OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Conandron ramondioides

Conandron és un gènere monotípic de plantes que pertany a la família Gesneriaceae. La seua única espècie, Conandron ramondioides, és originària de la Xina i Japó.

## Descripció

És una planta perenne (sub)acaule herbàcia. Amb poques fulles, en una roseta basal, làmina el·líptica amb la base truncada o cordada. Les inflorescències en cims axil·lars, amb flors laxes. Sèpals lliures propers a la base. Corol·la actinomorfa. El fruit és una càpsula ovoide, de 2,5 cm, dehiscent. Té un nombre de cromosomes de 2n = 32.

## Taxonomia

Conandron ramondioides fou descrita per Siebold i Zucc. en Abhandlungen der Mathematisch-Physikalischen Classe der Königlich Bayerischen Akademie der Wissenschaften, 3: 730, pl. 3, f. I(1–7). 1843.

### Etimologia

Conandron: nom genèric compost per κωνος, kōens = 'con', i άνδρών, andrōn = 'masculí'. Les anteres formen un con distintiu amb els marges fusionats, i formen un apèndix apical allargat.

### Sinonímia

* Conandron minor T.Itô
* Conandron ramondioides f. pilosum (Makino) Ohwi
* Conandron ramondioides var. pilosum Makino
* Conandron ramondioides var. taiwanensis Masam.

## Vegeu també

* Història de la botànica
* Gesneriàcies

## Referències

* ↑ Especies en The International Plant Names Index
* ↑ «Conandron ramondioides». The Genera of Gesneriaceae. [Consulta: 26 desembre 2012].
* ↑ «Conandron ramondioides». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 26 desembre 2012].
* ↑ Conandron ramondioides en PlantList

## Bibliografia

* Flora of Xina Editorial Committee. 1998. Fl. Xina 18: 1–449. Science Press & Missouri Botanical Garden Press, Beijing & St. Louis.
* Flora of Xina Editorial Com.

## Enllaços externs

* Conandron en eFlora.
# Consell Nacional Socialista de Nagaland

El Consell Nacional Socialista de Nagaland és una organització política de la nació naga que es va constituir el gener de 1980.
La pau signada el 14 d'agost de 1973 a Nagaland va portar a l'acord general de Shillong de data 11 de novembre de 1975 que el president del Consell Nacional Naga Angami Zapu Phizo no el va condemnar explícitament, però l'anomenada Assemblea Nacional (un òrgan del Consell nacional que feia les funcions de parlament de la nació) dirigida pel vicepresident Isak Chishi Swu i el secretari Thuingaleng Muivah, van rebutjar l'acord.
Phizo, que era a Londres, va enviar forces militars contra els líders oposats a l'acord, que va quedar de fet dividida en dos faccions: la de Phizo i la de Isak i Muivah; aquestos no solament van impedir l'actuació dels lleials a Phizo, sinó que van aconseguir la majoria a l'organització (1978) i tota la part militar va quedar sota el seu control.
El gener del 1980 el Consell Nacional Naga fou substituït pel Consell Nacional Socialista de Nagaland dirigit per Isak, Muivah i Kaplang, que va obtenir l'ajut de la Xina i Pakistan. El Govern Federal de Nagaland fou substituït pel Govern de la República Popular de Nagaland. Del govern depenia el cobrament de taxes, la justícia, l'exèrcit (anomenat Nagaland Army o Exèrcit de Nagaland) i altres afers. L'Assemblea Nacional restava en la seva funció de parlament.
El 2 de març de 1988 van esclatar lluites entre el grup del Consell Nacional Socialista de Nagaland que estava format pels nagas de Birmània, i el grup d'Isak i Muivah, que tenia el suport dels nagas de Nagaland i de Manipur.
D'aquesta lluites van sorgir dues faccións: Consell Nacional Socialista de Nagaland-Isak Muivah (conegut en angles com National Socialist Council of Nagaland-Isak-Muivah, sigles NSCN-IM) i el Consell Nacional Socialista de Nagaland-Kaplang (National Socialist Council of Nagaland-Kapland).
El 1997 el primer va adoptar el nom de Consell Nacional Socialista de Nagalim i el segon va restar simplement com Consell Nacional Socialista de Nagaland per és conegut com a facció Kaplang.
Actualment el grup que porta aquest nom, el de Kaplang, té el suport dels pangmeis de Myanmar, dels aos del districte de Mokokchung, dels phoms i yimchungers del districte de Tuesang, dels angamis, dels semas i dels lothas, i la seva activitat principal és al Nagaland oriental, a les regions d'Hemei i Pangmei a Myanmar i als districtes de Tirap i Changland a Arunachal Pradesh. El nombre dels seus combatents és d'uns dos mil.
El 28 d'abril de 2001 va signar un alto el foc amb el govern que de moment (2006) segueix encara vigent, ja que està prorrogat fins al 27 d'abril del 2007.
# La classe de dansa

La classe de dansa és una pintura a l'oli realitzada per Edgar Degas el 1874 i que actualment s'exposa al Museu d'Orsay de París.
Potser és aquesta l'escena de ballet més popular de Degas. En ella s'hi recull un dels salons del Teatre de l'Òpera de París, on dirigeix la classe el gran Jules Perrot, qui als seus 64 anys era un dels mestres més prestigiosos. Al seu voltant gira l'escena que contemplem, formant les ballarines un cercle imperfecte per escoltar els consells i observacions del ja llegendari ballarí. En primer pla se situa una jove d'esquena i una altra pujada al piano, rascant-se l'esquena. Les altres noies es retallen sobre la paret verda i el gran mirall enclavat al ventall d'una porta. Al fons se situen les butaques reservades per a les mares que vigilaven l'actuació individual de les seves filles, encara que aquí no es reculli cap assaig concret.

## Referències

* Degas. Grandes maestros de la pintura. 2001, Barcelona. Ediciones Altaya ISBN 84-487-0576-9
# Anastassia Davídova

Anastassia Semiónovna Davídova (en rus: Анастасия Семёновна Давыдова) (Moscou, Unió Soviètica, 1983) és una nedadora de natació sincronitzada russa, guanyadora de cinc medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 2 de febrer de 1983 a la ciutat de Moscou, capital en aquells moments de la Unió Soviètica i capital actual de Rússia.
Ha estudiat Institut de política, economia i llei de Moscou.

## Carrera esportiva

Formant parella amb Anastassia Iermakova, va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on aconseguí guanyar la medalla d'or en les proves de parella i en la prova d'equips. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (Xina) tornà a revalidar els dos títols olímpics aconseguits a Atenes.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit) va participar únicament en la prova per equips, amb la qual revalidà el seu títol olímpic.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat catorze medalles en el Campionat del Món de natació, entre elles tretze medalles d'or i una medalla de plata.

## Referències

* ↑ Vasetenkov, Anton. «Anastassia Davídova». [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Anastasiya Davydova». Olympedia. [Consulta: 13 març 2022].
* 1 2 3 «Biography - Anastasia DAVYDOVA». Olympics.com. [Consulta: 13 març 2022].
* 1 2 Nauright i Parrish, 2012, p. 187-188.
* 1 2 3 «Anastasia DAVYDOVA - Olympic Results». olympics.com. [Consulta: 13 març 2022].

### Bibliografia

Nauright, John; Parrish, Charles. Sports Around the World: History, Culture, and Practice, 2012. ISBN 9781598843002 [Consulta: 13 març 2022].
# El cavaller a la pell de tigre

L'embolcallat amb pell de pantera és un poema èpic del poeta georgià Xota Rustaveli. Es va publicar per primera vegada a Tbilisi de 1712 i és una expressió tardana d'aquest gènere en la literatura europea.

## Referències

* ↑ Baramidze, A. G.; Gamezardashvili, D. M.. Georgian Literature (en anglès). The Minerva Group, Inc, 2001. ISBN 9780898755701.
* ↑ Rayfield, Donald. The literature of Georgia : a history. 2nd rev. ed. Surrey: Curzon Press, 2000. ISBN 0-7007-1163-5.
* ↑ Kveselava, M. Anthology of Georgian Poetry (en anglès). The Minerva Group, Inc., 2002-02. ISBN 978-0-89875-672-2.
* ↑ Rapp Jr., Stephen «Georgia before the Mongols». Oxford Research Encyclopedia of Asian History, 2017. DOI: 10.1093/acrefore/9780190277727.013.282.
* ↑ Polet, Jean-Claude. Patrimoine littéraire européen: Vol. 4a - Le Moyen Âge, de l'Oural à l'Atlantique. Littératures d'Europe orientale, Volume 4, Part 1 (en anglès). De Boeck Supérieur, 1993. ISBN 9782804115906.
# Scopas (cràter)

Scopas és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 83,16 km de diàmetre. Porta el nom de l'escultor i arquitecte de l'antiga Grècia Escopes de Paros (fl. segle iv aC), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Scopas». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 07-03-2011. [Consulta: 31 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Glauber (cràter)

Glauber és un petit cràter d'impacte que es troba just al nord del cràter Mendeleev, situat a la cara oculta de la Lluna.
* Localització de Glauber, just al nord del gran cràter Mendeleev
* Cràter Glauber (imatge LRO)
Es localitza just per fora de la vora irregular de Mendeleev, però plenament dins el faldó exterior de material ejectat. Es tracta d'un cràter circular, amb una vora que no s'ha erosionat significativament.
Les parets interiors (de perfil senzill, sense aterrassaments) descendeixen fins a una petita plataforma situada al punt mig, amb un pic al centre. El diàmetre d'aquesta plataforma interior és de tot just una tercera part del que presenta tot el cràter.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Consell Nacional d'Investigacions Científiques i Tècniques

«Consell Nacional d'Investigacions Científiques i Tècniques» té aquests significats:
* Consell Nacional d'Investigacions Científiques i Tècniques (Argentina): (CONICET) Òrgan argentí de promoció científica i tecnològica.
* Consell Nacional d'Investigacions Científiques i Tècniques (Uruguai): (CONICYT) Òrgan uruguaià.
# La filla del rei

La filla del rei (títol original en anglès, The King's Daughter) és una pel·lícula de fantasia d'acció i aventura del 2022 dirigida per Sean McNamara a partir d'un guió de Barry Berman i James Schamus. Està basada en la novel·la de 1997 The Moon and the Sun de Vonda N. McIntyre. La pel·lícula és protagonitzada per Pierce Brosnan com el rei Lluís XIV, Kaya Scodelario com a Marie-Josèphe i Benjamin Walker com a Yves de la Croix. Va ser l'última actuació de William Hurt a la pantalla que es va estrenar abans de la seva mort el març de 2022, encara que no la seva darrera obra cinematogràfica, ja que s'havia rodat vuit anys abans. S'ha doblat i subtitulat al català.
El rodatge principal va començar a principis d'abril de 2014 a Versalles. Després del rodatge de dues setmanes a França, la producció va començar el 23 d'abril a Melbourne. El rodatge va acabar a finals de maig de 2014.
Originalment pensada per ser estrenada l'abril de 2015, la pel·lícula es va retardar tres setmanes abans per completar els efectes de postproducció. Va estar en development hell durant més de cinc anys, fins que els drets de distribució van ser adquirits per Gravitas Ventures, que el va estrenar a les sales el 21 de gener de 2022 amb crítiques negatives.

## Referències

* ↑ «La filla del rei». FilminCAT. [Consulta: 11 juliol 2023].
* ↑ «The King's Daughter». Goita què fan, ara!. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «The Moon and the Sun to shoot in Victoria». If, September 26, 2013 [Consulta: July 13, 2014].
* ↑ «Pierce Brosnan fantasy The Moon and the Sun overcomes the tyranny of distance». The Sydney Morning Herald, May 3, 2014 [Consulta: July 13, 2014].
* ↑ «Pierce Brosnan caught in character while filming The Moon and the Sun in Melbourne». The Daily Telegraph [Australia], May 7, 2014 [Consulta: July 13, 2014].
* ↑ «Moon and Sun filming in Docklands». Docklands Chamber of Commerce. Arxivat de l'original el July 15, 2014. [Consulta: July 14, 2014].
* ↑ Grobar, Matt. «'The King's Daughter': Gravitas Ventures Nabs Rights To Fantasy Film Starring Pierce Brosnan & More, With Narration By Julie Andrews». Deadline Hollywood, October 20, 2021. [Consulta: October 20, 2021].
* ↑ «The King's Daughter». Metacritic. [Consulta: 9 juliol 2023].
# Anastassia Davidovna Virsaladze

Anastassia Davidovna Virsaladze (Kutaissi, 30 d'octubre de 1883 $^{(Julià)}$ - Tbilisi, 5 de setembre de 1968) va ser una pianista i professora de música de Geòrgia.
El 1921 va començar a ensenyar al Conservatori de Tbilisi. Promoguda a professora el 1929, va romandre allà fins a la seva jubilació el 1946, donant classes a més de 100 pianistes. Entre els seus estudiants més destacats hi havia Dmitri Baixkirov, Lev Vlasenko i la seva neta Eliso Virsaladze.

## Biografia

Nascuda a Kutaisi l'11 de novembre de 1883, Anastasia Virsaladze va estudiar al Conservatori de Sant Petersburg amb Anna Iéssipova i es va graduar el 1909. Es va casar amb Spiridon Virsaladze (1869-1930), un destacat metge a Tbilisi.
Després de participar en concerts, el 1921 va començar a ensenyar al Conservatori de Tbilisi, on va ser ascendida a professora el 1932, dirigint el departament de piano durant un període prolongat. Va actuar a Berlín el 1926 i va ser probablement la primera pianista georgiana que va actuar als Estats Units, on va conèixer a molts compositors nord-americans tocant sovint les seves obres.
Al Conservatori, va formar part del "Talent Children Group" des del 1934 fins al 1938. Durant la seva carrera va ensenyar a més d'un centenar de pianistes, inclosos Dmitri Bashkirov, Lev Vlassenko i, en particular, la seva neta Eliso Viraladze, a qui va ensenyar intensament des dels vuit anys. fins als 14 anys. Més tard la va ensenyar mentre era estudiant al conservatori.
Anastasia Virsaladze va ser la primera dona georgiana a rebre estudis superiors de música. Va morir a Tbilisi el 5 de setembre de 1968.

## Referències

* 1 2 3 4 5 "ანასტასია ვირსალაძე" (in Georgian). NPLG. Consultat 20 Octubre 2020.
* ↑ "Wirssaladze" (en alemany). Piano News. 2005. Consultat 20 Octubre 2020
* 1 2 3 Gvakharia, Giorgi (9 setembre 2002). "ელისო ვირსალაძე 60 წლის გახდა" (in Georgian). Radio Tavisupleba. Consultat 20 Octubre 2020.
* ↑ Mikaberidze, Alexander (2015). Historical Dictionary of Georgia. Rowman & Littlefield Publishers. pp. 681–. ISBN 978-1-4422-4146-6.
# El cavaller blau

El cavaller blau (en alemany: Der Blaue Reiter) és un quadre pintat el 1903 pel pintor rus Vassili Kandinski. Forma part d'una col·lecció privada.
L'obre representa un cavaller que, vestit de blau està muntat sobre el seu cavall blanc, cavalcant veloç sota un turó verd daurat. Aquest turó és delimitat per una delicada línia corba que declina de dreta a esquerra sobre la qual hi ha uns àlbers de fulla groguenca, un clar signe del fet que ens trobem en plena tardor.
El quadre, una de les més importants obres del pintor rus, es tracta d'un quadre expressionista amb alguna influència de l'abstracció. Alguns analistes veuen un nen en els braços del cavaller.
Kandinski va pintar aquest quadre també perquè li encantaven les llegendes i els contes de fades de l'edat mitjana alemanya i de la tradició popular russa. En particular, l'artista era aficionat a la figura del cavaller que per combatre el mal superava les proves més àrdues i els perills més esfereïdors: són el símbol de la lluita entre el bé i el mal, de la batalla de l'esperit contra el materialisme. El títol d'aquest quadre va inspirar Kandinski i Marc en el nom del grup que fundarien: Der Blaue Reiter.

## Referències

* ↑ «Blue rider». Wassily Kandinsky.

## Vegeu també

* Der Blaue Reiter
# Sant Macari de Puigcercós

Sant Macari de Puigcercós fou una antiga església parroquial romànica del poble de Puigcercós, de l'antic terme de Palau de Noguera, des del 1972 de l'actual terme municipal de Tremp.
Les restes de l'ermita de Sant Macari estan situades en un erm a prop del cim de l'antic poble de Puigcercós. L'edifici constava d'un sola nau, amb un absis de dimensions molt reduïdes. El parament és de pedra del país, de petites dimensions, lligada amb morter de calç.

## Referències

* ↑ Fitxa catàleg de béns culturals d'interès arquitectònic. P.35-36

## Bibliografia

* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Palau de Noguera". Dins Pallars Jussà, IV. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 34). ISBN 84-7935-755-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9
* PLADEVALL, Antoni i CASTILLÓ, Arcadi. "Tremp. Palau de Noguera", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* «catàleg de béns culturals d'interès arquitectònic: zones arqueològiques i zones paleontològiques». pla d'ordenació urbanística municipal de tremp. Tremp: Ajuntament de Tremp, 01-05-2012. [Consulta: 28 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Jacques the Wolf

Jacques the Wolf és un curtmetratge mut de l'Éclair American dirigit per Oscar A.C. Lund i protagonitzat per ell mateix i Alec B. Francis. Durant el rodatge, Helen Marten es va fer mal com a conseqüència d'una escena sense trucatges en que queia un armari a terra amb ella a dins. Es va estrenar l'1 d'octubre de 1913.

## Argument

Jacques, conegut al gran Nord-Oest com “El Llop” és una persona amb poca tirada cap a la civilització moderna. "El Llop" té poc respecte per al llei ni per la policia muntada. Es dedica a passar whisky de contraban. Aspira, però, a obtenir la mà d'una de les filles de l'oficial de la policia muntada. Ella està disposada a anar amb ell però el pare, en assabentar-se de les seves intencions, els va al darrere i el dispara fent-lo fugir pel mig del bosc abandonant la seva estimada. Ferit en un ull, s'escapa pels ràpids d'un riu i es recollit per “Big Bill” un venedor de licor casolà. El porta a la seva cabana on el cuida la seva filla fins que es recupera. El Llop sembla que s'acaba enamorant de la filla de “Big Bill” però manté un odi visceral cap a l'oficial que l'ha ferit. Un dia va a la seva casa a matar-lo. El primer tret erra i l'oficial, avisat, s'enfronta al Llop. Aquest però el condueix fins a un parany per a ossos. En el darrer moment, el Llop es repensa la seva venjança i després de deixar-lo la nit dins de la trampa l'allibera. Després, sol, s'asseu a la vora d'un riu a pensar el que ha fet quan la punta d'una arma apareix entre les roques. En la següent escena, les dues dones s'inclinen i preguen sobre el fèretre del Llop que havien estimat.

## Repartiment

* Oscar A.C. Lund (Jacques the Wolf)
* Alec B. Francis (Francis, de la Policia Muntada del Canadà)
* Julia Stuart (Mrs. Francis)
* Mitzi Goodstadt (Sheila Francis, la filla)
* Edward Roseman (Big Bill)
* Helen Marten (Helen, filla de Big Bill)

## Referències

* ↑ «“Jacques the Wolf” Eclair». Moving Picture World 17, 13, 27-09-1913, pàg. 1394.
* ↑ «For those who worry o’er plots and plays». The Moving Picture News VIII, 8, 23-08-1913, pàg. 17.
* ↑ «Data from manufacturers' list of releases». Motion Picture News VIII, 15, 11-10-1913, pàg. 46.
* ↑ «Jacques the Wolf». Moving Picture News VIII, 12, 20-09-1913, pàg. 25.
# Le Vivier-sur-Mer

Le Vivier-sur-Mer (en bretó Gwiver, en gal·ló Le Vivier) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.023 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 729 | 793 | 753 | 914 | 1.012 | 1.009 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Gérard Salardaine | |
# Antoni Roca i Sallent

Antoni Roca i Sallent (Llívia, 1813 o 1814 - Barcelona, 10 de maig de 1864) fou un gravador català.

## Biografia

Va néixer a Llívia el 1813 o el 1814, segons el registre de la seva defunció que indica la població de naixement i que tenia 50 anys en morir.
A Antoni Roca, gravador en acer, Manuel Ossorio y Bernard li adjudica un «bon lloc en la història del gravat espanyol». Antoni Roca fou professor de gravat a burí de l'Escola de les Belles Arts de la ciutat, a més de membre de l'Acadèmia de les Belles Arts. A la seva mort es trobava acabant una gran làmina representant el Descens de la Santíssima Verge a Barcelona.
Fou autor d'un Retrat d'Isabel II que va figurar en l'Exposició Nacional de 1860, i d'un gran nombre de làmines per a les obres Els frares i els seus convents, Història universal de Cesare Cantù, Història de Catalunya de Víctor Balaguer, una edició del Quixot de 1862, la col·lecció de viatges L'Univers, una edició del Gil Blas de Santillana, Les ruïnes del meu convent, El robí del cristià, Biografia eclesiàstica i Espanya, obra pintoresca, entre unes altres.

## Referències

* ↑ Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1864, llibre 2n, foli 260, número de registre 2629.
* 1 2 Ossorio y Bernard, 1868, p. 166.
* Aquest article és una obra derivada de Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX, una obra de Manuel Ossorio y Bernard publicada a Espanya en 1868, disponible sense restriccions conegudes de dret d'autor. Aquesta obra derivada es troba disponible sota les llicències GNU Free Documentation License i Creative Commons Atribución-CompartirIgual 3.0 Unported.

## Bibliografia

* Ossorio y Bernard, Manuel. «Roca (D. Antonio)». A: Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. II. Madrid: Imprenta de Ramón Moreno, 1868, p. 166.
# Désiré Charnay

Claude-Joseph Désiré Charnay (2 de maig de 1828, Ródano-Alps — París, 24 d'octubre de 1915) va ser un explorador, arqueòleg i fotògraf francès, famós per les seves fotografies de les ruïnes de les antigues civilitzacions precolombines a Mèxic. De fet, se'l considera el pioner de la fotografia arqueològica. Un dels seus més grans assoliments va ser haver descobert les ruïnes maies de Comalcalco a l'estat mexicà de Tabasco.
Va viatjar per Anglaterra i Alemanya abans de desplaçar-se a Amèrica. En 1850 es va establir com a professor de llengua francesa a Nova Orleans, Louisiana, per després viatjar a Mèxic i Centreamèrica on va explorar ruïnes maies. També va realitzar viatges a Sud-amèrica, Madagascar, Indonèsia i Austràlia.

## Referències

* ↑ D. Charnay, Lettres de Fernand Cortès à Charles-Quint sur la découverte et la conquête du Mexique, Hachette, 1896, p.IX-X.

## Bibliografia

* Voyage au Mexique, 1858-1861 ISBN 2-84679-001-9
* Ma derniére expedition au Yucatan, 1886