OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parc Nacional d'Isle Royale

El Parc Nacional d'Isle Royale (Isle Royale National Park) és un parc nacional administrat pel Servei de Parcs Nacionals situat a l'estat de Michigan (Estats Units). L'illa Royale (Isle Royale), l'illa més gran del Llac Superior, és de més de 72 quilòmetres de llarg i 14 quilòmetres d'ample al punt més ample. El parc està compost per l'illa Royale pròpiament dita i unes 400 illes més petites, juntament amb les terres submergides dins de 7,24 quilòmetres de la costa de l'illa Royale i les illes circumdants. El Parc Nacional d'Isle Royale va ser establert el 3 d'abril de 1940, va ser designat com una àrea salvatge el 1976, i es va fer una Reserva de la Biosfera el 1980. És un parc nacional relativament petit que mesura 2.320 quilòmetres quadrats, només 540 de les quals estan fora de l'aigua.
El parc es troba a la frontera entre Estats Units i Canadà, i limita amb la proposta Àrea Marina Nacional de Conservació del Llac Superior (Lake Superior National Marine Conservation Area o Aire marine nationale de conservation du Lac-Supérieur) situada a la província canadenca d'Ontario.

## Referències

* ↑ «Isle Royale National Park». National Park Service. [Consulta: 13 octubre 2005].
* 1 2 3 «Isle Royale National Park - Nature & Science (U.S. National Park Service)». National Park Service. [Consulta: 14 febrer 2013].
* ↑ «Harper announces creation of protected marine park». CBC News, 25-10-2007. Arxivat de l'original el 2007-07-03. [Consulta: 25 octubre 2007].
* ↑ «Lake Superior National Marine Conservation Area Proposal». National Marine Conservation Areas of Canada. Parks Canada, 17-11-2006. Arxivat de l'original el 2012-05-11. [Consulta: 27 octubre 2007].

## Enllaços externs

* Isle Royale National Park (anglès) (castellà)
# Parc Nacional d'Indre Wijdefjorden

El Parc Nacional d'Indre Wijdefjorden (en noruec: Indre Wijdefjorden nasjonalpark) es troba en un fiord al nord de l'illa de Spitsbergen, a l'arxipèlag Svalbard, Noruega. Cobreix la part interior del Wijdefjorden, el fiord més llarg de Svalbard. El parc nacional es va establir el 9 de setembre de 2005 i abasta 1.127 km², dels quals 745 km² són de terra i 382 km² són d'aigua. El medi marí canvia enormement de la desembocadura del fiord a l'inici, indret molt més fred on acaba la glacera Mittag-Lefflerbreen.
A banda i banda del Wijdefjorden hi ha vegetació d'estepa àrtica alta, dominada per gramínies i extremadament sec, terra bàsica. Hi ha algunes zones dominades per l'exposició de la terra mineral. L'àrea al voltant del fiord té una vegetació que és única i no es conserva en altres àrees de Svalbard. Juntament amb la vegetació que es troba als penya-segats de nidificació, al parc s'hi troba la flora més exclusiva de Svalbard, com ara Stepperøykvein, Puccinellia svalbardensis, Gentianella tenella i Kobresia simpliciuscula. Dels fiords més grans a Svalbard, Wijdefjorden és el menys afectada pels éssers humans. Pel que fa a la fauna, les espècies més destacades són els ossos polars, els rens de Svalbard i la guineu àrtica. Tant la flora com la fauna es veuen afectades per unes condicions extremes dominades per les baixes temperatures i la poca llum en les èpoques de nit polar.

## Referències

* ↑ «Unik vegetasjon og sjelden flora» (en noruec). Norwegian Directorate for Nature Management. Arxivat de l'original el 29 de febrer 2012. [Consulta: 4 març 2012].
* ↑ Aasheim (2008): 40
* ↑ Aasheim (2008): 27

### Bibliografia

* Aasheim, Stein P. Norges nasjonalparker: Svalbard (en norwegian). Oslo: Gyldendal, 2008. ISBN 978-82-05-37128-6.
* Torkildsen, Torbjørn; etal. Svalbard: vårt nordligste Norge (en norwegian). Oslo: Forlaget Det Beste, 1984. ISBN 82-7010-167-2.
# Paraíso perdido

Paraíso perdido és una pel·lícula mexicana de thriller del 2016 dirigit per Humberto Hinojosa Ozcariz i protagonitzat per Ana Claudia Talancón, Iván Sánchez, Andrés Almeida i Raúl Briones.

## Sinopsi

Sofia, Mateo i Pedro són amics íntims que decideixen una escapada a les exòtiques i boniques illes del Carib mexicà en un veler. No saben que les vacances poden ser les últimes i que hauran de lluitar per la supervivència.

## Repartiment

* Ana Claudia Talancón - Sofia
* Iván Sánchez - Mateo
* Andrés Almeida - Pedro
* Raúl Briones - El niño

## Producció

La pel·lícula, inspirada en fets reals es va filmar a l'illa de Cozumel a Quintana Roo, Mèxic amb llum natural, en una embarcació de màxim vuit persones i en una zona verge plena de fauna salvatge. Fou estrenada l'11 de març de 2016 en 600 sales de cinema d'arreu del país.

## Premis i nominacions

En la 46a edició de les Diosas de Plata va rebre cinc nominacions: millor actriu, millor coactuació masculina, millor fotografia, millor música i millor edició.

## Referències

* ↑ “Paraíso Perdido” llega a carteleras, zetatijuana.com, 11 de març de 2016
* ↑ Viven horror en 'Paraíso perdido', El diario NTR, 16 de març de 2016
* ↑ Ana Claudia Talacón 'vive' una historia de terror en Cozumel, sipse.com, 10 de març de 2016
* ↑ Andrés Almeida llega a un ‘Paraíso perdido’, El Siglo de Durango, 11 de març de 2016
* ↑ Llenan de Diosas de Plata a ‘La delgada línea amarilla’, milenio.com, 26 d'abril de 2017

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Parc Amazònic de la Guaiana Francesa

Parc Amazònic de la Guaiana Francesa (en francès: Parc amazonien de Guyane) és un dels parcs nacionals de França, creat per protegir la selva amazònica situada en la Guaiana Francesa. Est és el Parc nacional francès més gran i un dels parcs nacionals més grans del món. No s'hi pot accedir des de la riba del mar o per qualsevol altre mitjà que no sigui avió o piragua.
L'àrea protegida abasta 20.300 quilòmetres quadrats de la zona central (on s'aplica una protecció total) i 13.600 quilòmetres quadrats per a l'àrea de protecció secundària. L'àrea total protegida a la zona abasta 33.900 quilòmetres quadrats de bosc tropical creat mitjançant decret publicat al Journal officiel el 27 de febrer de 2007. Consisteix en espais pertanyents les comunes de Camopi, Maripasoula, Papaïchton, Saint-Élie i Saül. Inclou la totalitat dels monts d'Arawa.

## Història

En el context de la Cimera de la Terra de Rio en 1992, el projecte del parc es va iniciar el 4 de juny de 1992 sota el lideratge de François Mitterrand, a través d'un Memoràndum d'acord signat pels presidents de les assemblees regionals i departamentals, els ministres de Medi Ambient, territoris d'ultramar i d'Agricultura i Silvicultura. Així va néixer la Missió d'establiment del Parc Nacional de Guaiana el 1993.
Un primer esborrany del finals de 1995 va ser rebutjada al desembre de 1997. El 21 juny 1998 els acords de Twenké van donar lloc al reconeixement dels drets de les poblacions ameríndies i businengue que viuen dins el futur parc.
L'esborrany final va ser presentat a principis de 2006 i el 13 de març va ser publicat al Journal Officiel el decret de la creació del Projecte de Creació de Parc Nacional de Guaiana denominat «Parc amazonien de Guyane».
La creació del parc es va formalitzar pel Decret de 28 de febrer 2007 tot i la reticència dels diferents actors del projecte (Consell General, Consell Regional), i la primera reunió de la junta es va dur a terme el 7 de juny de 2007.

## Organització

El parc té un cor de 20.300 km² on la protecció és màxima i hi és prohibit el placer. El territori dels wayanes i teko de Maripasoula no és part d'aquesta zona malgrat la petició d'aquests nadius abans de la creació real del parc.
Amb el Parc Nacional de les Muntanyes de Tumucumaque adjacent al Brasil, que té una superfície similar a la de Suïssa (38.464 km²), el parc amazònic de Guaiana forma l'espai de bosc tropical protegit més gran del món.

## Galeria

* Bancs del Lawa a Maripasoula, riu que separa la Guaiana del Surinam.
* Parc vist des de dalt
* Bosc tropical
* Arbre a Saül

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20120301211315/http://www.parc-guyane.gf/site.php?id=4
* ↑ «Le parc amazonien de Guyane». [Consulta: 27 setembre 2009].
* ↑ PDF Decret ministerial Arxivat 2012-03-01 a Wayback Machine.
* ↑ Més detalls sober la creació del parc : http://www.parc-guyane.gf/site.php?id=4 Arxivat 2012-03-01 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial Arxivat 2010-03-15 a Wayback Machine.
# Parc Agustín Jerez

El parc Agustín Jerez és un parc de la ciutat de Melilla emplaçat en el barri de l'Hipòdrom.

## Història

A principis de la dècada de 1930 l'enginyer Emilio Muñoz mano plantar un grup de palmeres, per a mitigar la contaminació aèria del mineral de ferro que sortia de les pròximes instal·lacions de la Companyia Espanyola de Mines del Rif. Aquest palmerar va créixer i va veure augmentar el seu nombre d'espècies en els anys 80 en realitzar-se trasllats des de l'Esplanada de Sant Lorenzo, a petició de l'associació d'Estudis De Melilla, i va ser inaugurat en 1992, sent denominat pel conserge de la Companyia Espanyola Mines del Rif, que vivia davant del palmerar i el cuidava.

## Descripció

D'àrea quadrada, compta amb dos passejos que s'entrecreuen en forma de creu i ho divideixen en quatre parts.

## Referències

* 1 2 3 ; Enrique Mirón Paseos botánicos por la ciudad de Melilla, mayo.
* ↑ Lechado Granados, Mª del Cramen; Melero Pascual; Cabanillas Gutierréz; Amar Salat; Atencia Andreu. MELILLA GUÍA TURÍSTICA. Galland Books, 2015, p. 75. ISBN 978-84-16200-16-0.
* ↑ Bravo Nieto, Antonio. Guía de Melilla. León: EDITORIAL EVERGRAFICAS S.L., 2002, p. 69. ISBN 84-241-9300-8.
* ↑ Historia de Melilla a través de sus calles y barrios. Asociación de Estudios Melillenses, 1997.
* ↑ Carmona y Pachón, Francisco; Díez Sánchez. HISTORIA GRÁFICO DE MELILLA. Copartgraf, 1997. ISBN 84-87291-93-7.
# Pedro Bayarri Benedito

Pedro Bayarri Benedito (Benicarló, 1803 - Madrid, 26 de juny de 1859) fou un advocat i polític valencià, diputat a Corts i ministre de marina durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Estudià dret a la Universitat de València i va treballar com a advocat a Vila-real, on hi tenia parents. Durant la vicalvarada de 1854 fou comandant de la Milícia Nacional i formà part de la Junta Revolucionària de Castelló de la Plana i aquell mateix any fou elegit diputat a Corts pel Partit Progressista. Fou nomenat secretari del Congrés dels Diputats i aleshores ingressà a la Unió Liberal. De juliol a octubre de 1856 fou ministre de Marina al primer govern de Leopoldo O'Donnell. En 1857 fou nomenat President del Consell Suprem de Guerra i Marina. A les eleccions de desembre de 1858 fou escollit novament diputat a Corts per Castelló, ocupant l'escó fins a la seva mort el 26 de juny de 1859.

## Referències

* ↑ «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2020-04-07. [Consulta: 10 gener 2016].
* ↑ Pedro Bayarri a la vilapèdia
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.65. ISBN 9788495484802.
# Pedro Azabache Bustamante

Pedro Azabache Bustamante (Moche, Perú, 31 de gener de 1918 - Moche 27 de febrer de 2012), va ser pintor peruà, deixeble de Julia Codesido i de José Sabogal i és un dels pocs continuadors directes de l'indigenisme. Va estudiar a l'Escola Nacional de Belles arts de Lima on va ingressar l'any 1937. Al juny de 1944 va presentar la seva primera mostra individual a les exclusives sales de la institució cultural "Insula", per invitació del poeta José Gálvez Barrenechea. El 1962, va fundar l'Escola de Belles arts Macedonio de la Torre a la ciutat de Trujillo, de la qual va ser el seu primer director. Atzabeja Bustamante és un dels integrants del Grup Nord que sorgís a la ciutat de Trujillo en la primera meitat del segle xx.

## Obra

El pintor indigenista i costumista, en els seus llenços va plasmar les belles estampes de Moche, la dels seus sants predilectes, com el Patró dels Agricultors, San Isidre Llaurador, el retrat de la seva mare i molts més que han recorregut el món. La seva valuosa obra artística, és admirada al país i a l'estranger per plasmar els paisatges i els rostres del Perú profund de la costa i la serra.

## Referències

* ↑ «Pedro Azabache Bustamante, Biografía». [Consulta: 25 maig 2012].
* ↑ «Pedro Azabache Bustamante». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 25 maig 2012].
# Peristedion altipinne

Peristedion altipinne és una espècie de peix pertanyent a la família dels peristèdids.

## Descripció

* Fa 23 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical (22°S-32°S) que viu entre 100 i 200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud-occidental: des de Rio de Janeiro fins a Rio Grande do Sul.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1801. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 3. i-lxvi + 1-558.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Regan, C. T., 1903. On a collection of fishes made by Dr. Goeldi at Rio Janeiro. Proceedings of the Zoological Society of London. 1903, v. 2 (pt 1): 59-68, Pls. 7-8.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Figueiredo, J.L. de, A.P. dos Santos, N. Yamaguti, R.A. Bernardes i C.L. Del Bianco Rossi-Wongtschowski, 2002. Peixes da zona econômica exclusiva da Região Sudeste-Sul do Brasil: Levantamento com Rede de Meia-Água. São Paulo: Editora da Universidade de São Paulo; Imprensa Oficial do Estado, 242 p.
* ↑ Madureira, L.S.P. i C.L.D.B. Rossi-Wongtschowski (eds.), 2005. Prospecção de recursos pesqueiros pelágicos na Zona Econômica Exclusiva da Região Sudeste-Sul do Brasil: hidroacústica e biomassas. Série documentos Revizee: Score Sul, Instituto Oceanográfico, USP, São Paulo, Brasil. 144 p.
* ↑ Menezes, N.A., P.A. Buckup, J.L. Figueiredo i R.L. Moura, 2003. Catálogo das espécies de peixes marinhos do Brasil. São Paulo. Museu de Zoologia da Universidade de São Paulo, 160 pp.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Petrochromis fasciolatus

Petrochromis fasciolatus és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes, que es troba al llac africà de Tanganyika. Els adults poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Boulenger, George Albert; Cunnington, W. A.; Moore, J. E. S.; Zoological Society of London; Tanganyika Expedition. Report on the collection of fishes made by Mr. J.E.S. Moore in Lake Tanganyika during his expedition, 1895-96 / on the fishes obtained by the Congo Free State Expedition under Lieut. Lemaire in 1898 / by G.A. Boulenger. Third contribution to the ichthyology of Lake Tanganyika: report on the collection of fishes made by Mr. J.E.S. Moore in Lakes Tanganyika and Kivu during his second expedition, 1899-1900 / by G.A. Boulenger. Fourth contribution to the ichthyology of Lake Tanganyika: report on the collection of fishes made by Dr. W.A. Cunnington during the third Tanganyika expedition, 1904-1905 / by G.A. Boulenger (en anglès, francès). Londres: Zoological Society of London, 1898-1906.
* ↑ Sa-a, Pascualita; Luna, Susan M. «Petrochromis fasciolatus Boulenger, 1914». FishBase.

## Bibliografia

* Maréchal, C.; Poll, M. «Petrochromis». A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa — Catalogue des poissons d'eau douce d'Afrique. 4. París, Brussel·les & Tervuren: Office de la Recherche Scientifique et Technique Outre-Mer, 1984 (1991), p. 369-373. ISBN 90-73242-03-7.
# Petrochromis

Petrochromis és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Tanganyika (Àfrica oriental).

## Taxonomia

* Petrochromis famula (Matthes & Trewavas, 1960)
* Petrochromis fasciolatus (Boulenger, 1914)
* Petrochromis macrognathus (Yamaoka, 1983)
* Petrochromis orthognathus (Matthes, 1959)
* Petrochromis polyodon (Boulenger, 1898)
* Petrochromis trewavasae (Poll, 1948)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C. i M. Poll 1991. Petrochromis. p. 369-373. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París (França). Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Petrochromis macrognathus

Petrochromis macrognathus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Tanganyika.

## Referències

* ↑ Boulenger, G. A. 1898. Report on the fishes recently obtained by Mr. J. E. S. Moore in Lake Tanganyika. Proceedings of the Zoological Society of London. 1898 (pt 3): 494-497.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C. i M. Poll 1991. Petrochromis. p. 369-373. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París (França). Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Peep

Peep és l'àlbum de debut de la banda finlandesa The Rasmus, editat l'any 1996, sota el segell discogràfic Evidence.

## Llista de cançons

El llistat de temes del disc és el següent:
* "Ghostbusters" (versió de la canço de Ray Parker Jr.) – 3:35
* "Postman" – 2:38
* "Fool" – 3:43
* "Shame" – 3:30
* "P.S." – 3:04
* "Julen är här igen" – 3:30
* "Peep" (instrumental) – 0:49
* "Frog" – 2:31
* "Funky Jam" – 2:13
* "Outflow" – 2:51
* "Myself" – 3:50
* "Life 705" – 5:09
* "Small" – 6:26
* Untitled - (Després d'1 minut i 55 segons de silenci després de la cançó "Small", s'escolta un home dient alguna cosa en finès i un nen dient "hola" i "adéu".) (Pista oculta)

## Referències

* ↑ «The Rasmus on Eurovision, new members and the ‘unique’ magic of In The Shadows» (en anglès). METRO, 29-01-2022. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ «Rasmus* – Peep» (en anglès). DISCOGS. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ «The Rasmus > Albums > Peep» (en francès). NRJ. [Consulta: 16 maig 2022].
# Physalaemus erythros

Physalaemus erythros és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Caramaschi, U. 2004. Physalaemus erythros. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Pinilla del Valle

Pinilla del Valle és un municipi del Nord-est de la Comunitat de Madrid. situat entre les localitats de Rascafría i Lozoya és una franja molt estreta que va del riu Lozoya fins al cordal que divideix les províncies de Madrid i Segòvia.

## Història

En la cova de Pinilla s'han trobat vestigis arqueològics del paleolític i de l'edat del bronze. El seu poblament definitiu, no obstant això, comença en l'edat mitjana arran de la reconquesta per part dels reis de Castella de la vall de Lozoya. L'edifici històric més important és l'església de San Miguel, construïda en el segle xvi.

## Naturalesa

Posseïx un clima típic de muntanya, amb hiverns freds i estius temperats. Les precipitacions són majors que en la resta de la Comunitat de Madrid i, gràcies a això, gaudeix d'una rica vegetació. A la vora de l'embassament abunden els àlbers i els boscos de freixes. En el pis superior apareixen les rouredes i les pinedes que serveixen de frontera entre les dues Castelles. En els vessants de la muntanya hi ha multitud de prats oberts per a la pastura de la ramaderia.

## Economia

El fet d'estar situat a la vora mateixa de l'embassament de Pinilla, que reté les aigües del riu Lozoya en el seu curs alt, Pinilla del Valle s'ha convertit en un poble turístic, activitat aquesta que constituïx avui la seva principal font d'ingressos. Abans de la irrupció del turisme rural, els habitants de Pinilla del Valle vivien de la ramaderia, les hortes i les explotacions forestals.
# Pendent del subllindar

El pendent del subllindar és una característica de la característica de corrent-tensió d'un MOSFET. A la regió subllindar, el comportament del corrent de drenatge, tot i que està controlat pel terminal de la porta, és similar al corrent decreixent exponencial d'un díode polaritzat en directa. Per tant, un diagrama de corrent de drenatge en funció de la tensió de la porta amb voltatges de drenatge, font i massius fixats mostrarà un comportament aproximadament logarítmica lineal en aquest règim de funcionament MOSFET. El seu pendent és el pendent subllindar.
El pendent del subllindar també és el valor recíproc del swing del subllindar S$_{s-th}$ que normalment es dona com: $S_{s-th}=\ln(10){kT \over q}\left(1+{C_{d} \over C_{ox}}\right)$
$C_{d}$ = capacitat de la capa d'esgotament
$C_{ox}$ = capacitat de la porta-òxid
${kT \over q}$ = tensió tèrmica
L'oscil·lació mínima del subllindar d'un dispositiu convencional es pot trobar deixant $\textstyle {C_{d}}\rightarrow 0$ i/o $\textstyle {C_{ox}}\rightarrow \infty$, que cedeixen $S_{s-th,\min }=\ln(10){kT \over q}$ (conegut com a límit termoiònic) i 60 mV/dec a temperatura ambient (300 K). Un canvi de subllindar experimental típic per a un MOSFET escalat a temperatura ambient és de ~ 70 mV/dec, lleugerament degradat a causa dels paràsits MOSFET de canal curt.
Un dispositiu caracteritzat per un pendent subllindar pronunciat presenta una transició més ràpida entre els estats apagat (intensitat baixa) i encès (intensitat alta).

## Referències

* ↑ Physics of Semiconductor Devices, S. M. Sze. Nova York: Wiley, 3rd ed., with Kwok K. Ng, 2007, chapter 6.2.4, p. 315, ISBN 978-0-471-14323-9
* ↑ Auth, C. «A 22nm high performance and low-power CMOS technology featuring fully-depleted tri-gate transistors, self-aligned contacts and high density MIM capacitors». A: 2012 Symposium on VLSI Technology (VLSIT) (en anglès), 2012, p. 131. DOI 10.1109/VLSIT.2012.6242496. ISBN 978-1-4673-0847-2.
* ↑ «What does the subthreshold swing of a mosfet actually mean?» (en anglès). https://electronics.stackexchange.com.+[Consulta: 7 octubre 2022].