OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sondatge vesical

En el sondatge vesical (o cateterització vesical o sondatge/cateterització urinària), un tub de làtex, poliuretà o silicona conegut com a catèter o sonda urinària s'insereix a la bufeta a través de la uretra per permetre que l'orina dreni de la bufeta per a la seva recollida. També es pot utilitzar per injectar líquids utilitzats per al tractament o el diagnòstic d'afeccions de la bufeta. Una sonda pot estar col·locada durant llargs períodes (sonda permanent) o retirat després de cada ús (sondatge intermitent). Un metge, sovint una infermera, sol realitzar el procediment, però també és possible l'autosondatge (aquest últim en el cas de sondatge intermitent).
Alternativament, els homes poden utilitzar un col·lector urinari i comporta un menor risc d'infecció que una sonda permanent.

## Tipus de sonda

Les sondes tenen diversos dissenys bàsics:
* Una sonda de Foley (sonda urinari permanent) es manté mitjançant un globus a la punta que s'infla amb aigua estèril. Els globus solen venir en dues mides diferents: 5 cm$^3$ i 30 cm$^3$. Normalment, es fabriquen amb cautxú de silicona o cautxú natural.
* Una sonda intermitent/sonda de Nélaton és una sonda flexible que s'elimina després de cada ús. A diferència de la sonda de Foley, no té cap globus a la punta i, per tant, no pot romandre al seu lloc sense ajuda. Aquests poden ser no recoberts o recoberts (p. ex., recoberts hidròfils i llestos per utilitzar).
* Una sonda colzada, inclosa la sonda de Tiemann, està dissenyada amb una punta corbada que facilita el pas per la curvatura de la uretra prostàtica.
* Una sonda d'hematúria és un tipus de sonda de Foley utilitzada per a l'hemostàsia post-RTU. Això és útil després de procediments quirúrgics endoscòpics o en el cas d'una hematúria important. Hi ha sondes d'hematúria de dues vies i de tres vies (contenen dos i tres tubs dins la mateixa sonda).
Els diàmetres de la sonda es mesuren segons l'escala francesa (Fr o CH). Les mides més habituals van de la 10 CH (3,3 mm) a la 28 CH (9,3 mm). El metge selecciona una mida prou gran per permetre el flux lliure d'orina i prou gran per controlar la fuita d'orina al voltant de la sonda. Una mida més gran és necessària quan l'orina és espessa, amb sang o conté grans quantitats de sediment. Les sondes més grans, però, tenen més probabilitats de danyar la uretra. Algunes persones desenvolupen al·lèrgies o sensibilitats al làtex després de l'ús prolongat d'una sonda de làtex, per la qual cosa és necessari utilitzar un tipus de silicona o tefló.

## Referències

* ↑ Black, Mary Ann. Medical nursing. 2nd. Springhouse, Pa.: Springhouse Corp, 1994, p. 97. ISBN 0-87434-738-6.
* 1 2 Clinical manual of urology.. McGraw-Hill Professional, 2001, p. 78.
* ↑ Elroy D. Kursh. Urology: Problems in Primary Care. Medical Economics Books, 1987. ISBN 9780874894196.
# Hapalomys delacouri

Hapalomys delacouri és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a Laos, el Vietnam i la Xina. Es tracta d'un animal arborícola. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals montans, tant secs com humits. Està amenaçada per la desforestació. Aquest tàxon fou anomenat en honor de l'ornitòleg francoestatunidenc Jean Théodore Delacour.

## Referències

* ↑ Lunde, D.; Aplin, K. Hapalomys delacouri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 març 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 105. ISBN 978-0801893049.
# Estat de Madura

L'estat de Madura (Negara Madura) fou un estat federat d'Indonèsia, que va existir entre 1948 i 1950.
L'illa de Madura havia quedar dins de les possessions de la República d'Indonèsia, segons el tractat de pau de Linggajati de 1947 però el 23 de gener de 1948 es va constituir en estat que fou formalment acceptat el 20 de febrer de 1948, sent nomenat cap d'estat (wali negara) el sobirà de Madura Bangkalan, Raden R.A.A. Moh. Zis Cakraningrat (Tjakraningrat). L'1 de febrer de 1950 el govern d'Indonèsia va optar pel sistema unitari i va enviar un administrador federal i el 9 de març de 1950 l'estat fou suprimit.
L'estat va utilitzar una bandera provisional, comuna per tots els formats a Java i Borneo, la qual era horitzontal partida verd sobre blanc.

## Referències

* Ben Cahoon, Worldstatesman
# Can Batlle (el Sallent)

* Aquest article tracta sobre la masia del Sallent. Vegeu-ne altres significats a «Can Batlle».
Can Batlle és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Entre Santa Pau i el Sallent, hi ha la confluència de les aigües que davallen del pla de Sant Martí i les de la vila baronial. Per aquesta zona hi ha el mas de Can Batlle. És un gran casal senyorial bastit, possiblement, a finals de l'època feudal, i totalment remodelat els segles XVII i xviii. Avui, amb estat de restauració, presenta molts afegitons i construccions annexes. El nucli senyorial disposa de tres pisos. Té dues façanes notables: la de migdia, amb tres grans arcs a la part baixa (quadres) i una galeria amb tres arcades al primer pis; la façana nord té una gran entrada per carruatges en forma de túnel, que dona accés a la porta principal; a aquesta hom hi pot llegir "MAS CASAS 1661" fet amb pintura. A una de les parets del túnel hi ha una pedra on s'hi va esculpir "CASAS ME FESIT 1723". Algunes finestres tenen reixes de ferro forjat en forma de graella.

## Història

Per les rodalies de Can Batlle va tenir lloc una ventura carlina que va iniciar-se al santuari de Santa Maria de Finestres, amb motiu del viatge dels prínceps Alfons i Maria de les Neus. Prop del mar hi hagué una batussa entre tots dos bàndols -Gener de 1873-. Finida aquesta, els prínceps s'encaminaren vers La Miana i d'aquí partiren cap a la frontera. L'actual propietari, Josep Oriol Prat i Moliner, guarda les xinel·les que hi deixà Maria de les Neus quan tenia pressa per fugir de les tropes governamentals.

## Referències

* 1 2 «Can Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Oulad Abbou

Oulad Abbou (en àrab أولاد عبو, Ūlād ʿAbbū; en amazic ⵡⵍⴰⴷ ⵄⴱⴱⵓ) és un municipi de la província de Berrechid, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 11.299 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Canedo (A Pobra do Brollón)

San Miguel de Canedo és una parròquia del municipi gallec d'A Pobra do Brollón, a la província de Lugo. Limita amb les parròquies de Laiosa (O Incio) al nord, Óutara al nord-est i est, A Ferreirúa al sud, i Freituxe (Bóveda) a l'oest.
El 2015 tenia 56 habitants agrupats en 8 entitats de població: Aldea de Abaixo, Aldea de Arriba, A Eirexe, A Ermida, A Fonte, A Presa, Quintairo i Telo.
Entre el seu patrimoni destaquen l'església de San Miguel, d'estil neoclàssic, la capella de San Miguel i la Casa de Barredo. Les festes se celebren a l'entorn del 29 de setembre en honor de Sant Miquel.

## Referències

* ↑ «Dades de l'Institut Gallec d'Estadística (IGE)». Arxivat de l'original el 2016-01-09. [Consulta: 21 abril 2021].
# Holton

«Holton» té aquests significats:
* Holton (Indiana), població dels Estats Units a l'estat d'Indiana.
* Holton (Kansas), població dels Estats Units a l'estat de Kansas.
# Campionat del món d'handbol masculí de 1938

El primer Campionat Mundial d'Handbol Masculí se celebrà a Alemanya entre el 5 i el 6 de febrer de 1938 sota l'organització de la Federació Internacional d'Handbol (IHF) i la Federació Alemanya d'Handbol.

## Grup únic

| Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DIF |
| Alemanya | 6 | 3 | 3 | 0 | 0 | 23 | 9 | +14 |
| Àustria | 4 | 3 | 2 | 0 | 1 | 16 | 11 | +5 |
| Suècia | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 8 | 13 | -5 |
| Dinamarca | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 6 | 20 | -14 |

## Resultats

| Data | Equip 1 | Resultat | Equip 2 |
| 5 febrer 1938 | Alemanya | 11-3 | Dinamarca |
| 5 febrer 1938 | Suècia | 2-1 | Dinamarca |
| 5 febrer 1938 | Alemanya | 7-2 | Suècia |
| 6 febrer 1938 | Àustria | 5-4 | Suècia |
| 6 febrer 1938 | Alemanya | 5-4 | Àustria |
| 6 febrer 1938 | Àustria | 7-2 | Dinamarca |

## Medallistes

| Or | Argent | Bronze | Quart |
| Alemanya | Àustria | Suècia | Dinamarca |
| Karl Herbolzheimer Herbert Scmidt Gerard Brüntgens Walter Homke Hans Keiter Kurt Lubenow Kurt Mahnkopf Hans Obermark Günther Ortmann Gerd Schauer Will Steininger Hans Theilig Adolar Woczinski Philipp Zimmermann | Franz Axmann Otto Cerny Hans Houschka Zdenko Kucera Robert Leu Otto Licha Ferdinand Mantler Anton Perwein Alfred Schmalzer Alois Schnabel Rudolf Tauscher Jaroslav Volak Leopold Woh | Sven Åblad Torsten Andersson Erik Floberg Åke Forslund Stig Hjortsberg Sture Hultberg Åke Kallerdahl Yngve Lamberg Roland Nilsson Allan Rollander Sigfrid Schonning Tage Sjöberg Gustaf Adolf Thoren | Arne Pedersen Carl Muschner Leif Nielsen Walter Madsen Egon Sørensen Svend Aage Madsen Kai Piasecki Ove Jørner Holger Christensen Egon Sander |
| Otto Kaundinya (Entrenador) | Wilhelm Tolar (Entrenador) | Herbert Johansson (Entrenador) | Aksel Pedersen (Entrenador) |

## Referències

* ↑ «Men Handball 7 I World Championship 1938 Berlin (GER) 05.02-06.02 - 2x15 min. Champion Germany». todor66.com [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ «Men's World Championships. Statistics. 1938 - 2009». IHF, 2009.
# Euarvicola

Euarvicola és un subgènere de mamífers rosegadors del gènere Microtus. Aquest clade, que inclou tres espècies de talpons, té una amplíssima distribució a Euràsia que va des de la costa atlàntica fins al curs mitjà del riu Lena i el nord-oest de Xinjiang. A Àsia, el seu hàbitat es limita a la taigà, mentre que a Europa ocupen una major varietat de biomes. Els seus representants tenen una morfologia típica del gènere Microtus, però amb la cua més aviat curta, d'un 35% de la longitud total del cap i el cos. Durant molt de temps foren considerats una sola espècie, M. agrestis.

## Referències

* ↑ Kryštufek i Schönbrodt, 2022, p. 297 i 298.
* ↑ Withnell i Scarpeta, 2024, p. 6.

## Bibliografia

* Kryštufek, B.; Schönbrodt, G. I. Voles and Lemmings (Arvicolinae) of the Palaearctic Region (en anglès). University of Maribor Press, 2022. DOI 10.18690/um.fnm.2.2022. ISBN 978-961-286-611-2.
* Withnell, C. B.; Scarpetta, S. G. «A new perspective on the taxonomy and systematics of Arvicolinae (Gray, 1821) and a new time-calibrated phylogeny for the clade» (en anglès). PeerJ, 12, e16693, 2024. DOI: 10.7717/peerj.16693.
# Canonge Rodó

Francesc Rodó i Sala, conegut com a Canonge Rodó (Terrassa, 13 de novembre de 1816 - 6 de febrer de 1902) fou un mossèn molt conegut per les seves obres i dedicació als pobres. Havia estat ecònom de Sant Andreu del Palomar i rector de Sant Martí de Provençals durant 36 anys, al barri del Clot. També va arribar a ser canonge de la Seu de Barcelona, d'aquí el seu sobrenom, i primer responsable del temple de la Sagrada Família.
En 1919 li van inaugurar un monument davant l'església de Sant Martí del Clot a Barcelona, obra de l'arquitecte Josep Vilaseca i Ribera amb escultures de Frederic Marès. Fou destrossat el 19 de juliol de 1936 quan fou assaltada l'església i no fou reconstruït fins 1954. També té un carrer dedicat a Terrassa.

## Referències

* ↑ Francesc Rodó i Sala, records de Terrassa
* ↑ EL CANONGE RODÓ, RESPONSABLE RELIGIÓS DE LA SAGRADA FAMÍLIA
* ↑ MONUMENT AL CANONGE RODÓ. El Clot (1919-1936), Francisco Ruiz Arauz, barcelofília
* ↑ Canonge Rodó, un carrer brut i oblidat de Terrassa, naciodigital.cat, 27 de desembre de 2015
# Paller (Sant Gregori)

El Paller és una obra de Sant Gregori (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció rural de planta rectangular, les parets portants són de maçoneria amb pedres ben tallades a les cantonades de la façana principal. La coberta és a dues vessants feta amb cairats, llates i teula àrab. El bigam de la coberta és de tirada doble amb jàssera central que descansa sobre un senzill cavall de fusta situat a la façana principal. Posteriorment s'hi ha hagut d'afegir un pilar central d'obra ceràmica per reforçar la biga central. A les dues façanes laterals hi ha dues obertures apaïsades a cada cantó, col·locades sota el ràfec de la teulada i amb llinda de fusta cada una.

## Història

Aquestes construccions havien estat inicialment concebudes com llocs on es guarden les eines relacionades amb la feina de camp i també com magatzem de gra, farratges, etc.

## Referències

* 1 2 «Paller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Sound Techniques

Sound Techniques era un estudi d'enregistrament ubicat a Chelsea, Londres, que va estar funcionant entre els anys 1965 i 1976. Ubicat en un anterior diari, va ser fundat pels enginyers de Geoff Frost i John Wood. L'estudi va esdevenir molt conegut com el lloc on molts contractes de folk-rock van signar-se amb l'empresa publicitària Witchseason, de Joe Boyd, com per exemple Fairport Convention, Nick Drake i John Martyn, que van enregistrar-hi els seus àlbums a finals dels 60 i a principis dels 70, però també va ser l'estudi on van enregistrar els discs primerencs Pink Floyd, Elton John i Jethro Tull.

## Llista parcial d'artistes que van enregistrar a Sound Techniques

* Cat Stevens
* Christy Moore
* Elton John
* Fairport Convention
* Focus
* Gerry Rafferty
* Hard Meat
* Jack the Lad
* Jethro Tull (This Was)
* John Cale (Fear, Slow Dazzle and Helen of Troy)
* John Martyn
* Magna Carta
* Nick Drake
* Pentangle
* Pink Floyd ("See Emily Play")
* Richard Thompson
* Sandy Denny
* Stackridge (Friendliness)
* Steeleye Span
* The Incredible String Band
* The Who
* The Yardbirds
* Vashti Bunyan

## Referències

* ↑ Frost, Matt (Oct 2008). «Studio Stories: Sound Techniques». Sound on Sound. Consulta: 2018-06-20.
* 1 2 Pinnock, Tom (Dec 2016). «Pink Floyd: their secrets unlocked!». Uncut (235).
* 1 2 Doyle, Tom. «A Well-Known Gun». A: Captain Fantastic: Elton John's Stellar Trip Through the '70s. Ballantine Books, 2017, p. 53. ISBN 978-1-1018-8418-8.
* 1 2 Perrone, Pierre «Glenn Cornick: Bassist whose solid yet supple playing helped to crystallise the sound and direction of Jethro Tull». The Independent, 09-09-2014 [Consulta: 20 juny 2018].
# Cantó de Dampierre

El cantó de Dampierre és un cantó del departament francès del Jura, a la regió del Franc Comtat. Està inclòs al districte de Dole i té 14 municipis. El cap cantonal és Dampierre.

## Municipis

* La Barre
* La Bretenière
* Courtefontaine
* Dampierre
* Étrepigney
* Évans
* Fraisans
* Monteplain
* Orchamps
* Our
* Plumont
* Ranchot
* Rans
* Salans

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Lacroix | SFIO |
| 1949-1955 | Pierre Moreau | RGR |
| 1955-1961 | Robert Breton | RGR |
| 1961-19.. | M. Délemont | Divers droite |
| 19..-1973 | M. Lebland | Divers gauche |
| 1973-1983 | Yves Cuny | PS |
| 1983-1992 | Jean-Paul Giraud | RPR |
| 1992-2001 | Denis Jeunet | Divers gauche |
| 2004-2011 | Lucien Paulin | PS |
| 2011- | Denis Jeunet | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ «Canton de Dampierre - Liste des communes». Arxivat de l'original el 2016-01-21. [Consulta: 25 octubre 2018].
# HeForShe

HeForShe és un programa solidari de les Nacions Unides, creat l'any 2014 per l'ONU Dones, dedicat a mobilitzar persones de tots els gèneres per a formar una xarxa de treball per a la visibilització, l'assoliment de l'empoderament de les dones i la igualtat de gènere als sectors governamentals, privat i acadèmic.
Entre les seves línies d'actuació es troba l'educació a les dones perquè estiguin capacitades, i als homes, contra els biaixos cognitius i la violència masclista a tots els nivells. De fet, la disminució i, idealment, l'erradicació de la violència contra les dones és una altra de les seves línies a tots els països del món i per a totes les classes socials: agressions físiques, sexuals, psicològiques i verbals, micromasclismes, llenguatge no inclusiu, invisibilitzacions, etc. Una línia es dedica a fomentar la participació política de les dones perquè puguin donar veu a les seves demandes. També fomenta la salut de les dones, la lliure identitat, la corresponsabilitat social i la igualtat de drets i condicions laborals, especialment la igualtat d'oportunitats laborals i la no discriminació de salaris, perquè les dones puguin gaudir dels drets humans fonamentals en front de la dominació masculina. Les actuacions es comprometen a fites per a canvis reals i amb processos transparents. Un dels seus programes pilot és el 10x10x10.

## Referències

* 1 2 Consell Econòmic i Social de Barcelona. Informe. Dones i treball. 2016 ( PDF). Consell Econòmic i Social de Barcelona, 2016 [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* HeForShe - Lloc web oficial (anglès) (castellà)
# Evangeli apòcrif

Un evangeli apòcrif és un text antic, anterior, contemporani o posterior als evangelis canònics que tracten la vida de Jesús de Natzaret, però que l'Església cristiana, per diversos criteris, no va reconèixer com la «autèntica» paraula de Déu ni inspirada per l'Esperit Sant. En conseqüència, no són inclosos a l'anomenat Nou Testament. S'ha comptabilitzat una cinquantena d'evangelis apòcrifs.
Orígenes d'Alexandria (±184-±254) va escriure: «L'Església té quatre evangelis; els heretges, moltíssims».

## Referències

* ↑ Revillout, E. Les apocryphes coptes - Première partie: Les évangiles des douze apôtres et de Saint Barthélemy (en francès). Turnhout: Breposl, 1985.
* ↑ «Evangeli apòcrif». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «19. Què són els evangelis canònics i els apòcrifs? Quins i quants són?». Preguntes sobre Jesucrist. Opus Dei, 02-06-2006.

## Bibliografia

* «Dos experts presentaran a Manresa un dels manuscrits més importants i antics dels Evangelis». Nació Digital, 28-05-2019.
* Puig, Armand. Els evangelis apòcrifs. Volum I. Barcelona: Proa, 2007, p. 528 (A tot vent). ISBN 978-84-8437-063-5.
* Forcano i Aparicio, Manuel «Els antievangelis jueus. Les caricatures jueves de Jesús de Natzaret». Enrahonar. Quaderns de filosofia, 54, 02-03-2015, pàg. 11. DOI: 10.5565/rev/enrahonar.248. ISSN: 2014-881X.
# Can Prat (Cabrera de Mar)

Can Prat és una obra de Cabrera de Mar (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia amb teulada a dues vessants. Té tres cossos perpendiculars a la façana, de planta baixa i pis. Portal rodó dovellat i finestres rectangulars amb llinda recta. Rellotge de sol a la part esquerra de la façana i amb una inscripció a sota: "Jo sense sol i tu sense fe no valem re". Adossat al cos principal hi ha un altre cos, també de planta baixa i pis. Tancant el jardí hi ha un alt mur de pedra que impedeix la visió de la casa des del carrer.

## Història

És propietat de la família Prat des de fa més de cent anys.

## Referències

* 1 2 «Can Prat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Notiosorex cockrumi

Notiosorex cockrumi és una espècie minúscula de musaranya descrita el 2003. Aquest soricí, del pes d'una moneda d'un centau estatunidenc, és la primera espècie de mamífer descrita d'Arizona des del 1977. La seva distribució s'estén des d'Arizona fins al centre de Sonora (Mèxic).

## Alimentació

És insectívor.

## Estat de conservació

No hi ha amenaces conegudes per a aquesta espècie i viu a àrees protegides d'Arizona.

## Referències

* ↑ Baker, R. J., O'Neill, M. B. i McAliley, R. L., 2003. A new species of desert shrew, Notiosorex, based on nuclear and mitochondrial sequence data. Occasional Papers, Museum of Texas Tech University 222: 1-12.
* ↑ Carraway, L. N., 2007. Shrews (Soricomorpha: Soricidae) of Mexico. Western North American Naturalist 3.
* 1 2 R. Timm, J. Matson, N. Woodman, P. C. de Grammont & I. Castro-Arellano (2008) Notiosorex cockrumi A: UICN 2009. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Versió 2009.2. www.iucnredlist.org Consultat el 21 juny 2015.
* ↑ Nowak, R. M., 1999. Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore i Londres.

## Bibliografia

* Carraway, L. N. i Timm, R. M., 2000. Revision of the extant taxa of the genus Notiosorex (Mammalia: Insectivora: Soricidae). Proceedings of the Biological Society of Washington 113: 302-318.
* Hutterer, R., 2005. «Order Soricomorpha». A: D. E. Wilson i D. M. Reeder (eds), Mammal Species of the World, pp. 220-311. Johns Hopkins University Press, Baltimore, Maryland, els Estats Units.
* McAliley, L. R., O'Neill, M. B. i Baker, R. J., 2007. Molecular evidence for genetic subdivisions in the desert shrew, Notiosorex crawfordi. Southwestern Naturalist 52(3): 410-417.
* Wilson, D. E. i Ruff, S. 1999. The Smithsonian Book of North American Mammals. Smithsonian Institution Press, Washington DC.

## Enllaços externs

* The Taxonomicon (anglès)
# Ca l'Aragonès

Ca l'Aragonès és una casa de Maials (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal entre mitgeres de planta baixa, pis i golfa que té el seu origen en època medieval tardana tal com indiquen el portal dovellat i les motllures de l'obertura del balcó, amb el característic trenca-aigües. La façana, ben senzilla, seria objecte de modificacions posteriors. Les balconades amb la pedra volada ben treballada i un forjat artístic, cosa comuna en aquest poble.

## Referències

* ↑ «Ca l'Aragonès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Can Sala (Santa Maria de Palautordera)

Can Sala és una masia de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una masia amb carener perpendicular a la façana, que ha estat reformada en diferents èpoques. Els murs són de paredat vistos. La coberta, que fou sobre alçada tal com deixa veure la diferència entre els dos tipus d'aparell, és a dues vessants de teula àrab amb ràfec de dents de serra i té integrada un cos de galeries. La situació de la finestra de les golfes queda molt lluny respecte l'angle del carener i la situació de les dues finestres laterals. Encara que inicialment constava de planta baixa i pis, actualment té dos pisos a diferents nivells. A la façana nord-est hi ha dos contraforts. La porta principal és d'arc de mig punt adovellat de pedra calcària. Les finestres són de llinda plana sense decorar amb ampit motllurat. A la finestra de la sala hi havia la inscripció: "YOSEPH SA?LA DE LAS / FYGUERAS 1702". A més a més tenia rosetes a l'ampit, igual que la de les golfes. Les dues finestres que flanquegen la sala tenen: una l'ampit de pedra pissarrenca i l'altra té l'ampit de granit. Les de la planta baixa foren engrandides per deixar entrar més llum a les estances. S'han posat llindes de pedra decorades amb dues esvàstiques sinuoses dins un cercle. Té adossat un edifici a la banda sud-oest: està pintat de color groc i reformat. Correspon a l'espai destinat a les corts i la pallissa.

## Història

Aquesta masia està situada al sud del nucli urbà de la zona dels habitatges de tipologia de ciutat jardí, al costat de la riera de Palautordera.
La seva construcció és del segle xvi, a la façana hi ha una inscripció amb la data de 1734 i en una llinda de la finestra principal la de 1702. Aquestes són dates de la seva renovació.
Les primeres referències del nom d'aquesta masia apareixen als fogatges. Així, en el fogatge de 1497, hi ha registrat "en Sala de les Figueres", en el fogatge de 1553 fet per Pere Xirau sastre, el nom varia una mica "en Saleda Figueras". En el fogatge de 1515, no hi ha registrat cap Sala de Figueres, però hi consta "lo mas Saleta" i també "en Segimon Saleta".
Aquesta masia també surt registrada en el Nomenclàtor de la província de Barcelona de 1860 com can Sala.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].