OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Banu l-Rand

Els Banu r-Rand foren una dinastia musulmana que va governar Gafsa del 1053/1054 al 1159 i vers 1170 a 1180.
La tribu maghrawa dels Banu Izmaratan vivia a la comarca de Nafzawa al sud de l'Ifríqiya. D'aquesta tribu es creu era l'emir Abd-Al·lah ibn Muhàmmad ibn ar-Rand, senyor-governador de Gafsa com a vassall dels zírides en el moment de la invasió hilàlida el 1053/1054, quan es va declarar independent i va aconseguir la submissió de Tozeur, Nafta, Takyus, al-Hamma i altres localitats de la Kashtiliya, fundant la dinastia Banu r-Rand.
Va morir el 1072/1073 i el va succeir el seu fill Abu Umar (o Abu Amr) al-Mutazz ibn Abd Allah que va ampliar els dominis paterns dominant Kamuda (Gamouda), Gafsa i tota la Kashtiliya estenent-se al nord fins a les regions de Sebiba, Kairuan i Sfax, amb centre i capital a la ciutat de Gafsa.
El 1120-1121 els Banu Sindjas, una tribu maghrawa rival, van assolar la rodalia de Gafsa i van assetjar la ciutat, sense èxit; després van recórrer el Bilad al-Djarid on foren atacats pel general zírida Muhammad ibn Abi l-Arab al servei de l'emir Alí ibn Yahya (1116-1121) i foren derrotats sent expulsats del Djarid i perdent el seu poder.
L'emirat va subsistir fins al 1159 quan fou ocupat pels almohades; les forces d'Abd al-Mumin ben Ali va entrar a Gafsa després d'un setge. L'autoritat almohade fou disputada per l'aventurer armeni Qaràqux, i pels mallorquins Banu Ghaniya. La dinastia enderrocada dels Banu l-Rand també resistia. A petició dels habitants de la ciutat, que van matar el governador almohade del qual estaven descontents, Ibn al-Muizz va restablir als Banu l-Rand. El Califa Abu Yakub Yusuf va venir des Marràqueix a assetjar la ciutat el 1180 i en va obtenir una efímera submissió, però aviat fou ocupada pels Banu Ghaniya. El califa almohade al-Mansur (1184-1198) la va haver d'assetjar amb un fort exèrcit el 583 de l'hègira (1187/1188) i fou conquerida i les fortificacions arrasades.

## Referències

* Ibn Khaldoun, Histoire des Berbères et des dynasties musulmanes de l'Afrique septentrionale, 1852-1856, traducció de William Mac Guckin de Slane, Imprimerie du Gouvernement, Alger, volums I, II i III, en línia a Google Llibres, aquí i aquí
* Enciclopédia de l'islam, sv. Maghrawa, volum V
# Súfet

En diverses cultures semítiques, el súfet o sufet (en hebreu: שׁוֹפֵט šōfēṭ; en fenici: 𐤔𐤐𐤈 šōfēṭ; en púnic: 𐤔𐤐𐤈 šūfeṭ; en ugarític: 𐎘𐎔𐎉 ṯāpiṭ) era un dirigent d'una comunitat o un cap que exercia els poders de magistrat, que podria equivaldre al càrrec de cònsol o senador romà. El terme és conegut sobretot fent referència als dirigents polítics de l'Imperi Cartaginès, i de vegades ha estat considerat anàleg al títol de rei de Cartago.
Segons Eusebi de Cesarea i Flavi Josep, diversos súfets van governar a Tir, ciutat fenícia, durant deu anys al segle iv aC.
A l'època de les guerres púniques, el govern de l'antiga Cartago estava encapçalat per dos súfets que s'elegien anualment. Quan Titus Livi parla sobre les guerres púniques dona un llistat de les responsabilitats jurídiques i polítiques del súfet, i explica que el càrrec comportava la convocatòria i la presidència del senat, la presentació dels assumptes a discutir a l'Assemblea Popular i l'exercici de la funció de jutges de primera instància. El seu nombre, funcions i poders eren similars als dels cònsols romans, amb la diferència que els cònsols romans també eren comandants en cap de l'exèrcit, un poder que aparentment no exercien els súfets.
El terme súfet no es limitava a indicar només als caps de l'estat cartaginès. Cap al final del seu domini a la Mediterrània occidental, la coordinació política entre els cartaginesos de la capital i els que governaven o actuaven a les colònies segurament es realitzava a través d'una jerarquia regional de súfets. Hi ha troballes epigràfiques a Sardenya de l'època púnica que estan datades amb quatre noms, que corresponen als magistrats dels anys (no només els de l'illa, sinó també els que governaven al nord d'Àfrica).

## Referències

* ↑ Seva, Antoni (dir.). Diccionari Llatí-Català. Enciclopèdia Catalana, 1993.
* ↑ «Sufet». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 15 desembre 2022].
* ↑ Quinn, J. C. In Search of the Phoenicians. Princeton: Princeton University Pres, 2018, p. 154. ISBN 9780691175270.
* ↑ Dridi, Hédi. Carthage et le monde punique. París: Les Belles Letres, 2006, p. 105-107. ISBN 9782251410333.
* ↑ Livi, Ab Urbe Condita, XXVIII 37; XXX 7; XXXIV 61.
* ↑ Moscati, Sabatino. Cartaginesi. Milà: Jaca Book, 1982, p. 248.

## Bibliografia

* Pilkington, Nathan. «The Sufetes of North Africa: comparative contexts». Society for Classical Studies, Columbia University. [Consulta: 15 desembre 2022].
# Hormona sexual

Les hormones sexuals que gairebé és sinònim d'esteroides sexuals, són les substàncies que fabriquen i excreten les glàndules sexuals, és a dir l'ovari en la femella i el testicle en el mascle. Els esteroides sexuals interaccionen amb els receptors dels estrògens o andrògens dels vertebrats.
L'ovari produeix hormones sexuals anomenades femenines és a dir estrògens i gestàgens, mentre que el testicle produeix hormones sexuals anomenades masculines o andrògens. L'estògen més important que sintetitza l'ovari és l'estradiol, mentre que la progesterona és el més important dels gestàgens. La testosterona és l'andrògen que produeix el testicle. La síntesi de les hormones sexuals està controlada per la glàndula hipòfisi.
El concepte d'hormona sexual masculina o femenina no és del tot exacte, ja que tant mascles com femelles secreten hormones dels dos tipus. Tanmateix, ho fan en quantitats diferents i unes els afecten directament els aspectes relacionats amb les funcions biològiques pròpies del seu sexe, en especial a les femelles (fertilitat i cicle menstrual, embaràs, part, postpart, lactància, etc.).

## Classificació

Les hormones sexuals són esteroides.
* Hormones sexuals masculines: com la testosterona, l'androsterona o la androstendiona
* Hormones sexuals femenines: són els estrògens i progestàgens

## Referències

* ↑ Guerriero G. Vertebrate sex steroid receptors: evolution, ligands, and neurodistribution. Ann N Y Acad Sci. 2009 April; 1163:154-68. Review. PMID: 19456336

## Enllaços externs

* saludalia
* el ergonomista
# Mahnomen

Mahnomen és una ciutat i seu del Comtat de Mahnomen a l'estat de Minnesota dels Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 Mahnomen tenia 1.202 habitants, 532 habitatges, i 311 famílies. La densitat de població era de 483,4 habitants per km².
Dels 532 habitatges en un 25,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,5% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 41,4% no eren unitats familiars. En el 37,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 25,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 21,9% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 27,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.000 $ i la renda mediana per família de 37.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.479 $ mentre que les dones 21.625 $. La renda per capita de la població era de 14.538 $. Entorn del 9,8% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mahnomen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mahnomen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Koptxíkovo

Koptxíkovo (en rus: Копчиково) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 391 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 26 agost 2023].
# Cápac Raymi

Cápac Raymi (en quítxua, Qhapaq Raymi ) era una festa religiosa prehispànica en honor del Sol que se celebrava al mes de desembre, on es realitzaven sacrificis d'animals, es bevia chicha de jora, es mastegava coca i es ballava. Correspon al primer mes del calendari inca.

## Festivitats inques

En aquest dia es reunien les cendres dels sacrificis i es llançaven als rius perquè aquests els portessin al mar, a Huiracocha, com el retorn de tot al seu autor. Coincideix la seva data amb el solstici d'hivern, celebrat a tot el món, festivitat que el món catòlic fa coincidir amb el naixement de Crist.
Donada la seva solemnitat civil i religiosa, no es permetia als forasters romandre en el Cusco mentre tenien lloc les seves cerimònies, i, segons la seva procedència, se'ls feia fora de la ciutat, al llarg dels camins que sortien d'ella cap als quatre Suyus. Cada un dels orelluts portava a la Coricancha els fills que havien de ser iniciats. Treien, llavors, a la plaça del temple les imatges del Sol i els cossos embalsamats dels inques, per beure amb ells com si estiguessin vius i els nous "cavallers" invocaven la seva ajuda per ser tan valents i afortunats com ells.
Després, tenia lloc el Huarache i en el curs d'aquell mes eren sacrificades 100 llames els cossos eren cremats amb llenya de quinoa, esculpida i olorosa.

## Referències

* Nanda Leonardini . Diccionario Iconogràfic Peruano . Lima, 2002.
* Alberto Tauro del Pi . Enciclopedia Ilustrada del Perú . Lima: PEIS, 2001.
# Barilius cosca

Barilius cosca és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Referències

* ↑ Hamilton F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges. i-vii + 1-405. Pls. 1-39.
* ↑ BioLib

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sogn

Sogn és un districte tradicional de l'oest de Noruega (Vestlandet). Es troba al comtat de Sogn og Fjordane, que envolta el Sognefjorden, el fiord més gran i llarg de Noruega. La regió de Sogn es compon dels municipis d'Aurland, Balestrand, Hyllestad, Høyanger, Gulen, Leikanger, Luster, Lærdal, Sogndal, Solund, Vik, i Årdal.
El districte cobreix 10.675 quilòmetres quadrats i conté aproximadament el 35% de la població del comtat. L'àrea urbana més gran a Sogn és el poble de Sogndalsfjøra (al municipi de Sogndal), amb 3.455 habitants. La segona àrea urbana més gran és el poble d'Øvre Årdal (al municipi d'Årdal), amb 3.397 persones.
La regió de Sogn comprèn la part sud del comtat de Sogn og Fjordane. Els districtes de Sunnfjord i Nordfjord són els altres dos districtes del comtat.

## Nom

El nom de Sogn és molt antic, ja que pertanyia a l'origen al fiord, ara anomenat Sognefjord, i que deriva del verb Suga que significa "succionar" -en referència a les fortes corrents de la marea a la boca del fiord-. En l'època vikinga, es va utilitzar també el nom de Sygnafylki. El primer element del nom és sygnir, que significa "la gent de Sogn", i l'últim és filky, una forma antiga de la paraula fylke, que significa "comtat".

## Referències

* ↑ «Sogn – Store norske leksikon» (en noruec). Store norske leksikon.
* ↑ Statistisk sentralbyrå. «Urban settlements. Population and area, by municipality.», 01-01-2012.
* ↑ Askheim, Svein. «Sogn i Sogn og Fjordane». [Consulta: 17 juliol 2015].
* ↑ Norseng, Per. «Gulating».
# Ermengarda de Borgonya

Ermengarda de Borgonya (h. 905 - h. 945) va ser, pel seu matrimoni amb Gilbert de Chalon l'any 928, la tercera duquessa de Borgonya.

## Orígens i ascendents

Ermengarda de Borgonya era membre de la dinastia dels Bivínides. Era filla de Ricard I de Borgonya (868 - 921), primer duc de Borgonya i d'Adelaida de Borgonya, comtessa d'Auxerre.
Els seus germans van ser:
* Raül (890 - 936), que fou rei dels francs.
* Hug el Negre (891 - 952), comte d'Outre Saône (Auxonne) i de Mâcon, marquès de Provená i duc de Borgonya.
* Bosó I (895 - 935), abat laic de Saint-Pierre de Moyenmoutier i de Saint-Mont de Remiremont.
* Àlix, casada amb Reinier, comte d'Hainaut.

## Matrimoni i descendència

Ermengarda de Borgonya, ja llavors comtessa d'Autun (921-h.945), es va casar l'any 928 amb Gilbert de Chalon, comte de Chalon, de Beaune i de Dijon. De la seva unió van néixer:
* Ingeltruda (h. 910-h.960), casada amb Robert, vescomte de Dijon.
* Adelaida (928-987), comtessa de Chalon i de Beaune, senyora de Werre i de Donzy, casada el 949 amb Robert de Vermandois, comte de Meaux; i el 968 es va casar amb Lambert de Chalon, comte de Chalon i d'Autun.
* Lietgarda (940-955), casada amb Otó de Borgonya (h. 945-965), comte d'Auxerre.

## Regnat

En accedir al tron de França el seu germà Raül l'any 923, va preferir conferir el ducat de Borgonya al seu antic tinent, Gilbert de Chalon, que va esdevenir el seu cunyat cinc anys més tard, abans que el seu propi germà menor Hug el Negre.
Pel seu matrimoni amb Gilbert de Chalon l'any 928, Ermengarda de Borgonya va esdevenir comtessa de Chalon, Beaune i de Dijon, així com la tercera duquessa de Borgonya.
En 936, el seu germà Hug i Hug el Gran, llavors comte de París, marquès de Nèustria i duc dels francs, es van enfrontar a la decisió del rei Raül i van reivindicar el ducat de Borgonya.
En 938, un tractat signat a Langres, divideix el ducat en tres parts iguals, atribuïdes a Gilbert de Chalon, a Hug el Negre i a Hug el Gran. Cada beneficiari va assumir el títol de duc de Borgonya.
Ermengarda va esdevenir duquessa, però va regnar de fet, amb el seu marit, sobre un territori reduït, i la dona d'Hug el Gran, Edwiga de Saxònia, filla d'Enric I l'Ocellaire, emperador del Sacre Imperi, va prendre el títol ducal. Per part d'Hug el Negre no hi havia duquessa, ja que no estava casat.
Aquesta divisió va acabar l'any 943, per decisió del rei Lluis IV de França, que va conferir tots els dets del ducat de Borgonya a Hug el Gran i va donar a Hug el Negre i a Gilbert de Chalon, el títol de comte principal de Borgonya. Des de llavors, aquests últims van continuar gaudint de la part que se'ls havia atribuït però com a vassalls d'Hug el Gran.
Ermengarda va morir al voltant de l'any 945.

## Títols

Ermengarda era per dret propi comtessa d'Autun, i després del seu matrimoni, també va esdevenir comtessa de Chalon, de Beaune i de Dijon, i duquessa de Borgonya. Va perdre el títol de duquessa l'any 943, i va esdevenir comtessa principal de Borgonya.
# Hugo Scrayen

Hugo Scrayen (Wintershoven, Kortessem, 19 d'abril de 1942) fou un ciclista belga, professional des del 1962 fins al 1967. Va combinar tant el ciclisme en pista com en ruta.

## Palmarès

* 1961
** 1r a la Gant-Wevelgem amateur
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica amateur
* 1962
** Campió de Bèlgica en Derny amateur
** Campió de Bèlgica en Òmnium amateur
* 1963
** Campió de Bèlgica en Persecució
* 1964
** Campió de Bèlgica en Persecució
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Maestro Martino da Como

Maestro Martino da Como (Torre, c. dècada del 1430 - Itàlia, c. segle XV) tambe anomenat Martino de' Rossi, Martino de Rubeis o Maestro Martino va ser un cuiner i gastrònom italià. Es considera el cuiner europeu més important del segle XV, principalment per haver publicat el llibre Libro de Arte Coquinaria, considerat un model de la literatura gastronòmica que representa el canvi de la cuina medieval a la renaixentista.
Mestre Martino va néixer al voltant del 1430 al Ducat de Milà, en el llogaret de Torre, a Vall de Blenio al Ticino (conquistada en el 1495 pels cantoni suïssos durant les Campanyes transalpines). El Mestre Martino es trasllada a Udine, després a Milà, on està a servei de Francesco Sforza, per després arribar a Roma. No es coneix la data exacta de la seva mort, però se suposa que va ser cap a la dècada del 1480. A les cuines vaticanes es consagra el seu èxit i la seva fama de cuiner excel·lent. En particular és apreciada la seva fantasia creativa i el fet que no es limités —com en canvi feien molts dels seus col·legues— a copiar receptes ja conegudes, i en canvi n'inventés de noves o reelaborés amb gust modern, receptes tradicionals.

## Referències

* ↑ MAESTRO MARTINO - Biografia | Il Medioevo in Tavola Arxivat 13/11/2012, a Wayback Machine.
# Knipolegus

Knipolegus és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 4.1, 2014) aquest gènere està format per 12 espècies:
* Knipolegus orenocensis - tirà riberenc.
* Knipolegus poecilocercus - tirà amazònic.
* Knipolegus poecilurus - tirà cua-rogenc.
* Knipolegus franciscanus - tirà de caatinga.
* Knipolegus lophotes - tirà emplomallat.
* Knipolegus nigerrimus - tirà vellutat.
* Knipolegus signatus - tirà andí.
* Knipolegus cabanisi - tirà plumbi.
* Knipolegus cyanirostris - tirà becblau.
* Knipolegus striaticeps - tirà cendrós.
* Knipolegus hudsoni - tirà de Hudson.
* Knipolegus aterrimus - tirà alablanc.
# Dennis Diekmeier

Dennis Diekmeier (20 d'octubre de 1989 en Thedinghausen, Baixa Saxònia) és un futbolista alemany. Des del 2001 juga de lateral dret al Hamburger SV.
# Barilius canarensis

Barilius canarensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Menon, A.G.K., 1999. Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ernst Curtius

Ernst Curtius (Lübeck, 2 de setembre de 1814 - Berlín, 11 de juliol de 1896) va ser un historiador i arqueòleg alemany.

## Biografia

La seva obra més coneguda va ser les excavacions que va fer a Olímpia (Grècia) a partir de 1874 on va trobar esplèndides obres d'art d'escultura i arquitectura grega com el Temple de Zeus i el Temple d'Hera.
Va ser el descobridor de l'estàtua de l'Hermes amb Dionís infant de Praxíteles. Entre els científics que l'acompanyaven es trobaven els arquitectes i també arqueòlegs Friedrich Adler i Wilhelm Dörpfeld.
Va escriure l'obra de divulgació Griechenlands Geschichte (Història de Grècia), entre 1857 i 1867. Va ser el germà del filòleg Georg Curtius i l'avi del filòleg i romanista Ernst Robert Curtius.

## Publicacions

* Akropolis von Athen. Ein Vortrag. - Berlín, 1844
* Altertum und Gegenwart. - Berlín, 1.1875 - 2.1882
* Anecdota Delphica. - Berlin, 1843
* Atlas von Athen (zusammen mit Johann August Kaupert). - Berlín, 1878
* Ausgrabungen zu Olympia (zusammen mit Friedrich Adler). - Berlín, 1.1877 - 3.1878
* Beiträge zur Geschichte und Topographie Kleinasiens. - Berlín, 1872
* Ephesus. - Berlin, 1874
* Griechische Geschichte. - Berlin, 1.1857 - 3.1861
* # Von den Uranfängen bis zum Tode des Perikles - Gekürzte Ausg., Berlín: Deutsche Buch-Gemeinschaft, [1936]; Wien, Leipzig, Olten: Bernina-Verl., (1936)
* # Blüte und Verfall Griechenlands - Gekürzte Ausg., Wien, Leipzig, Olten: Bernina-Verl., (1936); Berlin: Deutsche Buchgemeinschaft, (1936)
* Inscriptiones atticae duodecim. - Berlín, 1843
* Ionier. - Berlín, 1855
* Klassische Studien (zusammen mit Emanuel Geibel). - Bonn, 1840
* Naxos. - Berlín, 1846
* Olympia. - Berlín, 1852
* Peloponnes. - Gotha, 1.1851 - 2.1852
* Sieben Karten zur Topographie von Athen nebst erläuterndem Text. - Gotha, 1868
* Über den religiösen Charakter der griechischen Münzen. - Berlín, 1872

## Referències

* 1 2 Ceram, C. W.. El mundo de la arqueología (en castellà). 2. ed. Barcelona: Ediciones Destino, 1973, p. 88. ISBN 84-233-0819-7.

## Bibliografia

* Karl Christ, Ernst Curtius, dans Von Gibbon zu Rostovtzeff: Leben und Werk führender Althistoriker der Neuzeit, Darmstadt 1972, ISBN 3-534-06070-9 (alemany)
# Hepialoïdeus

Els hepialoïdeus (Hepialoidea) són una superfamília de lepidòpters glossats de l'infraordre dels exoporis (Exoporia).

## Taxonomia

La superfamília Hepialoidea inclou 629 especies repartides en cinc famílies:
* Família Palaeosetidae Turner, 1922
* Família Prototheoridae Meyrick, 1917
* Família Neotheoridae Kristensen, 1978
* Família Anomosetidae Tillyard, 1919
* Família Hepialidae Stephens, 1829

## Referències

* ↑ van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
# Cyclura rileyi

Cyclura rileyi és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família Iguanidae en greu perill d'extinció. Existeixen tres subespècies endèmiques de diverses illes i cayos de les Bahames.

## Subespècies

Cyclura rileyi té tres subespècies:
* Cyclura rileyi cristata Schmidt 1920
* Cyclura rileyi rileyi Stejneger 1903
* Cyclura rileyi nuchalis Barbour & Noble 1916

## Referències

* 1 2 The Reptile Database - Cyclura rileyi
# Knox (Indiana)

Knox és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 3.721 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Knox tenia 3.721 habitants, 1.466 habitatges, i 961 famílies. La densitat de població era de 365,6 habitants/km².
Dels 1.466 habitatges en un 31,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,8% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 34,4% no eren unitats familiars. En el 30,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.891$ i la renda mediana per família de 35.615$. Els homes tenien una renda mediana de 30.585$ mentre que les dones 20.994$. La renda per capita de la població era de 16.184$. Entorn de l'11,9% de les famílies i el 15,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Knox». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Knox». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.