Alfons Garcia Ninet definia a Ismael Blat com un dels pintors de retrats més reconeguts del règim de Franco.

## Trajectòria

El 1913 entrà a treballar a la fàbrica de ceràmiques Gregorio Muñoz Dueñas de Manises encarregant-se del dibuix dels taulellets on consolida la seua fama com a pintor ceràmic i dos anys després comença a treballar a la també manisera Fàbrica de ceràmica de Justo Vilar on va seguir la tasca pictòrica ceràmica. Simultaniejava el treball amb l'Escola de Belles Arts de Sant Carles, on rebia classes nocturnes de dibuix i on va tindre de professors a Isidoro Garnelo Fillol i a Constantí Gómez Salvador. El 1917 ingressà al Col·legi Major San Joan de Ribera i finalitzats els estudis es traslladà a Madrid, i viatjà per França, Alemanya, Bèlgica, Països Baixos, Anglaterra i Marroc. Viatjà també per Mèxic, Veneçuela i Amèrica Central i l'any 1950 ho feu a Cuba on treballà amb èxit realitzant algunes exposicions, una d'elles el 1954 al Saló de Conferències del Capitoli Nacional de l'Habana. El 1959 en arribar Fidel Castro al poder, Ismael Blat tornà a residir de nou a Benimàmet, a l'Alqueria dels Xiprers fins a l'any 1976 que moriria.
Fou amic d'Antoni Marí Ribas, Portmany, a qui li va realitzar un retrat a títol pòstum.

## Exposicions

* 1930 - Gran Saló del Museu d'Art Modern de Madrid.
* 1942 - Museu d'Art Modern de Madrid

## Referències

* 1 2 3 4 «Ismael Blat Monzó (ceramista)». Jdiezarnal.com. [Consulta: 30 gener 2015].
* ↑ «Blat y Monzó, Ismael». Museodelprado.es. [Consulta: 31 gener 2015].
* 1 2 «El Consell rep la donació d'un quadre d'Antoni Marí Ribas, Portmany, i un d'un retrat del pintor realitzat per Ismael Blat». Conselldeivissa.es. Arxivat de l'original el 2015-07-24. [Consulta: gener 2015].
* ↑ Coll Conesa, Jaime «Loza y cerámica decorativa del siglo XX». La Cerámica Valenciana, pàg. 285. Arxivat de l'original el 2019-06-16 [Consulta: 21 abril 2022].
* ↑ Domingo, Isabel «Ruta histórica por Benimàmet». Lasprovincias.es.

## Enllaços externs

Obra pictòrica

## Bibliografia

* Catalá Gorges, Miguel Ángel, Cien años de pintura, escultura y grabado valencianos. València, Ajuntament de València, 1978, pp. 162 y 164. ISBN 8450025664.
# Casa Pons (la Vall de Boí)

La Casa Pons és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Unitat tipològica descrita; familiar agrícola i ramadera, formada per casa, paller, era i cobert. La casa té tres pisos d'alçada en estructura regular i coberta a doble vessant. L'era, el paller i el cobert s'ubiquen en la part posterior de la casa. El paller és de pedra amb coberta a doble vessant.

## Història

La casa Pons, junta amb la casa Salasó i la casa Sastre forma un conjunt edificat del tot característic que conforma bona part de la imatge del carrer de Sant Antoni. (vegeu fitxa).

## Referències

* 1 2 «Casa Pons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Carrollton (Kentucky)

Carrollton és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 3.846 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carrollton tenia 3.846 habitants, 1.598 habitatges, i 987 famílies. La densitat de població era de 662,9 habitants/km².
Dels 1.598 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43% hi vivien parelles casades, en un 14,7% dones solteres, i en un 38,2% no eren unitats familiars. En el 33,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 17,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.818 $ i la renda mediana per família de 41.193 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.563 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 14.376 $. Entorn del 13,9% de les famílies i el 20,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carrollton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carrollton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Teutomali

Teutomali (en llatí Teutomalius) era un rei dels sal·luvis (saluvii o salluvi) que després de la conquesta de l'oppidum d'Entremont i els seus territoris l'any 123 aC pel cònsol Gai Sexti Calví, que va sotmetre completament i on va fundar Aquae Sextiae, va vendre els sal·luvis supervivents com a esclaus. Teutomali, va poder fugir i es va refugiar entre els al·lòbroges, segons diu Titus Livi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Teutomalius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 23 febrer 2021].
# Petit-Failly

Petit-Failly és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 78 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Petit-Failly era de 78 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 30 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 37 habitatges eren cases. Dels 30 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Petit-Failly el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 8 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 35 eren actives i 11 eren inactives. De les 35 persones actives 32 estaven ocupades (23 homes i 9 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 11 persones inactives 1 estava jubilada i 10 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un electricista.
L'any 2000 a Petit-Failly hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Petit-Failly a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Petit-Failly a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.