OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Murfreesboro (Carolina del Nord)

Murfreesboro és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 2.045 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Murfreesboro tenia 2.045 habitants, 919 habitatges i 574 famílies. La densitat de població era de 365,5 habitants per km².
Dels 919 habitatges en un 23,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,5% hi vivien parelles casades, en un 15,1% dones solteres, i en un 37,5% no eren unitats familiars. En el 34,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 22% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.716 $ i la renda mediana per família de 43.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.392 $ mentre que les dones 21.523 $. La renda per capita de la població era de 17.054 $. Entorn de l'11,5% de les famílies i el 18,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Murfreesboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Murfreesboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Muhammad Al-Ifrani

Abu-Abd-Al·lah Muhàmmad ibn al-Hajj Muhàmmad ibn Abd-Al·lah as-Saghir al-Ifraní, més conegut senzillament per la seva nisba com al-Ifraní (Marràqueix 1669/167-mort entre 1743 i 1745) fou un historiador marroquí que va deixar una història dels sultans sadites (1724) i una compilació de sants marroquins del segle xvii, a més d'altres obres menors. Va escriure també una biografia d'Ibn Sahl.

## Referències

* ↑ Hunwick, John O. Timbuktu and the Songhay Empire. Brill, 2003. ISBN 90-04-12822-0.
* ↑ Peter N. Stearns, The Encyclopedia of World History, p. 365

## Enllaços externs

* John O. Hunwick, Timbuktu and the Songhay Empire: Al-Sa'Di's Ta'Rikh Al-Sudan Down to 1613, BRILL, 2003, p. 309 "Al-Ifrani's Account of the Saadian conquest of Songhay" (vista 25-09-2011)

## Bibliografia

* Ketabooks, Muhammad Al Saghir Al Ifrani, Safwat mani Intashar (biographies of 16th century saints), 2004
# Muránska Dlhá Lúka

Muránska Dlhá Lúka és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1357.
# Museu Anton Bruckner

El Museu Anton Bruckner és un museu sobre el compositor Anton Bruckner (1824–1896), a Ansfelden, a prop de Linz, a l'alta Àustria. L'edifici és el lloc de naixement del compositor.

## Descripció
### La vida de Bruckner

El museu era originalment un edifici escolar i una residència per a professors. Es va associar a la família Bruckner des de 1777; L'avi i el pare d'Anton Bruckner eren mestres d'aquí. Anton Bruckner va néixer a l'apartament del mestre el 4 de setembre de 1824. De noi cantava al cor del monestir de St Florian, a la propera ciutat de St Florian. Als 17 anys va ser professor adjunt a Freistadt i el 1851 es va convertir en organista al monestir de St Florian.
Després de guanyar un concurs, es va convertir en organista de la catedral de Linz el 1855. Es va traslladar a Viena el 1868, on va ser organista de la cort, professor universitari, i es va fer famós com a compositor, sobretot de simfonies.
Va morir el 1896; està enterrat a la cripta del monestir de St Florian, al costat de l'orgue.

### El Museu

El 1907 l'edifici va passar a ser una escola. El 1968 va ser adquirit per l'Estat de l'Àustria Alta i el 1972 es va obrir com a lloc commemoratiu. Es va actualitzar el 1987 i, després d'una àmplia renovació, es va tornar a obrir el 2014.
En diverses sales, el museu dona una impressió de la vida i l'obra del compositor i de la comunitat local de la seva vida. Hi ha elements associats al compositor, en particular la consola barroca de l'orgue de St Florian, que Bruckner va tocar. Hi ha instruments musicals fabricats a Linz a mitjan segle xix i un model d'Ansfelden de 1820.

## Referències

* 1 2 3 «"Anton-Bruckner-Museum Ansfelden" OÖ Landeskultur GmbH». [Consulta: 23 octubre 2020].
* 1 2 3 4 5 «"Anton Bruckner (1824–1896)"». Katholische Pfarre Ansfelden. [Consulta: 24 octubre 2020].
* ↑ «"Anton-Bruckner-Museum Museen in OÖ». [Consulta: 24 octubre 2020].
# Museu Arqueològic Comarcal d'Oriola

El museu arqueològic comarcal d'Oriola (Baix Segura, País Valencià) està situada a l'església i sala d'hòmens de l'antic hospital municipal Sant Joan de Déu. En aquest museu s'exposen diferents aspectes corresponents a la cultura de la comarca del Baix Segura, des del paleolític fins al segle xviii i principis del segle xix. Compta a més d'un apartat d'etnologia amb ceràmica argàrica, islàmica i cristiana. Així mateix, guarda al presbiteri de l'Església el pas processional El Triomf de la Creu, conegut com La Diablessa, realitzat per Nicolás de Bussy en 1694.

## Contingut

S'exposa seguint un ordre cronològic, segons els diferents períodes:
* Paleolític i Neolític
* Calcolític (2500-1900/1800 a. C.)
* Cultura Argàrica (1900/1800-1200 a. C.)
* Bronze Tardà (1300-1000 a. C.)
* Bronze Final (1000-725 a. C.) i Ferro Antic (725-550 a. C.)
* Cultura Ibèrica (550-40/30 a. C.)
* Romanització (Segle II a. C.- V)
* Etapa Tardorromana (segle V a principis del segle VIII)
* Cultura Islàmica (segle VIII a mitjan segle xiii).
* Època Baixmedieval i Moderna (2a meitat del segle xiii al XVIII)
* Així mateix, s'hi exposen materials de cronologia més moderna.
Annex al Museu Arqueològic, es troba l'antiga sala d'hòmens de l'hospital, on s'alternen diverses exposicions temporals.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 3 juny 2020].
* ↑ Martínez Monleón, Sergio. «Consideraciones en torno al poblamiento durante el Bronce Tardío en las comarcas del Bajo Segura y Bajo Vinalopó (Alicante)» (en castellà). MARQ, 01-04-2015. [Consulta: 3 juny 2020].
* ↑ CONVEGA. «La Vega Online - El portal de la Vega Baja» (en castellà), 2008. Arxivat de l'original el 2020-06-03. [Consulta: 3 juny 2020].
# Museu Arqueològic Municipal de Montcada

El Museu Arqueològic Municipal de Montcada, és un museu dedicat a la història local, hereu de l'antic museu etnogràfic, amb seccions de prehistòria, món iber, època romana, època medieval i època moderna.

## Història

El museu va ser inaugurat l'any 1999, com a col·lecció museogràfica acollint-se a Llei de Patrimoni Cultural Valencià aprovada en 1998.

## Fons

Els fons procedeixen en part de l'antic museu etnogràfic ja desaparegut, així com de donacions de particulars. Disposa d'una exposició permanent dividida en diverses seccions: prehistòria, món iber, època romana, època medieval i moderna. També té una col·lecció numismàtica, que l'any 2015 estava essent restaurada pel Servei d'Investigació Prehistòrica de la Diputació de València. Igualment presta servei d'assessorament tècnic en el desenvolupament urbanístic, tenint en compte en el patrimoni cultural, així com servei de visites guiades al propi museu, i al Poblat ibèric emmurallat del Tos Pelat.

## Referències

* 1 2 3 «Museu arqueologic». Moncada.es. Arxivat de l'original el 2015-05-04. [Consulta: juny 2015].
* 1 2 «Resolución de 26 de enero de 2011, de la Conselleria de Cultura y Deporte, por la que se reconoce el Museu Arqueològic Municipal de Moncada (Valencia) como museo de la Comunitat Valenciana». Docv.gva.es, 30-03-2011. [Consulta: juny 2015].
* ↑ «Moncada recupera noves peces del Tos Pelat per al seu museu». Levante-emv.com, 02-02-2014. [Consulta: juny 2015].
# Narcís Perich i Serra

Narcís Perich i Serra (Alella, 29 de novembre de 1975) és un músic i cantautor català que ha editat diversos discs en solitari i conjuntament amb la seva banda: "La Caravana de la Bona Sort". El 2013 va presentar la banda sonora de la Via Catalana, «Mà en mà» amb Gerard Sesé i Gonçal, i en 2014 l'Ajuntamemnt d'Alella li va encarregar una cançó dedicada al poble on va néixer.

## Discografia

* El sol surt per tothom. Discmedi, 2003.
* Bona Sort. Discmedi, 2006.
* Els lladres (EP). Audiovisuals de Sarrià, 2007.
* Narcís Perich i la Caravana de la Bona Sort. Audiovisuals de Sarrià, 2008.
* Versos i acords. Picap, 2009.
* L'arbre amb fruits. Picap, 2010.
* Un pas ferm. Temps Record, 2013.
* Puigdemont, Autoeditat, 2018

## Referències

* ↑ Arenyes, Joan. «Entrevista a Narcís Perich». RTVE-Ràdio4 (Catalunya Exprés Magazine), 30-09-2010. [Consulta: 10 novembre 2011].
* ↑ «'Mà en mà', l'himne de la Via Catalana per la Independència». vilaweb.cat, 14-08-2013. [Consulta: 10 setembre 2020].
* ↑ «Narcís Perich presenta la cançó "Ets Alella"». Revista Alella, 16-09-2014. [Consulta: 2 agost 2020].
* ↑ Tello, Sandra. «Narcís Perich: «Ja no estic per foteses ni puc esperar res de l'altre món»». Enderrock, 07-12-2018. [Consulta: 2 agost 2020].

## Enllaços externs

* Web de Narcís Perich i la Caravana de la Bona Sort Arxivat 2011-09-17 a Wayback Machine.
* El blog d'en Narcís Perich Arxivat 2010-09-15 a Wayback Machine.
# Músculs lumbricals del peu

Els músculs lumbricals del peu (musculus lumbricalis pedis) són quatre músculs accessoris dels tendons del flexor llarg dels dits. Es troben a la regió plantar interna, entre els tendons flexors, per sota i en la part interna de l'extrem posterior de la primera falange dels quatre últims dits. Estan numerats des del medial al lateral. Tots, excepte el primer, s'originen en dos tendons del flexor llarg dels dits. La seva funció és la flexió de la primera falange i l'extensió de les altres.
Els músculs acaben en tendons que passen a través dels costats medials del segon al cinquè dits del peu, i s'insereixen en l'expansió dels tendons de l'extensor llarg dels dits a la cara dorsal de la primera falange. Encara que els tendons també passen per sota de les articulacions metatarsofalàngiques, generen una flexió en aquestes articulacions.
Hi ha diverses variacions que van des de l'absència d'un o més, a la duplicació del tercer, quart o, fins i tot, del cinquè. Pot donar-se la inserció parcial o total en les primeres falanges.
Estan innervats pel nervi plantar intern en el cas dels lumbricals interns, i pel nervi plantar extern, per als externs.

## Notes

* ↑ En el Diccionari enciclopèdic de medicina apareix la denominació músculs lumbricals del peu i en el Termcat la denominació en singular. I així apareix al Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993, 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 28 març 2015].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Enllaços externs

* LUC lumf
* -1966079920 al GPnotebook
* lumbricals+%28lumbrical+muscles%29+of+foot al Diccionari d'eMedicine
* PTCentral Arxivat 2010-07-15 a Wayback Machine.
# Neoperla vesperi

Neoperla vesperi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Malèsia: Indonèsia.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Zwick, P., 1983. Spixiana 6(2):185.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
# Soiuz 31

Soiuz 31 (rus: Союз 31, Unió 31) va ser un vol espacial tripulat de la Unió Soviètica en 1978 a l'estació espacial Saliut 6. Va ser la setena missió i el sisè acoblament amb èxit al complex orbitador. La tripulació de la Soiuz 31 va ser la segona en visitar la tripulació resident de llarga duració vinguda amb la Soiuz 29.
Soiuz 31 va transportar Valeri Bikovski i Sigmund Jähn, el primer cosmonauta alemany a l'espai. Van intercanviar la nau Soiuz amb la tripulació de llarga duració i van tornar a la Terra en el Soiuz 29, la tripulació resident va tornar en el Soiuz 31.

## Tripulació

| Posició | Tripulació de llançament | Tripulació d'aterratge |
| Comandant | Valeri Bikovski Tercer vol espacial Unió Soviètica | Vladímir Kovaliónok Segon vol espacial Unió Soviètica |
| Cosmonauta d'investigació/Flight Engineer | Sigmund Jähn Primer vol espacial República Democràtica Alemanya | Aleksandr Ivantxénkov Primer vol espacial Unió Soviètica |

### Tripulació de reserva

| Posició | Tripulació | Tripulació |
| Comandant | Víktor Gorbatko Unió Soviètica | Víktor Gorbatko Unió Soviètica |
| Cosmonauta d'investigació | Eberhard Köllner República Democràtica Alemanya | Eberhard Köllner República Democràtica Alemanya |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6800 kg
* Perigeu: 196,8 km
* Apogeu: 259,9 km
* Inclinació: 51,64°
* Període: 88,81 minuts

## Referències

* ↑ L'informe de la missió és disponible aquí: http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-31.htm
# Shin Koyamada

Shin Koyamada (10 de març de 1982, Okayama, Prefectura d'Okayama, Japó) és un actor i productor estatunidenc. Va començar a ser conegut per la seva participació en la pel·lícula L'últim samurai.

## Filmografia

* 2002: A Ninja Pays Half My Rent de Steven Matsuda, en el paper de Black Ninja
* 2003: L'últim samurai d'Edward Zwick, en el paper de Nobutada
* 2006: Wendy Wu: Homecoming Warrior de John Liang, en el paper de Shen
* 2007: Constellation de John Walker Pearlman, en el paper de Yoshito
* 2007: Good Soil de Craig Shimahara, en el paper de Jinbei Masuda
* 2008: The Yokai King de Yuji Makino, en el paper de Coronel Ippei.
* 2013: Heart of the Dragon de Jeff McDonald, en el paper del John Watanabe'
* 2018: Ticker, de James Fargo, en el paper de Sam Goldman
* 2018: Zero, en el paper de Ken Endo

## Referències

* ↑ «CBS News - The Last Samurai».

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2010-01-31 a Wayback Machine.
# Stellanello

Stellanello (en lígur: Stenanelo) és un comune (municipi) de la província de Savona, a la regió italiana de la Ligúria, situat uns 80 km al sud-oest de Gènova i uns 45 km al sud-oest de Savona.
# Soay

Soay (Sòdhaigh en gaèlic, pronuncieu [ˈs̪ɔː.aj]) és una petita illa de les Hèbrides Interiors situada a la costa nord-oest d'Escòcia. Aquesta illa es troba just al sud de la costa de Skye.
Malgrat ser habitada durant el segle xix, avui l'illa només posseeix una única casa i és només accessible amb vaixell o helicòpter. Una raça d'ovella porta el nom de Soay.

## Geografia

Soay està situada a l'oest del Llac Scavaig, a la costa sud-oest de Skye, del qui la separa el Soay Sound. A diferència de les seves veïnes Skye i Rùm, Soay no posseeix grans alçades, arribant als 141 m d'altura amb el Beinn Bhreac. L'illa es troba gairebé tallada per la meitat per dues entrades del mar, formant el Port de Soay (al nord) i la badia de Camas nan Gall (al sud). La població principal, Mol-chlach, es troba a les ribes de la Camas nan Gall. A Mol-chlach hi arriba un ferri des d'Elgol.

## Història

El nom de Soay prové del nòrdic antic so-øy que significa « Illa del Xai ». El topònim Camas nan Gall (del gaèlic escocès "La badia dels Estrangers") probablement és posterior a l'arribada dels víquings, així com el nom propi de les Illes Hèbrides en gaèlic ("Na h-Innse Gall").
La població va arribar al seu punt màxim l'any 1851 amb 158 habitants, després dels desplaçaments de camperols de l'illa de Skye provocat pel Highland Clearances.
El 1946, l'autor Gavin Maxwell va comprar l'illa i hi establí una fàbrica de tractament d'oli de fetge de tauró estreta del tauró pelegrí. L'empresa va fracassar, havent durat solament tres anys. Sobre això Maxwell en va escriure en el seu llibre " Harpoon at a Venture ". L'explotació de Maxwell a Soay va comportar una preocupant davallada de la població del tauró pelegrí de les aigües de l'illa, de la qual encara avui s'està recuperant.
El gaèlic escocès havia estat la llengua vernacular de la població de Soay fins que la major part de la població es desplaçà a l'illa de Mull el 20 de juny de 1953. Des de llavors l'illa ha estat pràcticament deshabitada.
L'illa va tenir el primer telèfon mogut per energia solar del món.

## Bibliografia

* Laurance Reed. The Soay of our Forefathers. ISBN 1-84158-229-8.
* Hamish Haswell-Smith (2004). The Scottish Islands. ISBN 1-84195-454-3.

## Referències

* ↑ Perrott, David. Guide to the Western Islands of Scotland. Edimburg: Kittiwake, 1988. ISBN 0702808865.
* ↑ «Soay Overview». Gazetteer for Scotland. Arxivat de l'original el 2005-12-26. [Consulta: 22 juliol 2007].
* ↑ ISBN 1899863281
# Soninke

La llengua soninké és una llengua mandé parlada pel poble dels soninkés de l'Àfrica occidental. També anomenada serahulle o sarakhollé pels seus veïns mandingues, són un grup ètnic que viu en grups dispersos entre el Senegal, Mauritània i Mali, així com a l'est de Gàmbia i l'Alta Casamance, al Senegal. Segons Ethnologue era parlada per 2.114.000 persones en 2009.

## Localització

* A Burkina Fasso: Viuen principalment en el sud-oest del país al llarg de les fronteres de Mali i Costa d'Ivori, als voltants de Nouna i Dédougou, províncies de Kossi i Mouhoun.
* A Costa d'Ivori. Viuen principalment al llarg de la frontera amb Mali i Burkina Fasso.
* A Mali: Viuen principalment al llarg del riu de Senegal, a la zona fronterera amb Senegal, sent les poblacions amb més soninké les de Kayes, Yelimane, Nioro, Nara, Banamba i Yélémané.
* A Mauritània: Viuen al llarg de la frontera del sud-oest, a la regió de Chamama
* A Senegal: Principalment en el nord i sud de Bakel, al llarg del riu Senegal, sent les poblacions amb més soninkés les de Bakel, Ouaoundé, Moudéri, Yaféra, Jara i Gajaga.

## Gramàtica

El soninké exhibeix els característiques típiques de les llengües mande, escassa morfologia verbal, morfologia nominal reduïda, caràcter altament aïllant. El nom no distingeix gènere, a diferència de la major part de llengües nigerocongoleses.
La conjugació verbal es fa principalment per mitjà de auxiliars tenint l'arrel dues formes bàsiques, una associada al aspecte perfectiu i una altra a l'imperfectiu. El temps (passat, present, futur), la polaritat i de vegades també l'aspecte, es realitza mitjançant auxiliars:
| | Afirmativa | Negativa |
| Imperfet | (1a) A wa riini 3aPER AUX venir 'ell vé' | (1b) A nta riini 3aPER AUX venir 'ell no ve' |
| Perfet | (2a) A Ø ri 3aPER AUX venir.PERF. 'ell ha vingut' | (2b) A ma ri 3aPER AUX venir.PERF. 'ell no ha vingut' |

## Referències

* ↑ Soninke referència a Ethnologue (16th ed., 2009)
* ↑ Parlants de soninke a Joshua Project

## Bibliografia

* GRÀCIA I SOLÉ, Lluïsa; CONTRERAS, Joan Miquel. El soninke i el mandinga: estudi comparatiu entre les gramàtiques del soninké i el mandinga i la del català. 2a ed. Generalitat de Catalunya, Departament de Benestar i Família, 2005. 163 p. (Llengua, immigració i ensenyament del català). ISBN 978-84-393-6955-4.

## Enllaços externs

* Traductor idioma soninke
# Sàvkino

Sàvkino (en rus: Савкино) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 206 habitants. Pertany al districte municipal de Petrovsk.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». Arxivat de l'original el 2021-09-08.
* ↑ Коряков Ю.Б. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 19 novembre 2020].
# Svend Aagesen

Svend Aagesen (llat: Suenus Agois filius) (Segles XII-xiii) El primer historiador danès conegut. Va escriure, per ordre de l'arquebisbe de Lund, una Compendiosa historia regum Daniae a Skioldo ad Canutum VI, que comprèn fets històrics entre el 300 i el 1185, a més d'algunes obres històriques i jurídiques.

## Referències

* ↑ «Svend Aagesen». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sven Vanthourenhout

Sven Vanthourenhout (Beernem, 14 de gener de 1981) és un ciclista belga, professional del 2001 al 2013. Va combinar la carretera amb el ciclocròs. Després de retirar-se en 2016 es va convirtir en director esportiu del conjunt Telenet-Fidea.
Els seus cosins Dieter i Michael també s'han dedicat professionalment al ciclisme.

## Palmarès en ciclocròs

* 1996-1997
** Campió de Bèlgica júnior en ciclocròs
* 1998-1999
** Campió de Bèlgica júnior en ciclocròs
* 2000-2001
** Campió del món en ciclocròs sub-23
** Campió de Bèlgica sub-23 en ciclocròs

## Palmarès en ruta

* 2015
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Brabant flamenc

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Tord de Ward

El tord de Ward o griva de Ward (Geokichla wardii) és una espècie d'ocell de la família dels túrdids (Turdidae) que habita en zones boscoses i ciutats de les muntanyes del nord de l'Índia i Nepal, passant l'hivern a Sri Lanka.

## Referències

* ↑ tord de Ward«Tord de Ward». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ griva de Ward«Tord de Ward». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 01/02/2013 (català)
# Baños de Rioja

Baños de Rioja és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta, en el marge esquerre del riu Oja al costat del turó El Castillar.

## Història

El 4 d'octubre de 1254 va morir a la vila Diego López III d'Haro, senyor de Biscaia, abrasat a l'introduir-se en una banyera d'aigua bullent en un intent d'aplacar els seus dolors reumàtics. Se li fa referència en una acta matrimonial entri Iñigo Ortiz de Zúñiga i Juana, filla bastarda del rei Carles III de Navarra, de 8 de març de 1396, en la qual el pare del nuvi va dotar al seu fill amb diverses localitats, entre elles Baños de Rioja, Bobadilla, Clavijo i Huércanos. A mitjans del segle xix va pertànyer a Eugenia de Montijo vídua de Napoleó III.

## Personatges il·lustres

* Sixto Cámara Tecedor: (26 d'octubre de 1878 - 26 d'agost de 1964) Militar i destacat matemàtic

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ Juan Agapito y Revilla, 1921 Casamiento de D.ª Juana hija natural de D. Carlos III Arxivat 2016-10-14 a Wayback Machine.
# Action (pel·lícula de 1921)

Action és una pel·lícula de western estatunidenca de John Ford (no surt als crèdits), estrenada el 1921 i presenta Hoot Gibson. Action es basava en la novel·la de J. Allan Dunn, The Mascotte of the Three Star; Mascotte va aparèixer com a novel·la en la revista Short Stories, el febrer de 1921. El film es considera perdut

## Argument

Tres fugitius troben un nen abandonat i han de decidir si el salven el nen o seguir escapant de la llei.

## Repartiment

* Hoot Gibson: Sandy Brouke
* Francis Ford: Soda Water Manning
* J. Farrell MacDonald: Mormon Peters
* Buck Connors: Pat Casey
* Clara Horton: Molly Casey
* William Robert Daly: J. Plimsoll
* Dorothea Wolbert: Mirandy Meekin
* Byron Munson: Henry Meekin
* Charles Newton: Xèrif Dipple
* Jim Corey: Sam Waters
* Ed Jones: Art Smith

## Al voltant de la pel·lícula

Per primera vegada, Hoot Gibson té la categoria d'estrella.

## Referències

* ↑ Vegeu, per exemple, el San Francisco Chronicle de 4 de setembre de 1921. Aquesta referència contradiu la data de llançament del film suposada el 12 de setembre, ja que anuncia l'estrena el 4 de setembre .
* ↑ «Progressive Silent Film List: Action».
* ↑ «Hoot Gibson a ‘’Action ‘’». ImdB.