OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Julio Baena Álvarez

Juan Julio Baena Álvarez (Alcázar de San Juan, 1925 -) és un director de fotografia espanyol.

## Biografia

Va ser alumne de càmera en la primera promoció de l'Institut de Recerques i Experiències Cinematogràfiques (IIEC) el curs 1947-1948. L'any 1956-57 el van designar com a professor auxiliar de l'assignatura Tècnica de la il·luminació, que s'impartia en el curs tercer de l'especialitat de Camara a l'IIEC. Des de novembre de 1957 fins a novembre de 1964 va ser professor titular d'aquesta matèria a l'Escola Oficial de Cinema. El 1964 va guanyar un concurs convocat per a la provisió de places de professors titulats, càrrec que va mantenir fins a 1972. En el curs 1968-69 també va impartir l'assignatura de teoria del cinema. El 1969 el van nomenar director de l'Escola Oficial de Cinema, càrrec que va ocupar fins al tancament de l'escola el 1975, i el 1971 fou nomenat membre del Consell Superior de Cinematografia. Després fou professor a la Facultat de Ciències de la Informació de la Universitat Complutense de Madrid i assessor tècnic en qüestions cinematogràfiques a RTVE, on va dirigir els programes Hablamos, Los espectáculos i Buenas Noches. L'octubre de 1979 fou nomenat subdirector de programes aliens de RTVE.
Va començar en filmografia el 1959 amb Los golfos de Carlos Saura i el 1960 a El cochecito de Marco Ferreri.
Va obtenir la medalla del CEC a la millor fotografia el 1963 per Cerca de las estrellas, el 1964 per La tía Tula i el 1965 per Con viento solano. També fou director de fotografia a Llanto por un bandido (1964), a les pel·lícules de Raphael Al ponerse el sol (1967) i Digan lo que digan (1968) i a la sèrie de televisió Cuentos y Leyendas.

## Premis

Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics
| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1963 | Millor fotografia | Cerca de las estrellas | Guanyador |
| 1964 | Millor fotografia | La tía Tula | Guanyador |
| 1965 | Millor fotografia | Con el viento solano | Guanyador |

## Referències

* ↑ La Escuela Oficial de Cine como creadora de maestros: Juan Julio Baena, Luis Enrique Torán y Luis Cuadrado per Eva García Marcos
* ↑ ORDEN de 27 de abril de 1971 por la que se determinan nominalmente los miembros que integran el Consejo Superior de Cinematografia.
* ↑ La subdirección de programas ajenos, El País, 19 d'octubre de 1979
* ↑ Marvin D'Lugo Guide to the Cinema of Spain, p. 124
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1963». CEC. Arxivat de l'original el 2019-03-27. [Consulta: 16 juny 2018].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1964». CEC. Arxivat de l'original el 2015-12-11. [Consulta: 16 juny 2018].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1965». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 16 juny 2018].
# Jordi Gemist Pletó

Jordi Gemist Pletó, (en llatí Georgius Gemistus, en grec antic Γεώργιος ὁ Γεμιστός), o també Jordi Pletó (Georgius Pletho, ὁ Πλήθων) va ser un escriptor romà d'Orient que va viure durant una part del segle xiv i a la primera meitat del segle xv.
Segurament va néixer a Constantinoble però va viure la major part de la seva vida al Peloponès i va tenir un alt càrrec sota l'emperador Manuel II Paleòleg. Li van donar el seu nom (Γεμιστός, o Πλήθων 'ple' o 'abundant') pels grans coneixements que tenia en diverses branques de la ciència. Va ser diputat al concili de Florència de l'any 1438 per part de l'església grega, i va acceptar la unió de les esglésies tal com volia l'emperador, tot i que la unió mai no es va fer efectiva.
Quan va ser a Florència va dirigir l'escola platònica a Occident, escola a la que va atreure diversos deixebles entre ells al cardenal Bessarió i a Cosimo de Mèdici, però no gaire temps després el platonisme va desaparèixer. L'any 1441 exercia altre cop un alt càrrec al Peloponès. La data real de la seva mort és desconeguda, però hom diu que viure uns 100 anys.
Va escriure un nombre sorprenent d'obres científiques, dissertacions, tractats, compilacions sobre diversos temes. Els principals són:
* Ἐκ τῶν Διοδώρου καὶ Πλουτάρχου, περὶ τῶν μετὰ τὴν ἐν Μαντινείᾳ μάχην, ἐν κεφαλαίοις διάληψις, o De Gestis Graecorum post pugnam ad Mantineam Duobus Libris Digesta, diversos extractes d'obres de Diodor de Sicília i de Plutarc.
* Περὶ Εἱμαρμένης, De Fato.
* Περὶ Ἀρετῶν, De Virtutibus.
* Orationes duae de Rebus Peloponnesiacis constituendis, una dirigida a Manuel II Paleòleg i l'altra a Teodor II Paleòleg.
* Περὶ ὧν Ἀριστοτέλης πρὸς Πλάτωνα διαφέρεται, De Platonicae atque Aristotelicae Philosophiae Diferentia.
* Μαγικὰ λογία τῶν ἀπὸ Ζωροάστρου ἐξηγηθέντα. Oracula Magica Zoroastris, un assaig sobre la religió dels antics perses.
A més d'aquestes obres, Gemist va fer extractes de la Ῥωμαϊκά (Ro̱maïká, Història de Roma) d'Apià, sobretot de la part referida a Síria, ja que volia explicar la història dels reis macedonis d'aquell territori. Va resumir la περὶ φυτῶν ἱστορία (De historia plantarum, Història de les plantes), de Teofrast i va extractar també la Història dels animals d'Aristòtil. Va fer resums d'obres de Diodor de Sicília sobre els regnes de Mèdia i d'Assíria, de Xenofont, de Dionís d'Halicarnàs, i d'altres autors. Algunes de les obres resumides s'han perdut i només en queden aquests extractes. També va escriure obres sobre retòrica, oracions fúnebres, llibres sobre teoria musical, sobre geografia, com ara una descripció del Peloponès, una geografia de Tessàlia, una obra sobre alguns errors geogràfics d'Estrabó i una traducció llatina de la Geographia de Claudi Ptolemeu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Gemistus, Georgius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 28 desembre 2022].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Filosòfica symploke
# Assassin's Creed Odyssey

Assassin's Creed Odyssey és un videojoc d'acció i aventura històrica desenvolupat per Ubisoft i estrenat el 5 d'octubre del 2018. La trama està ambientada a l'antiga Grècia, concretament durant el període de la Guerra del Peloponès. Odyssey és el primer de la saga Assassin's Creed on et donen a escollir quin personatge vols ser. Els dos protagonistes són Kassandra (portadora de l'àguila) i Alexios. Els dos són germans i van néixer a la ciutat grega d'Esparta.
# Oligosarcus robustus

Oligosarcus robustus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.
Els adults poden assolir 22 cm de llargària. Viu en zones de clima tropical a Sud-amèrica al Rio Grande do Sul (Brasil).

## Referències

* ↑ Menezes, N. A. 1969. Systematics and evolution of the tribe Acestrorhynchini (Pisces, Characidae). Arquivos de Zoologia (São Paulo) v. 18 (núms. 1-2): 1-150.
* 1 2 FishBase (anglès)
# Pita d'Ussher

La pita d'Ussher (Erythropitta ussheri) és una espècie d'ocell de la família dels pítids (Pittidae) que habita els boscos del nord de Borneo.

## Referències

* ↑ «Pita d'Ussher». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29-12-2020 (català)
# Judy Guinness

Heather Seymour Guinness, més coneguda com a Judy Guinness (Dublín, 14 d'agost de 1910 - Matabeleland Septentrional, 24 d'octubre de 1952), fou una tiradora d'esgrima britànica, especialista en floret, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la prova del floret individual del programa d'esgrima. Inicialment els jutges li havien atorgat la medalla d'or però, en un gest de joc net, els va informar que no havien pogut comptar dos cops guanyadors aconseguits per la seva oponent, l'austríaca Ellen Preis. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, fou eliminada en sèries en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat del món d'esgrima, el edicions de 1933 i 1934.
Era filla d'Henry Guinness, un enginyer, banquer i polític irlandès. El 1934 es va casar amb el pilot de carreres Clifton Penn-Hughes, que va morir en un accident d'avió. El 1942 es va tornar a casar amb John Henning. Va morir el 1952 a Springhare Farm, Rhodèsia.

## Referències

* ↑ "The 10 most sporting gestures", The Guardian, 29 March 2009
* 1 2 3 «Olympedia – Judy Guinness Penn-Hughes». [Consulta: 7 agost 2023].
# La Valldan (Odèn)

* Aquest article tracta sobre l'entitat de població d'Odèn. Vegeu-ne altres significats a «la Valldan».
La Valldan és una de les nou entitats de població del municipi d'Odèn (Solsonès).

## Situació

Està situada a l'extrem occidental del terme, a la vall de la rasa de la Valldan i damunt la vila d'Oliana (Alt Urgell), a uns 685 msnm.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| Any | Nucli urbà | Nucli urbà | Nucli urbà | Poblament dispers | Poblament dispers | Poblament dispers | Total |
| Any | Homes | Dones | Total | Homes | Dones | Total | Total |
| 2000 | 0 | 0 | 0 | 12 | 9 | 21 | 21 |
| 2001 | 0 | 0 | 0 | 10 | 9 | 19 | 19 |
| 2002 | 0 | 0 | 0 | 11 | 9 | 20 | 20 |
| 2003 | 0 | 0 | 0 | 11 | 9 | 20 | 20 |
| 2004 | 0 | 0 | 0 | 12 | 9 | 21 | 21 |
| 2005 | 0 | 0 | 0 | 12 | 9 | 21 | 21 |
| 2006 | 0 | 0 | 0 | 12 | 9 | 21 | 21 |
| 2007 | 0 | 0 | 0 | 13 | 9 | 22 | 22 |
| 2008 | 0 | 0 | 0 | 12 | 9 | 21 | 21 |
| Font: INE ||||||||

## Referències

* ↑ «La Valldan (Odèn)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Nom vernacle

Un nom vernacle, nom vulgar o nom comú és el nom amb el qual es coneix popularment un tàxon o organisme, en contraposició amb el seu nom científic.
Els noms vulgars poden provenir del llenguatge comú o ser traduccions de noms científics.
Així doncs, tenen la doble funció d'identificar una espècie en un àmbit geogràfic concret i oferir un nom més comprensible que el nom científic en llatí.
Per exemple, «guepard» és el nom vulgar d'Acinonyx jubatus i «margarida de prat» és el de Leucanthemum vulgare.

## Referències

* ↑ «nom comú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Nom vernacle». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Fedra (pel·lícula de 1956)

Fedra és una pel·lícula espanyola de 1956 basada en el mite grec de Fedra (filla de Minos i Pasífae), segons l'obra de Sèneca, dirigida per Manuel Mur Oti i protagonitzada per Emma Penella, Enrique Diosdado i Vicente Parra.
Mur Oti mostra l'eterna vigència del relat tràgic i el mite ambientant-lo en un context immortal alhora que conté trets contemporanis emmarcats en els anys cinquanta, en un poble de pescadors de Llevant; amb això aconsegueix un gran clímax emocional, on la protagonista Emma Penella malbarata sensualitat dins d'una societat obscurantista i tremendament tancada.

## Argument

En un petit poble de pescadors viu Estrella, una jove indomable requerida d'amors per tots els homes del poble, als qui sempre rebutja. Al poble arriba un dia un ric armador, Juan, que s'enamora d'ella i honestament li demana matrimoni, però esperarà fins que ella li vulgui. Passats els dies arriba al poble un noi del qual Estrella s'enamora perdudament: Fernando (l'Hipòlit del mite grec), fill del ric armador. Naturalment Estrella no és corresposta i en assabentar-se que Fernando és fill de Juan, per a estar prop d'ell té la mala idea de casar-se amb el seu pare. La convivència es fa insuportable i una nit en la qual Juan ha sortit amb la seva flota pesquera i bufa un incessant i embogidor vent de llevant, Estrella li confessa a Fernando tota la veritat. Est fuig covardament i ella li persegueix. Les velles bruixes del poble ho veuen tot. Estrella aconsegueix Fernando i aquest la colpeja sàdicament amb una assot.
Quan Juan torna amb els seus vaixells veu les ferides d'Estrella i obliga el seu fill a embarcar-se i sortir enmig del temporal. Fernando cau a l'aigua i s'ofega. Les velles bruixes del poble culpen a Estrella d'aquesta mort i la persegueixen pels penya-segats, però ella aconsegueix escapar. L'endemà al matí veu el cadaver de Fernando surant en el mar, neda fins ell i l'arrossega amb ella a les profunditats de l'oceà.

## Repartiment

* Emma Penella - Estrella
* Enrique Diosdado - Don Juan
* Vicente Parra - Fernando
* Manuel de Juan - Matías
* Raúl Cancio - Vicente
* Rafael Calvo - Pedro
* Porfiria Sanchíz
* Alfonso Rojas
* Ismael Elma
* Xan das Bolas
* Mariano del Cacho
* José Riesgo

## Premis

Emma Penella va obtenir la Medalla del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics a la millor actriu per la seva interpretació.

## Referències

* ↑ Guía del cine español. Cátedra, 2007. ISBN 8437624198 [Consulta: 1r març 2017].
* ↑ Mira p.237
* ↑ Presentació de Fedra. Historia del nuestro cine. RTVE
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1956». CEC. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 7 febrer 2017].

## Vegeu també

* Fedra (pel·lícula de 1962)
# Pol·laciúria

La pol·laciúria és un símptoma urinari, component de la síndrome miccional o de la síndrome prostàtica, caracteritzat per l'augment del nombre de miccions (freqüència miccional) durant el dia, que solen ser d'escassa quantitat i que reflecteix una irritació o inflamació del tracte urinari. Sol acompanyar-se de nictúria i d'altres símptomes de la síndrome miccional com tenesme vesical i disúria.
La causa més freqüent de pol·laciúria sol ser una infecció urinària, sobretot en dones.
Durant la gestació en la dona es considera com a signe normal, encara que s'ha de descartar l'existència d'infecció urinària.
En homes, especialment en majors de 50 anys, també s'ha de descartar una infecció, però també cal diferenciar una hiperplàsia benigna de pròstata d'un càncer de pròstata.
També pot presentar com a símptoma d'irritacions d'òrgans adjacents al tracte urinari com vulvovaginitis, i més rarament: apendicitis, endometritis, colitis.
Alguns medicaments com la difenhidramina poden causar pol·laciúria.
# Joseph Musonda

Joseph Musonda (Kalulushi, 30 de maig de 1977) és un exfutbolista zambià de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Zàmbia.
Pel que fa a clubs, destacà a Nkana.

## Referències

* ↑ Joseph Musonda Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Joseph Musonda - Century of International Appearances RSSSF
* ↑ Joseph Musonda - Century of International Appearances
* ↑ FIFA.com «Musonda: We believe in ourselves» (en anglès). FIFA.com, 17-01-2013. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-02-16. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ Joseph Musonda a National-Football-Teams.com (anglès)
# Jordi Ginés i Soteras

Jordi Ginés i Soteras (Barcelona, 19 de juny de 1930 - Sant Pere de Ribes, 11 de juny de 1996), conegut pel seu nom d'artista Gin, fou un dibuixant d'humor i caricaturista català, considerat un referent de l'humor gràfic de la segona meitat del segle xx.

## Biografia

Va començar a dibuixar a la revista Don José, que dirigia Mingote, i treballà amb el dibuixant Carlos Conti. Després passà per l'Editorial Bruguera. Formà part de l'equip creador de Barrabás i d'El Papus, dues de les revistes satíriques més importants de la transició. Fou director artístic d'El Jueves, de Titanic i altres publicacions. Treballà per a revistes estrangeres com Playboy, Stern o Lui, i participà en pel·lícules d'animació com El mago de los sueños (1966). a principi dels anys 1970 va produir algunes historietes amb personatges de Disney per al mercat escandinau, també va treballar per l'agència Bardon Art, aquesta agència treballava pel mercat de còmic infantil anglès de la mà de l'editorial Fleetway Publications.
Exercí de director artístic de diverses revistes, i l'ànima de Matarratos, Barrabás, El Papus, Nacional Show, Titanic, i especialment El Jueves de la qual va ser editor. Pare i mestre de diverses generacions d'humoristes, es nota la seva influència soterrada sobre gran part dels que es dediquen a l'humor gràfic actual. L'any 1997, rebé a títol pòstum el Premi d'Honor Gat Perich.
La Fundació Gin vetlla per la pervivència del seu llegat mitjançant exposicions, llibres i altres activitats.

## Referències

* ↑ «Jordi Ginés i Soteras». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sitges ret un homenatge a l'humor gràfic de Gin i Mingote». Eix Diari, 08-07-2019.
* ↑ Moreno Santabarbára, F. Revistas de Humor infantiles i juveniles (en castellà). nº 7. Panini España S.A, p. 208 (Del Tebeo al Manga, una historia de los cómics). ISBN 978-84-9885-222-6.
* ↑ «Dia a Dia: 7 de febrer» (pdf). Capçalera, maig/juny 1998, pàg. 38 [Consulta: 13 setembre 2020].

## Bibliografia

* Guiral, Antoni. Fundació Gin/Ajuntament de Sitges. Gin, l'artista elegant. Barcelona: Norma Editorial, 2007, p. 248. ISBN 9788498471717.
* Soler, Jordi «Jordi Ginés «Gin»». Presència, 19-02-1995, pàg. 32- 37.

## Enllaços externs

* «Jordi Ginés (catàleg)». Inducks.
* Capdevila, Jaume «Un genio anda suelto». Gargots, 2, 16-09-2008, pàg. 10-15.
* Fundació Gin.
# August Mau

August Mau (Kiel, 15 d'octubre de 1840 - Roma, 6 de març de 1909) va ser un destacat historiador i arqueòleg alemany que va treballar amb l'Institut Arqueològic Alemany (Deutsches Archäologisches Institut) mentre estudiava i classificava les pintures romanes de Pompeia, destruïda per una erupció volcànica l'any 79 dC. Les pintures es trobaven en molt bon estat de conservació per la cendra volcànica que cobria la ciutat. Mau va dividir per primera vegada aquestes pintures en els quatre estils pompeians que encara s'utilitzen com a classificació.
Mau va néixer a Kiel, on va llegir Filologia clàssica a la Universitat de Kiel, i després a la Universitat de Bonn. Es va traslladar a Roma per motius de salut l'any 1872, on va esdevenir secretari de l'Institut Arqueològic Alemany i va catalogar els fons de la seva extensa biblioteca. Els seus interessos es trobaven sobretot a Pompeia, amb inscripcions i pintures murals romanes, on es va basar en l'obra anterior publicada per Wolfgang Helbig i Giuseppe Fiorelli.
Mau va morir a Roma el 1909.

## Publicacions

* Pompejanische Beiträge. Reimer, Berlin 1879
* Geschichte der decorativen Wandmalerei in Pompeji. Reimer, Berlin 1882.
* Führer durch Pompeji. Furchheim, Naples 1893
* Pompeji in Leben und Kunst. Engelmann, Leipzig 1900
* Katalog der Bibliothek des Kaiserlich Deutschen Archäologischen Instituts in Rom. Löscher, Rome In parts, 1913–1932,
# Nom trivial

En química, un nom trivial és un nom comú o nom vernacular; és un nom no sistemàtic o un nom no científic. Això és, que el nom no està reconegut d'acord amb les regles de cap sistema formal (per exemple la nomenclatura IUPAC) de nomenclatura. Un limitat nombre de noms trivials químics es conserven i són encara part de la nomenclatura.
Molts noms trivials encara es fan servir pel fet que els seus equivalents formals es consideren massa dificultosos per a l'ús quotidià. Per exemple l'àcid tàrtric, que és un compost que es troba al vi, té el nom sistemàtic d'àcid 2,3-dihidroxibutandioic.
Els noms trivials sovint sorgeixen del llenguatge comú; en la química poden provenir d'usos històrics en, per exemple l'alquímia. Molts noms trivials són de dates anteriors a les institucions de les convencions formals de nomenclatura. Freqüentment els noms trivials deriven d'algunes propietats notables de les coses, per exemple, la lecitina, el nom comú pel fosfatidilcolina, va ser originàriament aïllada del rovell d'ou. La paraula està encunyada de la paraula en grec pel rovell del'ou.
Generalment els noms trivials no són útils per a descriure les propietats essencials (com l'estructura molecular o les relacions filogenètiques) de les coses a les que sonen el nom i en alguns casos són ambigus o portaran a diferents significats en diferents indústries o en diferents regions geogràfiques.

## Exemples

* Cloroform — Triclorometà
* Etilè — Etè
* Freó — Clorofluorocarboni
* Cafeïna — 1,3,7-trimetil-1H-purina-2,6(3H,7H)-diona
* Colesterol — 10,13-dimetil-17-(6-metilheptà-2-yl)-2,3,4,7,8,9,11,12,14,15,16,17-dodecahidro-1H-ciclopenta[a]fenantren-3-ol
* Sal comuna — clorur de sodi
* Potassa — carbonat de potassi
* Vitriol — àcid sulfúric
* Aigua — Oxidan o òxid d'hidrogen

## Referències

* ↑ trivial name. (2010). In Merriam-Webster Online Dictionary. Retrieved August 6, 2010 «Enllaç».
* ↑ Dalmeijer, G.W., M.R. Olthof, P. Verhoef, M.L. Bots, and Y.T. van der Schouw. "Prospective study on dietary intakes of folate, betaine, and choline and cardiovascular disease risk in women." European Journal of Clinical Nutrition 62.3 (March 2008): 386(9). Academic OneFile. Gale. Retrieved 6 Aug. 2010
* ↑ Theodore Gobley "Sur la lécithine et la cérébrine"; Journal de Pharmacie et de Chimie 1874,t20, 98–103, 161–166". .
# FK Sarajevo

El Fudbalski klub Sarajevo és un club bosnià de futbol de la ciutat de Sarajevo.

## Història

El FK Sarajevo va ser fundat el 24 d'octubre de 1946 amb la fusió dels clubs Udarnik i Sloboda. El seu primer nom va ser S.D. Torpedo. Jugà el seu primer partit el 3 de novembre i l'any següent canvià el nom a S.D. Metalaca Sarajevo, abans d'adoptar el nom actual el 1949. Ràpidament ascendí a la primera divisió iugoslava on es mantingué de forma estable quasi totes les temporades. L'any 1967 es proclamà campió iugoslau per primer cop, trencant un seguit de triomfs serbis i croats. L'any 1985 repetí campionat, amb jugadors destacats com Safet Sušić.

## Palmarès

* Lliga iugoslava de futbol 2: 1966-1967, 1984-1985
* Lliga bosniana de futbol 5: 1998-1999, 2006-2007, 2014-2015, 2018-2019, 2019-2020
* Copa bosniana de futbol 7: 1996-1997, 1997-1998, 2001-2002, 2004-2005, 2013-2014, 2018-2019, 2020-2021
* Supercopa bosniana de futbol 1: 1996-1997

## Entrenadors destacats

* Miroslav Brozović
* Boško Antić
* Fuad Muzurović
* Husref Musemić

## Jugadors destacats

| Boško Antić Ibrahim Biogradlić Mirsad Fazlagić Asim Ferhatović Faruk Hadžibegić Dragan Jakovljević Sead Jasenković Davor Jozić Selmo Dzukljan | Refik Muftić Husref Musemić Vahidin Musemić Džemaludin Mušović Fuad Muzurović Predrag Pašić Fahrudin Prljača Boško Prodanović | Ferid Radeljaš Srebrenko Repčić Safet Sušić Sreten Šiljkut Edhem Šljivo Želimir Vidović Džemal Berberović Alen Škoro |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Sarajevo a uefa.com (anglès)
# Nil de Rodes

Nil de Rodes (en llatí Nilus, en grec antic Νεῖλος "Neilos")) fou un bisbe o arquebisbe de Rodes, i era metropolità cap a l'any 1360. No era nadiu de Rodes sinó que es diu que havia nascut a l'illa de Quios.
Va escriure diverses obres de les quals la principal va ser una curta història dels nou concilis ecumènics celebrats fins a la seva època, publicada a París el 1615 com apèndix del Nomocanon de Foci. Va escriure també algunes obres sobre gramàtica.

## Referències

* ↑ 3.Nilus of Rodhes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1203
# Pol·lini

Un pol·lini és una massa compacta i cerosa de grans de pol·len, sovint constituïda per tot el contingut d'una teca o d'una sola antera, que es transfereixen durant la pol·linització com una sola unitat. Aquest procés ocorre regularment en determinades plantes, com ara les orquídies i algunes espècies de la família Asclepiadàcies. Altres espècies vegetals dispersen els seus grans de pol·len ben travats en grups d'una forma determinada. Per exemple, en els brucs sempre estan agrupats de quatre en quatre i és per aquest motiu que, d'aquest tipus de pol·len, se'n diu tètrades.
Les orquídies tenen pol·linis ben definits que formen masses considerables amb una estructura d'orgànul que constitueix el que s'anomena pol·linari. Els pol·linaris de les orquídies sovint són claviformes, molt atenuats a la part terminal, on hi ha un curt apèndix estèril anomenat caudícula. A l'extrem d'aquesta caudícula hi ha una zona manifestament dilatada que forma un petit disc enganxifós anomenat retinacle. Normalment, es projecten dins de la part mitjana del que en l'estructura floral de les orquídies es coneix com a columna. Així, doncs, la combinació de pol·lini, caudícula i retinacle constitueix el pol·linari.

## Referències

* ↑ «pol·lini | enciclopèdia.cat». [Consulta: 7 novembre 2018].