OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Natació als Jocs Olímpics d'estiu de 1912

Als Jocs Olímpics de 1912 celebrats a la ciutat d'Estocolm (Suècia) es disputaren nou proves de natació, set destinades a la categoria masculina i dues a la categoria femenina. Fou la primera vegada que les dones pogueren competir en aquest esport en els Jocs Olímpics.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| 100 m lliures detalls | Duke Kahanamoku | 1:03.4 | Cecil Healy | 1:04.6 | Kenneth Huszagh | 1:05.6 |
| 400 m lliures detalls | George Hodgson | 5:24.4 | John Hatfield | 5:25.8 | Harold Hardwick | 5:31.2 |
| 1.500 m lliures detalls | George Hodgson | 22:00.0 | John Hatfield | 22:39.0 | Harold Hardwick | 23:15.4 |
| 100 m esquena detalls | Harry Hebner | 1:21.2 | Otto Fahr | 1:22.4 | Paul Kellner | 1:24.0 |
| 200 m braça detalls | Walter Bathe | 3:01.8 | Wilhelm Lützow | 3:05.0 | Kurt Malisch | 3:08.0 |
| 400 m braça detalls | Walter Bathe | 6:29.6 | Thor Henning | 6:35.6 | Percy Courtman | 6:36.4 |
| relleus 4×200 m lliures detalls | AustralàsiaCecil Healy Malcolm Champion Leslie Boardman Harold Hardwick | 10:11.6 | Estats UnitsKenneth Huszagh Harry Hebner Perry McGillivray Duke Kahanamoku | 10:20.0 | Regne UnitWilliam Foster Thomas Battersby John Hatfield Henry Taylor | 10:28.2 |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| 100 m lliures detalls | Fanny Durack | 1:22.2 | Wilhelmina Wylie | 1:25.4 | Jennie Fletcher | 1:27.0 |
| relleus 4×100 m lliures detalls | Regne UnitBelle Moore Jennie Fletcher Annie Speirs Irene Steer | 5:52.8 | Imperi AlemanyWally Dressel Louise Otto Hermine Stindt Grete Rosenberg | 6:04.6 | ÀustriaMargarete Adler Klara Milch Josephine Sticker Berta Zahourek | 6:17.0 |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Imperi Alemany | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 2 | Australàsia | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 3 | Estats Units | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 4 | Canadà | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 5 | Regne Unit | 1 | 2 | 3 | 6 |
| 6 | Suècia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Àustria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 9 | 9 | 9 | 27 |

## Bibliografia

* Bergvall, Erik (ed.) (1913). a Adams-Ray, Edward (trans.).: The Official Report of the Olympic Games of Stockholm 1912. Stockholm: Wahlström & Widstrand

## Enllaços externs

* (anglès) www.olympic.org - Cercador olímpic
* (anglès) Natació - Estocolm 1912 Arxivat 2008-05-05 a Wayback Machine.
# Eleccions legislatives portugueses de 1985

Les eleccions legislatives portugueses de 1985 es van celebrar el 6 d'octubre de 1985, i hi va guanyar, amb una petita majoria, el partit de centredreta PSD, liderat per Cavaco Silva, que serà nomenat Primer Ministre de Portugal, càrrec que va mantenir fins al 1995.
Una sorpresa fou el resultat del PRD, recentment fundat, que aconseguí poc més d'1 milió de vots i 45 escons.
Els líders dels cinc partits més votats foren:
* APU, Álvaro Cunhal.
* PS, Almeida Santos.
* PRD, Hermínio Martinho.
* PSD, Cavaco Silva.
* CDS, Francisco Lucas Pires.

## Resultats

| Partit | vots | diputats | % |
| PPD/PSD | 1.732.288 | 88 | ' ' |
| PS | 1.204.321 | 57 | ' ' |
| PRD | 1.038.893 | 45 | ' ' |
| APU | 898.281 | 38 | ' ' |
| CDS | 577.580 | 22 | ' ' |
| UDP | 73.401 | 0 | ' ' |
| PDC | 43.801 | 0 | ' ' |
| PSR | 35.328 | 0 | ' ' |
| PCTP/MRPP | 19.943 | 0 | ' ' |
| POUS | 19.085 | 0 | ' ' |
| PC(R) | 12.749 | 0 | ' ' |
| Vots en Blanc | 48.709 | - | ' ' |
| Vots Nuls | 96.610 | - | ' ' |
| Participació | 5.798.929 | 250 | ' ' |

## Conseqüències

Aníbal Cavaco Silva va formar un govern compromès a dur a terme reformes estructurals en l'administració i direcció econòmica del país amb lleis marcades per l'entrada de Portugal a la Comunitat Econòmica Europea. Tanmateix, les reformes per les quals apostava van trobar una ferma oposició a l'Assemblea de la República on el Partit Renovador Democràtic de l'expresident de la República António Ramalho Eanes, va presentar una moció de censura el 3 d'abril de 1987, aprovada amb els vots del Partit Socialista (PS), el Partit Comunista Portuguès (PCP) i el Moviment Democràtic Portuguès (MDP/CDE) i com a conseqüència, el govern va caure i el president de la República Mário Soares va dissoldre l'Assemblea i convocar eleccions per al 19 de juliol, que guanyaria el Partit Socialdemòcrata per majoria absoluta.

## Referències

* ↑ «Cavaco Silva, el primer jefe de Estado de centroderecha de la democracia» (en castellà). El Mundo, 23-01-2006. [Consulta: 19 maig 2024].

## Enllaços externs

* (portuguès) Comissão Nacional de Eleições Arxivat 2011-09-18 a Wayback Machine..
# Musaranya de Bloyet

La musaranya de Bloyet (Crocidura bloyeti) és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae). Viu a l'estepa massai de Tanzània. És força petita en comparació amb altres representants del gènere Crocidura, amb una llargada de cap a gropa de 72-73 mm, la cua de 32-233 mm i els peus de 12 mm. Durant un temps fou considerada una subespècie de la musaranya del Zambeze (C. hirta).

## Referències

* ↑ «Musaranya de Bloyet». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* 1 2 Dianat, M.; Voet, I.; Ortiz, D.; Goüy de Bellocq, J.; Cuypers, L. N.; Kryštufek, B.; Bureš, M.; Čížková, D.; Bryjová, A.; Bryja, J.; Nicolas, V.; Konečný, A. «Cryptic diversity of Crocidura shrews in the savannahs of Eastern and Southern Africa» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 180, 2023, pàg. 107708. DOI: 10.1016/j.ympev.2023.107708.
* ↑ Dekeyser, 1943, p. 155 i 156.

## Bibliografia

* Dekeyser, P.-L «Description d'un type de Crocidure africaine d'A. Milne-Edwards, Crocidura bloyeti» (en francès). Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle, XV, 4, 1943, pàg. 155-157.
# Jan Erik Vold

Jan Erik Vold (Oslo, 18 d'octubre de 1939) és un poeta noruec, vocalista de jazz, traductor i autor. Fou un membre de la generació Profil, el cercle de la literatura noruega creat entorn de la revista literària del mateix nom. Ha estat capaç d'influir en la gent gràcies a la seva poesia i a la seva visió política. En el camp de la poesia ha estat un renovador del discurs poètic noruec. Actualment viu a Estocolm on es dedica al periodisme, juntament amb el seu fill Ragnar Vold.

## Carrera

Ha obtingut nombrosos premis, inclòs el Tarjei Vesaas' debutantpris el 1965 amb la seva obra de debut Mellom speil og speil; el Gyldendal's Endowment el 1968; l'Aschehoug Prize el 1981; el Brage Prize de poesia el 1993 i l'Honorary Award el 1997; el Gyldendal Prize el 2000; l'Ambolt Prize el 2004; i fou nominat per al Premi literari del Consell Nòrdic el 1979 i el 1999. La Universitat d'Oslo li va concedir el títol de Doctor Honoris Causa l'any 2000.

## Obra
### Poesia

* 1965 mellom speil og speil (Gyldendal, Oslo)
* 1966 HEKT (Gyldendal, Oslo)
* 1966 blikket (Kommet Forlag, Oslo)
* 1967 Svingstang (eget opptrykk i 700 eksemplarer)
* 1968 Mor Godhjertas glade versjon. Ja (Gyldendal, Oslo)
* 1969 Bo på Briskeby blues (Gyldendal, Oslo)
* 1969 kykelipi (Gyldendal, Oslo)
* 1970 Spor, snø (Gyldendal, Oslo)
* 1970 Bok 8: LIV (Gyldendal, Oslo)
* 1978 S (Gyldendal, Oslo)
* 1979 sirkel sirkel: boken om prins Adrians reise (Gyldendal, Oslo)
* 1987 Sorgen. Sangen. Veien (Gyldendal, Oslo)
* 1988 En som het Abel Ek (Gyldendal, Oslo)
* 1989 Elg (Gyldendal, Oslo)
* 1993 IKKE : skillingstrykk fra nittitallet (Gyldendal, Oslo)
* 1993 En sirkel is (Gyldendal, Oslo)
* 1995 Kalenderdikt (Gyldendal, Oslo)
* 1997 Ikke (amb il·lustracions de Steffen Kverneland) (Samlaget, Oslo)
* 2000 I vektens tegn : 777 dikt, antologia
* 2002 Tolv meditasjoner (Gyldendal, Oslo)
* 2003 Diktet minner om verden (Kommet Forlag, Oslo)
* 2004 Drømmemakeren sa (Gyldendal, Oslo)
* 2011 Store hvite bok å se (Gyldendal, Oslo)

### Prosa

* 1967 fra rom til rom : SAD & CRAZY (Gyldendal, Oslo)
* 1976 BusteR BrenneR (Gyldendal, Oslo)

## Referències

* ↑ Store Norske Lexikon: Jan Erik Vold
# Ken Hashikawa

Ken Hashikawa (en japonès: 橋川 健, Tòquio, 8 de maig de 1970) és un ciclista japonès, professional del 1994 al 2008. Un cop retirat, passà a la direcció de diferents equips.

## Palmarès

* 1995
** Campió dels Japó en ruta
* 1996
** 1r a la Volta a Okinawa
* 1999
** 1r a la Volta a Hokkaidō i vencedor d'una etapa
* 2000
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Hokkaidō

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Emília d'Oldenburg-Delmenhorst

Emília d'Oldenburg-Delmenhorst (en alemany Emilie von Oldenburg) va néixer a Delmenhorst (Alemanya) el 15 de juny de 1614 i va morir a Rudolstadt el 4 de desembre de 1670. Era una noble alemanya, filla d'Antoni II d'Oldenburg (1550-1619) i de Sibil·la Elisabet de Brunsvic-Luneburg (1576-1630).
En morir el seu marit, el 1646, quan el fill Albert Antoni, que n'havia de ser l'hereu, tenia tan sols cinc anys, va exercir la regència del comtat de Schwarzburg-Rudolstadt, fins al 1667. Procurà educar els seus fills en l'esperit de religiositat de l'època, encomanant la formació de l'hereu a l'escriptor Assuer Fritsch, que més tard esdevindria el secretari del jove comte.

## Matrimoni i fills

El 4 de febrer de 1638 es va casar a Rudolstadt amb Lluís Gunther I de Schwarzburg-Rudolstadt (1581-1646), fill del comte Albert VII de Schwarzburg-Rudolstadt (1537-1605) i de Juliana de Nassau-Dillenburg (1546-1588). Fruit d'aquest matrimoni, nasqueren:
* Sofia Juliana (1639-1672)
* Ludmilla Elisabet (1640-1672)
* Albert Antoni (1641-1710), casat amb la comtessa Emília Juliana de Barby-Mühlingen (1637-1706).
* Cristina Magdalena (1642-1672)
* Maria Susanna (1646-1688)

## Bibliografia

* Horst Fleischer, Hans Herz, Lutz Unbehaun, Frank Esche: Die Grafen von Schwarzburg-Rudolstadt. Albrecht VII. bis Albert Anton. Thüringer Landesmuseum Heidecksburg, Rudolstadt 2000, ISBN 3910013406.

## Enllaços externs

* http://awt.ancestrylibrary.com
# Muránska Huta

Muránska Huta és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1691.
# Joaquim Vilarnau i Dalmau

Joaquim Vilarnau i Dalmau (Manresa, 1966) és un periodista i escriptor català. Ha treballat a la televisió i la ràdio però és a la premsa escrita on ha desenvolupat la major part de la seva carrera. Especialitzat en temes culturals i, sobretot en els relacionats amb la música feta als Països Catalans.
Ha escrit als diaris Avui i El Punt, al setmanari El Temps, al bimensual Cavall Fort i a les revistes especialitzades Rockcol·lecció, Folc, Sons de la Mediterrània, Rock&Clàssic i, especialment, Enderrock, de la qual va ser director de redacció.
És autor dels llibres Carles Sabater. Boig per tu (Mina/Enderrock, 2005), Brams. Políticament incorrecte (Mina/Enderrock, 2005) (amb Carles Solà), Trencant el silenci. Els recitals de la Transició (Mina, 2006), 50 anys de Cançó. Els Setze Jutges, Raimon i els seus contemporanis (Cossetània /Enderrock, 2009), Terra i cultura. Premi Miquel Martí i Pol (Cossetània/Enderrock, 2010, 2011 i 2012) (amb Helena Morén Alegret), Antònia Font. Robots innocents (Cossetània/Enderrock, 2011) (amb Helena Morén Alegret) i Pep Sala. L'home de Sau (Cossetània /Enderrock, 2017). És autor dels textos dels 19 llibres-CD que van formar el col·leccionable La Nova Cançó (Ara Llibres/Picap) que es van distribuir amb el diari Avui. A més és el director de 13 dels volums. Igualment ha dirigit el col·leccionable El rock català (Ara Llibres/Picap) (12 llibres-CD) i és l'autor de 5 dels volums.
Ha estat el coordinador del disc Si véns amb mi. Homenatge a Lluís Llach (Picap, 2006) i l'ideòleg i coordinador del disc Història de Catalunya amb cançons 2.0 (Picap, 2009).
És membre del jurat dels Premis Ovidi des de l'any 2009, ha documentat (amb Maria Salicrú-Maltas) el documental La cançó censurada i ha estat comissari de l'exposició Calella Camping Rock. També ha estat guionista (amb Elisenda Soriguera) i ha fet les entrevistes al documental Les cançons del 68, produït pel Grup Enderrock.

## Referències

* ↑ «25 anys d'Enderrock». Enderrock, 01-05-2018, pàg. 9.
* ↑ «Carles Sabater, Sau : boig per tu». [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ «Brams : políticament incorrecte». [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ «Memòria selectiva. Catalunya Ràdio». [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ «Joaquim Vilarnau recopila en un llibre diversos articles sobre els precursors de la música en català». [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ «Antònia Font. Robots innocents». [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ «Quim Vilarnau: "El concert del Sant Jordi de 1991 és irrepetible"». Arxivat de l'original el 25 de maig 2018. [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ «La història de Catalunya amb cançons, ara per a jove». Vilaweb, 03-09-2009. [Consulta: 30 maig 2018].
* ↑ «la cançó censurada». [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ «Calella commemora el 40è aniversari del “Calella Camping Rock”». [Consulta: 25 maig 2018].
* ↑ ««Les cançons del 68», dilluns al 33». [Consulta: 2 juny 2018].
# Ken Harris

Ken Harris (Comtat de Tulare, 31 de juliol de 1898 - Woodland Hills, 24 de març de 1982) fou un animador estatunidenc que va treballar en diversos estudis.
Els seus treballs més coneguts són els que va fer sota la direcció de Chuck Jones per a Warner Bros Cartoons; aquesta associació va començar el 1938 i va durar fins a 1962. Tan bon punt Jones deixés Warner, Harris va treballar amb l'animador Phil Monroe en dos curtmetratges animats abans que Warner Bros tanqués el seu estudi d'animació. El 1963, Harris va treballar breument per Hanna-Barbera, després va tornar amb Jones a M-G-M per tres anys. En els anys 1970, va treballar en la versió animada de Conte de Nadal i els crèdits inicials del retorn de la pantera rosa.

## Premis

* En els Annie Awards de 1981, ASIFA-Hollywood va atorgar a Ken Harris el Winsor McCay Award per la seva trajectòria en el camp de l'animació.

## Referències

* 1 2 «Ken Harris Death Fact Check, Birthday & Date of Death» (en anglès americà), 12-01-2019. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «Warner Club News (1955) - Part 1 |» (en anglès americà), 23-04-2018. [Consulta: 9 octubre 2020].
* ↑ Beck, Jerry. «The Exposure Sheet #1 and #2», 10-09-2018. [Consulta: 3 setembre 2020].
* ↑ Barrier, Michael. Hollywood cartoons : American animation in its golden age, 1999, p. 443;539.
* ↑ «UPA's "The Brotherhood of Man" (1946) |» (en anglès americà), 29-09-2016. [Consulta: 9 octubre 2020].
* ↑ «List of all past and present Winsor McCay recipients». ASIFA-Hollywood. Arxivat de l'original el 2015-07-12.
* ↑ «The Winsor McCay Award» (en anglès). Annie Awards. [Consulta: 25 març 2021].

## Enllaços externs

* «Ken Harris - Master Animator».
* «Ken Harris | Movies and Filmography» (en anglès). [Consulta: 27 març 2021].
# Antoni Caicedo i Iglesias

Antoni Caicedo i Iglesias (Barcelona, 1949) és un antic jugador d'hoquei sobre patins català de les dècades de 1960 i 1970.

## Trajectòria

Es formà a les categories inferiors del HC Sant Just, on jugà entre 1960 i 1968, any en què marxà juvenil del FC Barcelona. Seguidament pujà al primer equip del Barça, on jugà fins a 1976, vivint el començament de la primera època daurada del club, en les quals guanyà les primeres Copes d'Europa de l'entitat.
Fou internacional amb la selecció espanyola en categories inferiors, essent segon al Campionat d'Europa júnior de 1969.
Entre 1996 i 2000 tecnic Escola F.C. Barcelona
Entre 2000 i 2002 entrena al equip infantil del F.C. Barcelona
Entre 2002 i 2005 entrenà els equips infantil i juvenil del Sant Just.

## Palmarès
### FC Barcelona

* Copa d'Europa:
** 1972-73, 1973-74
* Lliga d'Espanya:
** 1973-74
* Copa d'Espanya:
** 1972, 1975
** Com a entrenador :
** Campio d´Catalunya i España, infantil.
** 2000-2001 i 2001-202

## Referències

* 1 2 Closa, Antoni [et al.].. Diccionari del Barça. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1999. ISBN 978-84-412-0126-2.
* ↑ «El Barcelona campeón de España de hockey sobre patines juvenil». Mundo Deportivo, 05-05-1967. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 «CINQUANTENARI: 1959 – 2009». HOQUEI CLUB SANT JUST. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 3 «Perfil a rinkhockey.net». rinkhockey.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Para el Barcelona, desplazamiento a Novara». Mundo Deportivo, 10-04-1976. [Consulta: 1r octubre 2015].
# Neferkare III

* Per a altres significats, vegeu «Neferkare III Nebi».
Neferkare III o Neferkare Akhtoy fou un faraó d'antic Egipte de la dinastia d'Herakleòpolis (dinastia IX). És esmentat en un text biogràfic d'Ankhtify, monarca d'Herakompòpolis (Nekhen) i príncep de Moala (a uns 30 km al sud de Tebes), que va dirigir una coalició del seu nomós (el XIII) i el d'Edfú (el II) contra Tebes. El seu nom vol dir 'L'ànima de Ra és bonica'. Akhtoy vol dir "home" i Neferkare "l'ànima de Ra és bonica". La seva residència fou a Herakleòpolis. No és clar que no es tracti d'un altre faraó o que el seu nom correcte sigui Nebkaure (l'ànima de Ra és daurada) Akhtoy.

## Referències

* ↑ William C. Hayes, in The Cambridge Ancient History, vol 1, part 2, 1971 (2008), Cambridge University Press, ISBN 0-521-077915, pp. 464–465.
# Emilia Álvarez Mijares del Real

Emilia Álvarez Mijares del Real (Oviedo, 13 de setembre de 1834-Madrid, 25 de juny de 1909) va ser una poetisa de gran talent, segons l'opinió dels crítics literaris, malgrat ser autodidacta. Els seus poemes estan publicats en Revista de Asturias, La Ilustración Gallega y Asturiana o La Voz de la Caridad.
El seu nom complet, abans de casar-se era Emilia Álvarez Mijares i Vázquez, però en contreure matrimoni amb el també escriptor Timoteo García del Real i Blanco, incorpora el cognom del seu marit al seu.
Com a fruit del seu matrimoni va haver-hi dues filles, ambdues escriptores, Elena García del Real i Matilde García del Real. Poc temps després del naixement de les seves filles, l'any 1859, la família es trasllada i fixa la seva residència a Madrid.

## Producció poètica

Emilia no va cursar estudis que li permetessin comptar amb una titulació acadèmica, però va dur a terme una formació autodidacta que li va permetre haver publicat, a mitjan segle xix, el seu primer poemari, que es titulava Recuerdos y esperanzas (Oviedo, 1850), que seria el seu únic llibre publicat. La seva producció poètica es publicaria a partir d'aquest moment, igual que els articles que escrivia, en mitjans de comunicació com les revistes El Álbum de la Juventud, d'Oviedo; o rotatius de difusió nacional, com La Violeta (Madrid), on va publicar el poema titulat "El penediment" el 3 d'abril de 1864; La Mujer Cristiana (Madrid); El Correo de la Moda (Madrid), on va publicar els poemes:"A mi hija Matilde" en 1866, "La juventud" el 26 de maig de 1868, "A Santa Teresa de Jesús en el tercer centenario de la su muerte" el 19 d'octubre de 1868, i "A un niño artista" el 26 de novembre de 1868; El Trovador del Ebro (Saragossa), on va publicar el 15 de novembre de 1869 "El mendigo"; La Voz de la Caridad (Madrid) on va publicar un gran nombre de poemes i articles en prosa; La Ilustración Gallega y Asturiana (Madrid) i El Álbum Ibero-Americano (Madrid).
També va col·laborar en obres col·lectives de la segona meitat del segle xix, com El romancero español contemporáneo (Madrid, 1863), el Álbum para la abolición de la esclavitud, Poesías dedicadas a S. M. Isabel II al ceder a la Nación la mayor parte de su Real Patrimonio (Madrid: Ribadeneyra, 1865) i Novísimo romancero español (Madrid: Biblioteca de la Enciclopedia Popular Ilustrada, [s. a.]).

## Referències

* 1 2 3 4 Álvarez Mijares del Real, Emilia (1834-1909). MC Biografía Consulta 5 de març del 2017
* ↑ Entrevistas en la Historia. Emilia Mijares del Real. Gracia Noriega, Ignacio. La Nueva España. 28 de marzo de 2005 Consulta 5 de març del 2017
* 1 2 3 Emilia Mijares del Real. Oviedo Enciclopedia Arxivat 2017-03-06 a Wayback Machine. Consulta 5 de març del 2017
* ↑ Álvarez Mijares del Real, Emilia (1834-1909). Enciclonet Consulta 5 de març del 2017

## Bibliografia

* Escritoras españolas del siglo XIX: manual bio-bibliográfico. María del Carmen Simón Palmer. Editorial Castalia, 1991. ISBN 84-7039-600-5.
# Muránska Lehota

Muránska Lehota és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1453.
# Peravia

Peravia és una província de la República Dominicana. Abans de l'1 de gener del 2002, s'incloïa a la nova província de San José de Ocoa i les estadístiques i mapes publicats generalment la relacionen amb l'antiga, més gran, Peravia. Té el nom de la vall de Peravia. Al llarg de la província d’Azua,
Lmita al nord amb la província de San José de Ocoa; a l'est amb la de San Cristobal; a l'oest amb la d'Azua i al sud amb el mar Carib on es troba la Badia de Las Calderas. A la Peravia es troba el Pla de Baní al sud de la Serralada Central, lloc on es troba la capital provincial Baní. Peravia es caracteritza pel seu clima sec i les seves dunes que envolten la costa.
La província, a partir del 20 de juny del 2006, es divideix en els següents municipis i districtes municipals dins d’ells:
* Baní, districtes municipals: Catalina, El Carretón, El Limonal, Paya i Villa Fundación
* Matanzas, districtes municipals: Sabana Buey i Villa Sombrero (D.M.)
* Nizao, districtes municipals: Pizarrete i Santana
Taula ordenable dels municipis segons el cens del 2012:
| Nom | Població total | Població urbana | Població rural |
| Baní | 145.595 | 120.354 | 25.241 |
| Matanzas | 35.414 | 21.441 | 13.973 |
| Nizao | 36.232 | 10.545 | 25.687 |
| Peravia Província | 217.241 | 152.340 | 64.901 |

## Referències

* ↑ Oficina Nacional de Estadistica, Departamento de Cartografia, Division de Limites y Linderos. «Listado de Codigos de Provincias, Municipio y Distritos Municipales, Actualizada a Junio 20 del 2006» (en castellà). Arxivat de l'original el 2007-03-14. [Consulta: 24 gener 2007].
* 1 2 «Nuevo Municipio Matanzas de Provincia Peravia». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ Consejo Nacional de Población y Familia. «Censos y Proyecciones de la Población Dominicana por Regiones, Provincias, Municipios y Distritos Municipales, 2012» (PDF) (en castellà). [Consulta: 11 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Oficina Nacional de Estadística, Statistics Portal of the Dominican Republic
* Oficina Nacional de Estadística, Maps with administrative division of the provinces of the Dominican Republic
# Alexander Kluge

Alexander Kluge (Halberstadt (Alemanya), 14 de febrer de 1932) és director de cinema i escriptor alemany.
Amb cinquanta-cinc films, gairebé tres mil programes de televisió, una abundant obra literària i diversos assajos de teoria política i història del cine, els seus posicionaments influeixen des de fa més de mig segle la vida pública alemanya i europea. Hereu del marxisme il·lustrat de l'«Escola de Frankfurt», però a la vegada ferm continuador de l'esperit col·lectivista dels anys seixanta i setanta, els projectes de Kluge busquen l'obertura i sostenibilitat d'espais d'ús comunitari, «jardins de cooperació enmig de la jungla informativa», segons les seves pròpies paraules.

## Filmografia

* Gelegenheitsarbeit einer Sklavin, 1973, direcció i guió.
* Abschied von gestern
* Die Artisten in der Zirkuskuppel: ratlos
* Die Unbezähmbare Leni Peikert
* Der Große Verhau
* Willi Tobler und der Untergan der 6. Flotte
* In Gefahr und größter Not bringt der Mittelweg den Tod
* Der starke Ferdinand
* Deutschland in Herbst
* Die Patriotin
* Krieg und Frieden
* Der Kandidat
* Die Macht der Gefühle
* Serpentine Gallery Program
* Der Angriff der Gegenwart auf die übrige Zeit
* Vermischte Nachrichten
* Der Eiffelturm, King Kong und die weiße Frau
* Mann ohne Kopf
* Im Rausch der Arbeit
* Abschied von der sicheren Seite des Lebens
* Liebe macht hellsichtig
* Die siamesische Hände
* Krieg ist das Ende aller Pläne
* Woher wir kommen, wohin wir gehen
* Freiheit für die Konsonanten
* Grenzfälle der Schadensregulierung
* Das Kraftwerk der Gefühle
* Dinsterlinge singen Baß
* Die poetische Kraft der Theorie
* Alle Gefühle glauben an einen glücklichen Ausgang
* Nachrichten aus der ideologischen Antike

## Referències

* ↑ Alexander Kluge. Jardins de cooperació. Virreina Centre de la Imatge. Del 4 de novembre de 2016 al 5 de febrer de 2017