OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acta

«Acta» té aquests significats:
* Acta (document), document de caràcter oficial que declara la condició legal d'una persona o institució, com l'acta de diputat que reben els parlamentaris electes en alguns països.
* Acta (reunió), document que recull els punts discutits i els acords adoptats en una reunió d'una assemblea o òrgan col·legiat per donar-los validesa, com les reunions d'un parlament, ajuntament o comunitat de veïns.
* Acta Diurna, recull oficial que anotava els esdeveniments diaris a l'antiga Roma.
* Acta Senatus, diari de sessions del senat romà.
* Acta Sanctorum, col·lecció de llibres sobre els sants de l'església catòlica.
* Actes (reunió acadèmica) d'una reunió científica, conferència, congrés o jornades, recullen un resum dels treballs presentats i, a vegades, el contingut dels mateixos.
* Acta Única Europea, un dels tractats internacionals que defineixen l'organització i funcionament de la Unió Europea
* ACTA (Anti-Counterfaiting Trade Agreement) o Acord Comercial per a la Lluita contra la Falsificació, acord internacional per a la protecció de la propietat intel·lectual.
Viccionari
# Diego Fernando Pérez Aguado

Diego Fernando "El Ruso" Pérez Aguado (Montevideo, 18 de maig de 1980) és un futbolista uruguaià, que ocupa la posició de migcampista. Després de militar als clubs uruguaians de Defensor Sporting i CA Peñarol, el 2004 recala a l'AS Monaco, de la Ligue 1.

## Selecció uruguaiana

Ha estat internacional amb l'Uruguai en 64 ocasions, tot participant en les Copes Amèrica de 2001, 2004 i 2007, Copa del Món de Futbol de 2010.
El 31 de maig de 2014 va entrar a la llista definitiva de seleccionats per disputar la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil.

## Referències

* ↑ «Diego Perez» (en francès). L'Équipe. [Consulta: 24 octubre 2010].
* ↑ «Plantel definitivo para Brasil 2014» (en castellà). auf.org.uy, 31-05-2014. Arxivat de l'original el 2015-07-14. [Consulta: 17 juny 2014].
Diego Pérez amb l'Uruguai - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de l'Uruguai – Copa Amèrica de futbol 2001
1 Munúa •
2 Bizera •
3 Sorondo •
4 Díaz •
5 Pérez •
6 Lima •
7 Callejas •
8 Martínez •
9 Lemos •
10 Olivera •
11 Guglielmone •
12 Berbia •
13 Gutiérrez •
14 Curbelo •
15 Morales •
16 Anchén •
17 Rodríguez •
18 Estoyanoff •
19 Chevantón •
20 Morales •
21 Eguren •
22 Dadómo •
Seleccionador: Púa
Selecció de futbol de l'Uruguai – Copa Amèrica de futbol 2004
1 Viera •
2 Bizera •
3 Darío Rodríguez •
4 Montero •
5 Sosa •
6 Lago •
7 Varela •
8 Pouso •
9 Darío Silva •
10 Parodi •
11 Cristian Rodríguez •
12 Barbat •
13 Estoyanoff •
14 Guillermo Rodríguez •
15 Pérez •
16 Delgado •
17 Diogo •
18 Morales •
19 Martínez •
20 Bueno •
21 Forlán •
22 Sánchez •
Seleccionador: Fossati
Selecció de futbol de l'Uruguai – Copa Amèrica de futbol 2007
1 Carini •
2 Lugano •
3 Godín •
4 Fucile •
5 Pablo García •
6 D. Rodríguez •
7 C. Rodríguez •
8 Gargano •
9 Vargas •
10 Recoba •
11 Estoyanoff •
12 Castillo •
13 Abreu •
14 Diogo •
15 Pérez •
16 Pereira •
17 Valdez •
18 Canobbio •
19 Scotti •
20 González •
21 Forlán •
22 Sánchez •
Seleccionador: Tabárez
Selecció de futbol de l'Uruguai – Copa del Món de futbol 2010
1 Muslera •
2 Lugano  •
3 Godín •
4 Fucile •
5 Gargano •
6 Victorino •
7 Cavani •
8 Eguren •
9 Suárez •
10 Forlán •
11 Á. Pereira •
12 Castillo •
13 W. S. Abreu G. •
14 Lodeiro •
15 Pérez •
16 M. Pereira •
17 Arévalo Rios •
18 I. González •
19 Scotti •
20 A. Fernández •
21 S. Fernández •
22 Cáceres •
23 Silva •
Seleccionador: Tabárez
Selecció de futbol de l'Uruguai – Copa Amèrica de futbol 2011
1 Muslera •
2 Lugano •
3 Godín •
4 Coates •
5 Gargano •
6 Victorino •
7 C. Rodríguez •
8 Eguren •
9 Suárez •
10 Forlán •
11 Á. Pereira •
12 Castillo •
13 Abreu •
14 Lodeiro •
15 Pérez •
16 M. Pereira •
17 Arévalo Ríos •
18 Hernández •
19 Scotti •
20 González •
21 Cavani •
22 Cáceres •
23 Silva •
Seleccionador: Tabárez
Selecció de futbol de l'Uruguai – Copa del Món de futbol 2014
1 Muslera •
2 Lugano  •
3 Godín •
4 Fucile •
5 Gargano •
6 Á. Pereira •
7 Rodríguez •
8 Hernández •
9 Suárez •
10 Forlán •
11 Stuani •
12 Muñoz •
13 Giménez •
14 Lodeiro •
15 Pérez •
16 M. Pereira •
17 Arévalo Rios •
18 Ramírez •
19 Coates •
20 González •
21 Cavani •
22 Cáceres •
23 Silva •
Seleccionador: Tabárez :
# Sant Miquel de Gurp

Sant Miquel de Gurp és una capella d'època romànica del poble de Gurp, en el municipi de Tremp.
Està situada uns 2 quilòmetres al sud del poble, en un grup de bordes a prop de Montibarri. És molt a prop de la Borda de Figuera.
Aquesta església fou donada el 1079 per Arnau, comte de Pallars Sobirà, al monestir de Sant Pere de Rodes.
L'església rebé moltes alteracions en el decurs dels segles, fins al punt que del segle xii només conserva el mur meridional, fet de carreus ben disposats de forma regular i alguns fragments més dels altres murs. No l'absis, del qual només s'observa l'arrencada.
És en ruïnes, amb la coberta esfondrada, però permet veure aquesta paret medieval i l'arrencada de la volta de canó, així com una finestra de doble esqueixada.
* L'interior, amb les restes de l'arrencada de la volta
* Façana nord
* Mur meridional
* Absis i mur nord

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Miquel de Gurp". Dins Catalunya romànica, XV, el Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 84-85194-56-X
* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. "Tremp. Gurp de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Garsa de mar becllarga

La garsa de mar becllarga (Haematopus longirostris) és una espècie d'ocell de la família dels hematopòdids (Haematopodidae) que habita platges i estuaris de la zona australasiana, a Nova Guinea, Austràlia, Tasmània, i illes properes a totes tres.

## Referències

* ↑ Garsa de mar becllarga a CERCATERM Rev. 19/02/2012
# Cleó de Sició

Cleó de Sició (en llatí Cleon, en grec antic Κλέων "Kléon") era un escultor de Sició deixeble d'Antífanes d'Argos que ho va ser de Policlet. Va deixar unes estàtues de bronze que representaven Zeus a Olímpia amb motiu de la finalització de l'Olimpíada 98 i una altra de Dinoloc feta a l'Olimpíada 102. Pausànias diu que va sobresortir en la confecció d'estàtues que eren retrats de persones.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia V. 17. § 1.
* ↑ 1.Cleon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 798
# Colònia d'ocells

Una colònia d'ocells és una congregació d'individus d'una o més espècies d'aus que nien o descansen a prop uns dels altres, en un lloc determinat. Es coneixen molts tipus d'ocells que es congreguen en grups de mida variable. Quan aquestes congregacions es realitzen per a niar es coneixen com a colònies de cria, entre les quals hi ha les de gran part dels ocells marins, com pingüins i albatros, espècies pròpies d'aiguamolls, com els agrons, i uns pocs casos entre els passeriformes com els plocèids, determinats ictèrids i algunes orenetes. Quan l'agrupació es produeix per al descans es parla de dormidor comunal.
# Khvorovita

La khvorovita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la hialotequita. Rep el nom en honor de Pavel Vitalievich Khvorov (Павла Витальевича Хворова) (1965-), mineralogista rus de l'Institut de Mineralogia, branca Urals, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, per honrar la seva contribució a l'estudi de la mineralogia del massís Darai-Pioz.

## Característiques

La khvorovita és un ciclosilicat de fórmula química (Pb,Ba,K)₄Ca₂[Si₈B₂(Si,B)₂O$_{28}$]F. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 5,5.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la Glacera Darai-Pioz, a les muntanyes Alai de la serralada Tien Shan, a la Regió sota subordinació republicana (Tadjikistan). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Khvorovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 juny 2019].
# Agum III

Agum III va ser un rei cassita de Babilònia cap a la meitat del segle xv aC. Governava també una part d'Accàdia i el País de la Mar. Era fill de Kaixtiliaix III i va succeir en el tron al seu oncle Ulamburiaix. El País de la Mar es va revoltar però la rebel·lió va poder ser controlada. Se sap molt poc d'aquest rei, només l'expedició que va organitzar per reprimir aquesta rebel·lió.
El va succeir Karaindaix, amb el que es desconeix quina relació familiar tenia.

## Referències

* ↑ Brinkman, J. A. Materials and studies for Kassite History: vol. I. Chicago: The Oriental Institute of the University of Chicago, 1976, p. 98-99.
# Diòcesi d'Arcàvica

La diòcesi d'Arcàvica és una seu titular de l'Església Catòlica Romana a Hispània. Durant el període visigot va ser una diòcesi efectiva amb seu a l'antiga ciutat romana d'Ercavica, que va trobar la seva fi amb la invasió musulmana. Posteriorment va ser restaurada a Albarrasí i, finalment, traslladada a Conca.
Està constatada la presència de bisbes, preveres i vicaris als concilis de Toledo entre el 589 i 693. El darrer dels seus bisbes, Sebastià, va fugir a Astúries a mitjan segle IX i va ser investit primer bisbe de la recentment restaurada diòcesi d'Ourense per Alfons III. De l'antiga ciutat, les restes arqueològiques s'ubiquen a l'entorn del Castro de Santaver, al sud s'hi troben un ermitori, la necròpolis antiga i un possible baptisteri, així com un monestir anomenat Vallejo del Obispo, a uns 2 kilòmetres al sud-est de la ciutat romana, on hauria estat la seu de la diòcesi.
La diòcesi no es va restablir a la seva seu original, sinó a Albarrasí i més tard a Conca, conquerida per Alfons VIII. L'antic monestir va tornar a ser utilitzat al segle xiii amb un edifici molt transformat, després de la repoblació cristiana que s'inicia a partir del segle xii. El nucli de Santaver es va mantenir fins a 1593, quan els seus habitants es van traslladar a la vila de Cañaveruelas, si bé l'església va seguir funcionant com a ermita.

## Episcopologi

Les notícies més antigues dels bisbes d'Arcàvica són del III Concili de Toledo (589), el bisbe hi va subscriure les actes en una de les posicions més antigues entre els prelats presents, així que la diòcesi era més antiga, tot i que es fa difícil determinar quan va ser fundada. Els bisbes dels que es té constància són els següents:
* Pere (ca. 589-600)
* Teodosi (ca. 610)
* Carteri (ca. 633-638)
* Balduigi o Valdingi (ca. 653-656)
* Mumul o Munul (ca. 675)
* Simproni (ca. 677-686)
* Gabini (ca. 686-693)
* Sebastià (ca. 693)

## Referències

* 1 2 3 Lorrio Alvarado, Alberto José. «Conjuntos arqueológicos: Ercavica» (en castellà). Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes. Arxivat de l'original el 2014-05-19. [Consulta: 25 juny 2017].
* ↑ Flórez, Enrique. España Sagrada (en castellà). Madrid: Fontanet, 1900, p. 72-78.
# Gau de Baden

El Gau de Baden (Gau Baden), posteriorment anomenat Gau de Baden-Alsàcia (Gau Baden-Elsaß) o Gau de l'Alt Rin (Gau Oberrhein), va ser una divisió administrativa de l'Alemanya nazi de 1933 a 1945 a l'estat alemany de Baden i a partir de 1940 de la regió d'Alsàcia. Abans d'això, de 1926 a 1933, era la subdivisió regional del partit nazi en aquesta zona.
El sistema nazi de Gau (en plural Gaue) va ser establert originalment en una conferència del partit, el 22 de maig de 1926, per tal de millorar l'administració de l'estructura del partit. A partir de 1933, després de la presa de poder nazi, els Gaue va reemplaçar cada vegada més als estats alemanys com a subdivisions administratives a Alemanya. El 1940, després que Alemanya ocupés la regió francesa d'Alsàcia, el Gau de Baden va incorporar els dos departaments alsacians de Baix Rin i Alt Rin, convertint-se en Baden-Alsàcia. La seu de l'administració de Gau era originalment Karlsruhe, però es va traslladar a Estrasburg després de l'ocupació alemanya de França.
Al capdavant de cada Gau es va situar un Gauleiter, una posició cada vegada més poderosa, especialment després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, amb poca interferència des de dalt. El Gauleiter local freqüentment ocupava càrrecs governamentals i de partit, i s'encarregava, entre altres coses, de la propaganda i la vigilància i, a partir de setembre de 1944, el Volkssturm i la defensa de la Gau.
La posició de Gauleiter a Baden va ser ocupada per Robert Wagner durant tota l'existència del Gau. Wagner va ser executat el 14 d'agost de 1946 a Estrasburg pels seus crims durant l'ocupació d'Alsàcia. Els seus diputats van ser Karl Lenz (1926-31), Walter Köhler (1931-33) i Hermann Röhn (1934-45).
El camp de concentració de Natzweiler-Struthof estava situat a la part alsaciana del Gau.

## Gauleiters

* 1926-1945: Robert Wagner

## Referències

* 1 2 «Die NS-Gaue» (en alemany). Deutsches Historisches Museum.
* 1 2 «Übersicht der NSDAP-Gaue, der Gauleiter und der Stellvertretenden Gauleiter zwischen 1933 und 1945» (en alemany). Zukunft braucht Erinnerung. Arxivat de l'original el 26 de maig 2017.
* ↑ «The Organization of the Nazi Party & State». The Nizkor Project. Arxivat de l'original el 2016-11-09.
* ↑ «Gau Baden» (en alemany). Arxivat de l'original el 2017-05-23.
* ↑ «ROBERT WAGNER, GAULEITER, REICHSSTATTHALTER IN BADEN UND CHEF DER ZIVILVERWALTUNG IM ELSASS» (en alemany), 12-12-2014.
* ↑ «Natzweiler-Struthof». Yad Vashem. Arxivat de l'original el 17 de febrer 2017.

## Enllaços externs

* Llista de Gauleiter
# Iguana terrestre de les Galápagos

La iguana terrestre de les Galápagos (Conolophus subcristatus) és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família dels iguànids. És una de les tres espècies del gènere Conolophus i és endèmica de les illes Galápagos principalment de les illes Fernandina, Isabela, Santa Cruz, North Seymour, Española i Plaza Sur.

## Anatomia i morfologia

Charles Darwin va descriure aquestes iguanes com "animals lletjos i d'aparença estúpida". La iguana terrestre de les Galápagos fa de 90 a 120 cm de llargada i pesa uns 10 kg. Absorbeixen la calor prenent el sol en la roca volcànica i de nit dormen en forats per tal de no refredar-se. Tenen una relació de simbiosi amb els ocells que els desparatitzen.

## Ecologia

Són principalment herbívores però de forma oportunista poden menjar animals com insectes o menjar carronya. Obtenen la major part de l'aigua que necessiten cactus del gènere Opuntia els quals són el 80% de la seva dieta. Durant l'estació humida veuen dels bassals i s'alimenten de flors del gènere Portulaca.
S'estima que viuen de 0 a 60 anys.
Arriben a la maduresa sexual entre els 8 i els 15 anys, segons l'illa on visquin. Després d'aparellar-se les femelles ponen de 2 a 25 ous en forats, els ous triguen de 90 a 125 dies a descloure's. Es poden hibridar amb la iguana marina.
S'estima que hi ha entre 5.000 i 10.000 iguanes terrestres a les illes Galápagos.

## Referències

* ↑ «Iguana terrestre de les Galápagos». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ World Conservation Monitoring Centre (1996). Conolophus subcristatus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 8 setembre 2007 (en anglès).
* ↑ Darwin, Charles. The Voyage of the Beagle: Charles Darwin's Journal of Researches. New York: Penguin Classics, 1989, p. 401. ISBN 9780140432688.
* 1 2 Rogers, Barbara. Galapagos. New York: Mallard Press, 1990, p. 51. ISBN 9780792451921.
* ↑ Rosenthal, Ellen «Days and nights of the iguana: in the Galapagos, a devoted pair work to save land iguanas». Animals, 1997 [Consulta: 16 octubre 2007].
* ↑ Kricher, John. Galapagos: A Natural History. New Jersey: Princeton University Press, 2006, p. 9,51,91,200. ISBN 9780691126333.

## Enllaços externs

* GalapagosOnline.com
# Club Atlético All Boys

El Club Atlético All Boys és un club de futbol argentí de la ciutat de Buenos Aires, al barri de Floresta. El seu estadi, Islas Malvinas està situat al barri de Monte Castro. Va ser fundat el 15 de març de 1913.
El club es va fundar el 15 de març de 1913 per veïns de Floresta, Buenos Aires, el nom que All Boys reflectien la joventut dels fundadors, i seguits la tradició argentina de clubs de futbol que anomenen en anglès, inclouen uns altres exemples, els Newell's Old Boys, Racing Club de Avellaneda, River Plate i Boca Juniors. All Boys només lletregen en el primer vol de futbol argentí durant l'era professional venia entre 1973 i 1980. El 2010 va tornar a la Primera Divisió després de guanyar Rosario Central la promoció.

## Estadi

L'estadi del club és l'Islas Malvinas, inaugurat el 1963. La capacitat de l'estadi és de 21.000 espectadors.

## Palmarès
### Torneigs nacionals

* Segona divisió argentina: 1972
* Tercera divisió argentina: 1946, 1950, 1992/1993, 2007/08

## Jugadors destacats

* Sergio Batista (1997-1999)
* Juan Barbas (1994-1997)
* Gustavo Bartelt (1993-1997 / 2008- Present)
* Néstor Fabbri (2004-2005)
* Martín Andrés Romagnoli (1994-1998)
* Carlos Tévez (joventut)
* Damián Óscar Timpani (1989-1993)
* Agustín Torassa (2007)
* Ariel Silvio Zárate (2007- 2011)

## Referències

* 1 2 «Las obras de la década» (en castellà). Olé, 25-06-2010. [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ Bugallo, Nicolás. Club Atlético All Boys, 100 años, 100 historias (en castellà), 2013. ISBN 978-987-26821-0-1.

## Enllaços externs

* Club Atlético All Boys - Lloc web oficial
* Web no oficial del club
* Blog no oficial
# Khwadja-i Djahan Ahmad Ayaz

Khwaja-i Jahan Ahmad Ayaz (1270-1351) fou un alt dignatari del sultanat de Delhi. Era kotwal de Siri sota el sultà Ala al-Din Muhammad Shah I Khalji (1296-1316) i va conservar el càrrec sota els seus successors.
Muhammad Shah II Tughluk (1325-1351) li va donar el títol de Khwadja-i Djahan quan va pujar al tron (1325). A la mort del sultà el març de 1351 va seguir un període confós, ja que ningú sabia on era Firuz, al qual els rumors consideraven mort en la lluita contra els mongols; Ahmad Ayaz va posar al tron a un nen de sis anys, de pares desconeguts, que va afirmar que era el fill de Muhammad (Mahmud Shah I Tughluk ibn Muhammad).
Quan Firuz, que era en campanya al Sind, va donar notícies seves amb un cert retad, va evitar el contacte en lloc de fer-li submissió i entregar al sultà infant. Però els altres nobles van aprofitar per exigir la seva deposició i execució. Firuz Shah Tughluk (1351-1388) fou proclamat i Ahmad Ayaz, de 84 anys, es va avançar a la seva execució i es va fer matar per un amic; el diwan-i vizarat dirigit pel naib wazir Tilangani va exercir gran part del poder; Tilingani també va portar el títol de Khwadja-i Djahan.

## Vegeu també

* Khan-i Djahan Maqbul

## Referències

* ↑ M. Habib i Afsar Begam, Political theory of the Delhi sultanate

## Bibliografia

* Advanced study in the history of medieval India, Volum 1 Per Jaswant Lal Mehta
# Alcochete

Alcochete és un municipi portuguès, situat al districte de Setúbal, a la regió de Lisboa i a la subregió de la Península de Setúbal. L'any 2001 tenia 14.996 habitants. El municipi limita al nord amb el municipi de Benavente, a l'est i al sud amb Palmela, al sud-oest amb Montijo i al nord-oest té una petita franja riberenca amb l'estuari del Tejo.

## Població

Població del concelho d'Alcochete (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 2256 | 3097 | 6088 | 6656 | 9270 | 11246 | 10169 | 13010 | 14966 |

## Freguesies

Els nuclis d'Alcochete són els següents:
* Alcochete
* Samouco
* São Francisco
El 1469 hi va néixer el que seria Manuel I de Portugal.
# Sagum

Sagum va ser una peça destacada que generalment portaven els membres de l'exèrcit romà tant durant la República com durant l'inici de l'Imperi. Considerat simbòlicament com un de guerra per la mateixa tradició que abraçava la toga com a peça de pau. Era una capa gruixuda de llana, oberta pel davant que es tancava al voltant del coll amb un fermall i era el vestit distintiu del ciutadà romà en temps de guerra, no només al camp de batalla, sinó que també la portaven els homes a la ciutat si hi havia un tumult o una invasió. Contrastava amb la toga, el vestit que es portava en temps de pau. Les persones de rang consular no utilitzaven el sagum en cap ocasió. Durant la guerra social tota la població va portar el sagum durant dos anys.
El sagum era originàriament una peça de roba que portaven els camperols (segons Plini el Vell) i els esclaus (segons el Digest), i també el van adoptar els soldats romans i els oficials inferiors perquè els permetia una gran llibertat de moviments amb les armes. Es contraposava al Paludamentum, una peça de vestir que portaven els oficials superiors i els generals. El paludamentum de vegades s'anomenava també sagum, però era més freqüent anomenar-lo sagulum. La paraula sagum s'aplicava a tota mena de capes, encara que algunes tenien noms específics, com ara birrus, laena, lacerna i abolla.
Les nacions germàniques i escites també portaven sagum i es coneixen representacions de sàrmates amb aquesta peça de vestir. Tàcit parla del sagum germànic, i segons Juli Cèsar, els gals també l'utilitzaven.
En una època posterior, durant l'Imperi, la paraula sagum va ser substituïda per la paraula clàmide, peça de roba que tenia funcions semblants. Hi havia molta varietat en les formes, en el material i en el disseny del sagum, i mentre els gals preferien una roba de quadres, els hispans la usaven de color negre, i aquests dos tipus de sagum es van fer populars a Roma al final de l'Imperi. Sembla que en aquesta època el sagum portava una caputxa.

## Referències

* ↑ «Sagum». A: Henry Nettleship and J. E. Sandys. Dictionary of Classical Antiquities, 1894 [Consulta: 3 febrer 2007].
* ↑ Smith, William (ed.). «Sagum». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 20 març 2022].
# Gató d'ametlla

El gató és un pastís típic mallorquí on l'ingredient principal és l'ametlla. Altres ingredients indispensables per a la seva preparació són sucre, llet i ous.
El gató es pot menjar sol o acompanyat de gelat (l'estiu) o de xocolata desfeta (l'hivern).
El mot gató prové del francès gateau 'pastís'.

## Bibliografia

* Diccionari català-valencià-balear
* Memòria de la cuina mallorquina. Receptes antigues de tots els pobles Antoni Tugores. DOCUMENTA BALEAR
* La cuina mallorquina Maria Àngels Obrador.LLEONARD MUNTANER 2005
* Les Millors receptes de la cuina mallorquina, Frank Schauhoff, Tonina Oliver, Editorial: LA FORADADA

## Enllaços externs

* Recepta Gató d'ametlla