OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Li Meng

Li Meng :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 李蒙 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 李蒙 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Li.
Li Meng (mort el 194) va ser un general militar servint sota el senyor de la guerra Dong Zhuo durant el període de la tardana Dinasta Han Oriental de la història xinesa. Després que Dong Zhuo va morir a mans del seu propi fill adoptiu Lü Bu en un complot de Wang Yun, ell va anar a servir a Wang Yun per un curt període.

## En la ficció

Més tard eixe mateix any (192), els partidaris de Dong Zhuo dirigits per Li Jue, Guo Si, Fan Chou, i Zhang Ji arribaren a la ciutat de Chang'an. Li Meng i el seu amic Wang Fang feren un pacte secret amb els partidaris i obriren junts les portes de Chang'an, permetent als lleials de Dong Zhuo entrar en la ciutat. Li Meng i Wang Fang llavors es van unir als partidaris en contra del seu nou senyor Wang Yun.
Dos anys més tard els partidaris prengueren sota el seu control Chang'an i al jove Emperador Xian (194). Un exèrcit procedent de l'oest, de la Província Liang, s'aproximava a Chang'an i era dirigit per Ma Teng i Han Sui. Durant la batalla, Li Meng va lluitar amb el fill major de Ma Teng Ma Chao i va perdre. Li Meng va ser derrotat novament poc després i tractà d'escapar, però va ser capturat i escapçat.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Enllaços externs

* Biografia de Li Meng a kongming.net (anglès)
# Mani Acili Glabrió (tribú)

Mani Acili Glabrió (llatí: Manius Acilius Glabrio) va ser un magistrat romà.
Va ser tribú de la plebs, però no se sap en quina data. Va fer aprovar la llei Acilia de Repetundis que incloïa la prohibició d’ampliatio i comperendinatio. Valeri Màxim menciona una Lex Cecília, que segurament s'ha d'interpretar com a Lex Acilia.

## Referències

Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870, pàg. 271b (v. 2).
# Farang

Farang és una pel·lícula francesa de 2023 dirigida per Xavier Gens. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

En Sam és un reclús exemplar però, durant un permís, el passat l'atrapa i un accident només li deixa una opció: escapar. Cinc anys després, ha refet la seva vida a Tailàndia on forma la família amb què sempre ha somiat. Però en Narong, el padrí local, l'obliga a tornar a la delinqüència. La seva única manera de ser lliure serà venjar-se per tot allò que li han pres.

## Repartiment

* Nassim Lyes: Samir "Sam" Barda
* Olivier Gourmet: Narong
* Yothin Udomsanti: Kasem
* Vithaya Pansringarm: Hansa
* Sahajak Boonthanakit: Sombat
* Loryn Nounay: Mia
* Chananticha Tang-Kwa: Dara
* Alix Poisson: l'orientadora
* Patrick Ligardes: l'instructor de la presó

## Producció

El rodatge va tenir lloc entre el febrer i l'abril de 2022. Va tenir lloc durant una setmana a París i a la presó de Fresnes i 35 dies a Tailàndia, principalment a Phuket, Chanthaburi, Bangkok i al poble de Bang Chan.

## Referències

* ↑ «Farang : critique d’un excellent The Raid à la française» (en francès), 23-06-2023. [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Farang : Un coup de pied bien placé dans ton ciné» (en francès). Eklecty City, 27-06-2023. [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Farang». Goita què fan, ara!. [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Plus fort que John Wick ? Ce film d'action français « brutal et fulgurant » ne sort pas sur Netflix !», 23-05-2023. [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «Farang» (en francès). Scriptoclap. [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Dans l'actualité du groupe Transpa» (en francès). Afcinema, 06-08-2024. [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Les secrets de tournage du film Farang» (en francès). AlloCine. [Consulta: 6 agost 2024].
# La guerra de Miguel

La guerra de Miguel (anglès: Miguel's War) és una pel·lícula documental, dirigida per Eliane Raheb i estrenada el 2021. Coproducció de companyies d'Alemanya, Líban i Espanya, la pel·lícula és un retrat de Michel Jleilaty, un homosexual del Líban que ha viscut a Espanya d'adult sota el nom assumit de Miguel Alonso, mentre repassa els traumes infantils que el van fer escapar de la seva pàtria. S'ha subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar al programa Panorama del 71è Festival Internacional de Cinema de Berlín, on va guanyar el premi Teddy al millor llargmetratge de temàtica LGBTQ, i va ocupar el segon lloc al Premi del Públic Panorama.

## Referències

* 1 2 La guerra de Miguel a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Alfonso Rivera, "Review: Miguel's War". Cineuropa, març 9, 2021.
* ↑ Jay Weissberg, "‘Miguel's War’ Film Review: A Gay Lebanese Man Strives to Make Peace With His Past". Variety, març 12, 2021.
* ↑ "'Miguel's War' erhält Teddy Award" Arxivat 2022-01-27 a Wayback Machine.. RBB Fernsehen, juny 19, 2021.
* ↑ Scott Roxborough, "‘Herr Bachmann’ Wins Berlin Festival Audience Award". The Hollywood Reporter, juny 20, 2021.
# Bernat Güell

Bernat Güell (Girona, 1378? - Girona, 1430) fou un jurista català, que exercí d'advocat i jutge ordinari a la ciutat de Girona durant el segle xv.
Es va llicenciar en dret econòmic, i va col·laborar amb Tomàs de Mieres en la creació el 1430 de l'aplec dels usos i costums de Girona i diòcesi.

## Referències

* ↑ «Bernat Güell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Tehom

Tehom (en hebreu תְּהוֹם, "les profunditats" o "abisme") és la gran profunditat de les aigües primordials de la creació descrites a la Bíblia. És esmentada per primer cop al llibre del Gènesi 1:2: "I la terra estava desordenada i buida, i les tenebres estaven sobre la faç de l'abisme. I l'Esperit de Déu es movia sobre la faç de les aigües.". (Versió King James)
Va ser a partir d'aquest lloc que les aigües del Diluvi van tenir el seu origen (Gènesi 7:11).

## Origen Babiloni

Tehom és una paraula d'origen accadi, amb la mateixa arrel que Tiamat que va ser el nom de la deessa de l'oceà primitiu, enemiga del déu creador que figura en la seva mitologia. El déu babiloni Marduk l'encadenà en els pous de l'abisme i la partí per la mitat, de la seva mitat superior crear el cel i de la seva mitat inferior crear la terra ferma.
# Escut de Viver i Serrateix

Tot i que Viver i Serrateix no disposa d'un escut oficial, l'escut oficiós, emprat per l'Ajuntament, té el següent blasonament:
    Un escut quadrilong, un teix amb una serra sobreposada i un castell dalt d'un turó.
La versió emprada per l'ajuntament no té color, però moltes representacions de l'escut empren un camper d'or. El teix amb una serra sobreposada és l'escut tradicional de Serrateix. És un escut parlant, que fa referència al nom del poble (serra-teix). El castell és segurament una representació del Castell de Viver.

## Referències

* ↑ «Viver i Serrateix». Ajuntament de Viver i Serrateix. [Consulta: 19 agost 2015].
# Fago

Fago és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca de la Jacetània. Té 31 habitants i està situat a una altitud de 888 m.
La temperatura mitjana anual és de 10° i la precipitació anual, 1100 mm.
L’any 2007, Miguel Grima, alcalde de la localitat en aquell moment, afiliat al PP, va ser assassinat i es va condemnar pel crim el guarda forestal Santiago Mainar, qui manté la seva innocència.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Fago». Arxivat de l'original el 2016-05-28. [Consulta: 1r setembre 2016].

## Vegeu també

* Llista de municipis d'Osca

## Enllaços externs

* Informació diversa sobre Fago Arxivat 2008-09-29 a Wayback Machine. (castellà)
# Les Contamines-Montjoie

Les Contamines-Montjoie és un municipi francès, situat al departament de l'Alta Savoia i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 1999 tenia 1.129 habitants.
Aquest municipi està situat en una vall orientada de nord a sud, amb la sortida al nord vers Saint-Gervais-les-Bains i al sud, a través del Col du Bonhomme, es pot accedir a Itàlia. La part oriental topa amb el massís del Mont Blanc, amb cims com Dômes de Miage (3673 m) i l'Aiguille de Bionnassay (4052 m). A l'est les muntanyes són més baixes, amb el Mont Joly (2525 m) i les pistes d'esquí.
A la vall també s'hi pot trobar la interessant església de Nôtre-Dame-de-la-Gorge. També s'hi poden trobar els Llacs Jovet (2174 m).
# Mani Curi (tribú de la plebs 58 aC)

Mani Curi (en llatí Manius Curius), en algunes fonts anomenat Curtius va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Cúria, una família romana d'origen plebeu. Va ser un amic de Ciceró i parent (consobrinus) de Gai Celi Calde. va ser qüestor urbà l'any 61 aC i tribú de la plebs el 58 aC. Ciceró esperava que el protegiria contra les maquinacions de Publi Clodi Pulcre. Més tard Ciceró li va escriure una carta quan era procònsol a alguna província, però no se sap de quina província va ser governador. En el discurs Post reditum in senatu que va fer Ciceró quan va tornar del seu exili, diu que havia estat qüestor del pare de Curi, quan se sap que ho va ser de Sext Peduceu. Aquesta contradicció acostuma a ser resolta explicant que segurament Curi era fill adoptiu de Peduceu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 903.
# Biniés

Biniés és un poble de la província d'Osca, al municipi aragonès de la Canal de Berdún, a la comarca de la Jacetània i partit judicial de Jaca. Depèn eclesiàsticament del Bisbat de Jaca.
La seva població és de 49 habitants (2010).

## Geografia

La localitat de Biniés està situada a 698 metres d'altura a una distància de 30 km de la ciutat de Jaca, la capital de la seva comarca, del seu partit judicial i del seu bisbat.

## Història

Segons Agustín Ubieto Arteta, la primera cita del poble és de 1042, rebuda en l'edició pel seu germà Antonio Ubieto Arteta del Cartulario de Sant Juan de l Penya, I, en Textos Medievales, 6 (València, 1962), i documenta les variants Binies, Biniesse, Biniessi, Biniese, Binue, Bimese, Benies, Uines, Vinies i Veniesse.

## Demografia

| 1362 f | 1495 f | 1842 | 1857 | 1860 | 1877 | 1887 | 1897 | 1900 |
| - | - | 192 | 381 | 391 | 272 | 300 | 311 | 275 |
| 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 |
| 273 | 274 | 230 | 237 | 217 | 192 | - | - | - |
| 1992 | 1994 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 |
| - | - | - | - | - | - | 68 | 65 | 62 |
| 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 |
| 62 | 57 | 58 | - | 56 | 51 | 50 | 49 | - |
| 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | - |
1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret. Fuent: Intercensal en l'INE, Series de población en l'INE Arxivat 2022-02-20 a Wayback Machine. y Relación d'unidatz poblacionals en l'INE. :

## Patrimoni natural

Hi ha la famosa font de Biniés al riu Veral.

## Llocs d'interès

* Castell de Biniés, un castell del segle xi de planta rectangular amb cinc torres.
* Església de Sant Salvador de Biniés, una església en estil barroc.

## Referències

* ↑ (es) Ubieto Arteta, Agustín: Toponimia aragonesa medieval, València, 1972, pàgina 61.
# Temple Jin Long Si

El Temple Jin Long Si (xinès tradicional: 金龍寺, xinès simplificat: 金龙寺, pinyin: Jīnlóng Sì), situat sobre un turó a Lorong How Sun (Singapur), és un temple únic "san-jiao" (tres religions), amb els seus ensenyaments derivats dels llibres de budistes, taoistes i confucianistes.
Conegut originalment com Jin Long Miao, es va constituir sota un fideïcomís i es va establir com a missió religiosa i de caritat el 1941 i tenia també moltes deïtats taoistes úniques com Nan Wu Wu Ji Sheng Mu i Pan Gu.
Hi ha un arbre de l'espècie Ficus religiosa nascut a la dècada de 1880 i que és el més vell i gran d'aquesta espècie que es coneix Singapur, segons les verificacions fetes per la Nature Society Singapore (NSS) i la Junta de Parcs Nacionals (Nparks). Va néixer d'una de les dotze llavors que van portar els monjos de Sri Lanka al segle XIX. Té una edat aproximada de 120 anys (2007), fa més de 30 metres d'alçada i té una circumferència de 8,5 metres.
El 2003 l'Autoritat de Reurbanització Urbana (URA) va emetre una ordre d'adquisició de terrenys sobre la parcel·la que pertany al temple com a part del pla de reurbanització de l'URA per a la construcció d'una via de trànsit massiu ràpid. De seguida es van emprendre diverses iniciatives per salvar el temple i l'arbre Bodhi. Finalment, el 2008 el temple es va traslladar a un lloc temporal i, després, a la seva ubicació actual a l'avinguda Tai Seng i es va establir que l'arbre de Bodhi es preservés com a part de les condicions de licitació per a la reurbanització del lloc.

## Referències

* ↑ Chinatownboy. «Chinese Temples: 24. Jin Long Si 金龙寺», 26-08-2006. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ «Singapore VR - Jin Long Si Temple - Bodhi tree», 28-09-2013. Arxivat de l'original el 2013-09-28. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ Karamjit Kaur «Temple to go to make way for MRT Circle Line». The Straits Times, 21-01-2003.
* ↑ Mulchand, Arti «100-year-old tree may save temple». The Straits Times, 21-04-2006.
* ↑ Hui Yee, Tan «Visitors flock to save revered Bodhi Tree». The Straits Times, 19-08-2006.
* ↑ «Land acquisition case - Jin Long Si Temple case». [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ Tan, Ria. «High Court dismisses bid to save temple site but Bodhi tree to be saved». [Consulta: 17 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Picture gallery of Jin Long Si Temple and its Bodhi tree Arxivat 2006-08-21 a Wayback Machine.
# Fagolisosoma

Un fagolisosoma, en anglès: phagolysosome, és un cos citoplasmàtic que es forma per la fusió d'un fagosoma, o partícula ingerida, amb un lisosoma que conté enzims hidrolítics. Després de la fusió, les partícules d'aliment o patògens continguts dins el fagosoma estan normalment digerits pels enzims continguts dins el lisosoma. La fagocitosi origina la formació de fagolisosomes. És comú en funcions immunològiques de macròfags i formen el lloc on s'hostatgen diversos agents infecciosos incloent la Leishmania.

## Enllaços externs

* «Fagolisosoma» (en anglès). Medical Subject Headings.
# Lechriodus aganoposis

Lechriodus aganoposis és una espècie de granota que viu a Indonèsia i Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Bickford, D. 2004. Lechriodus aganoposis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 24 d'abril del 2008.
# Feixa de Viu

La Feixa de Viu és un feixà acinglerat del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, en el territori de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, dins del territori de l'antic poble de Perauba.
Està situada a l'esquerra del barranc del Vinyal, al davant i al sud-oest del Feixanc de les Vaques, a ponent de la Culla de l'Óssa i al nord del Corral del Mestre. És al nord-est del Boïgot del Mestre i, tot i que lluny, també de la Torre de Perauba.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# L'informatiu

L'informatiu és el programa informatiu en català de Televisió Espanyola. Va començar a emetre's el 15 de juny de 1975 en castellà i sota el nom de Miramar, però el 3 d'octubre de 1977 es va realitzar íntegrament en català, sent el primer informatiu televisat en aquest idioma.
El 2 d'octubre de 1978, amb un canvi de programació del circuit català de TVE, el programa canvia de nom a Crònica i, al cap de poc, es crea una segona edició al segon canal anomenat Crònica 2. L'estiu de 1981 desapareix l'edició nocturna i torna a canviar el nom per Migdia, tot i que aquell octubre va recuperar el nom de Miramar. Finalment, el 21 de gener de 1986 es varen ajuntar els programes Miramar i Comarques (programa de notícies i reportatges comarcals) sota el nom de L'informatiu, noms que s'ha mantingut des de llavors.
L'informatiu va arribar a tenir quatre edicions (L'informatiu matí, L'informatiu migdia, L'informatiu vespre i L'informatiu cap de setmana), però la del vespre va desaparèixer com a tal el 23 de setembre de 2013, quan es va incloure dins del programa Vespre a La 2. Des del 24 de setembre de 2012 s'emet un butlletí a les 15:55 a La 1, després de la primera edició del Telediario.
Des de finals de setembre de 2020 l'edició de dilluns a divendres de 13:55 a 14:10 s'emet a La 1. I s'emet una segona vegada a les 14:15 fins a les 14:30 a La 2

## Referències

* ↑ «Miramar (1r informatiu en català)». [Consulta: 4 juliol 2022].
* ↑ «Nova programació d'estiu». Avui. Barcelona: Premsa Catalana S.A.
* ↑ «TVE Catalunya sustituye L'Informatiu Vespre por un magazine» (en castellà), 18-09-2013. [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ «La 1 oferirà un informatiu diari en català de 8 minuts després del 'Telediario 1'». Ara. Barcelona: Edició de Premsa Periòdica Ara, SL.

## Enllaços externs

* L'informatiu - Lloc web oficial
# Binixiflat

Binixiflat és un grup de teatre de titelles fundat a Palma per Biel Porcel l'any 1979 i refundat a Arenys de Munt el 1985.
Amb anterioritat a la formació del grup, el seu impulsor havia estat integrant, primer, entre 1973 i 1975, de la companyia sollerica Teresetes Nussa i, posteriorment, entre 1977 i 1979, de Drac Mans de Palma. Els seus muntatges anaven adreçats a un públic infantil i eren fets a base d'esquetxos a partir de rondalles, textos d'autors com Gianni Rodari i cançons infantils; una línia de treball que després va continuar amb Binixiflat. El nom del grup, suggerit pel filòleg Francesc de Borja Moll, evoca, amb el prefix bini- (d'origen àrab, tan típic de la toponímia illenca i que equival a «fill de») i l'adjectiu xiflat (castellanisme que indica pèrdua del seny o bogeria transitòria), el motiu del món al revés, del país imaginari on tot és possible. Durant l'etapa mallorquina, el grup dugué a cap més de cinc-centes representacions amb espectacles com Rondaies i Teresetes (1977), Juguem a fer teatre (1978), Flat-flat (1979), Camina, caminaràs (1980) i Ratarum rataràs (1981).
Ja dins el panorama titellaire català, en el qual Porcel va treballar sobretot com a solista, cal esmentar L'Isidre i la lluna (1985), presentat el mateix any a la Fira de Teatre al Carrer de Tàrrega; La gàbia (1986), una acció itinerant de carrer i sense paraules, de caràcter experimental i adreçada al públic adult, que també es va estrenar a Tàrrega; Pasqual (1988); En Pere Beneit (1989), una versió per a titelles de la rondalla mallorquina recollida per Antoni M. Alcover; El gegant sempre té gana (1992), a partir d'un conte popular suec, i En Joan de la carbassa gran (1994), una adaptació del conte d'en Patufet. També destaca el muntatge Ludus (1992), sense paraules i amb música de Lluís Petra, i un dels espectacles més ambiciosos de la companyia que combina les tècniques de la llum negra i blanca. Altres títols emblemàtics que il·lustren la història del grup són: El peix d'or (1995); La llegenda dels Nats (1997); Rita, la Rínxols i els tres óssos (2001); Cercant el sol (2002); En Pere de la plaça i Oiraki, el castell dels ocells. Amb les seves històries, Binixiflat ha actuat a festes majors i mostres de teatre d'animació infantil i de titelles arreu dels Països Catalans; també ha realitzat representacions en gires i festivals del País Basc, Espanya i França. A més, ha col·laborat als programes de televisió Picapuça (TVE, 1988) i Club Super 3 (TVC, 1995).

## Referències

* 1 2 3 Auseller i Roquet, Jordi. «Binixiflat». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: 31 març 2021].
# Teodard

Teodard és el nom dels següents personatges:
* Teodard de Maastricht (Aquitània, ~620 - Rülzheim, Renània-Palatinat, 670), bisbe de Maastricht probablement de 662 a 669
* Teodard de Narbona (Montalban, ~840 - Narbona, ~893), bisbe de Narbona venerat com a sant
# Falciot oriental

El falciot oriental (Apus nipalensis) és un ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita al camp obert, especialment a ciutats, criant en zones rocalloses i edificis de les terres baixes, des del nord i est de l'Índia cap a l'est fins al sud-est de la Xina, Hainan, Taiwan i sud del Japó (cap al nord fins al centre d'Honshu) i, cap al sud, a través del Sud-est Asiàtic fins Sumatra, Borneo, Java, Bali, Sulawesi i nord de les Filipines.
# Le Leslay

Le Leslay (en bretó Al Leslae) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 113 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 128 | 134 | 128 | 118 | 112 | 113 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean Hervé | |
| 2008- | Stéphane Ollivier | |
# L'infern a casa

L'infern a casa és una comèdia dramàtica en tres actes i en prosa, original de Frederic Soler, estrenada al Teatre Català Romea de Barcelona, el dia 11 de novembre de 1892.

## Repartiment

* Júlia: Pilar Clemente
* Donya Remei: Anna Monner
* Eugènia: Carme Parreño
* Climnetina: Mercè Blanca
* Cinteta: Enriqueta Guerra
* Evarist: Teodor Bonaplata
* Carles: Hermenegild Goula
* Senyor Soldevila: Iscle Soler
* Ramon: Jaume Capdevila
* Inspector: Ramon Valls

## Edicions

1a ed.: Casa Editorial de Teatre. Bonavia i Duran, impressors. Barcelona, 1915
# Bolligen

Bolligen és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat a l'antic districte de Berna i a l'actual districte administratiu de Berna-Mittelland.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Teocle

Teocle (en grec antic Θέοκλος Theoklos) va ser un endeví que pertanyia a la branca messènia dels iàmides d'Èlide, una coneguda família d'endevins, que visqué als segles VI-V aC.
Era fill d'Eumantis ("el bon endeví") i pare de Manticle. Va participar en la segona, o potser més probablement a la tercera guerra messènica. Pausànias el cita al bàndol messènic des dels començaments de la guerra, realitzant els sacrificis propiciatoris en les batalles contra els lacedemonis. Actuava de conseller i col·laborador d'Aristòmenes, cap de l'exèrcit messènic. Durant la batalla Teocle va prohibir a Aristòmenes que passés més enllà d'un lloc determinat on hi havia una perera silvestre, on, segons una visió que havia tingut, s'hi trobaven els Dioscurs. Però Aristòmenes, endut per la fúria de la batalla, no va fer cas de l'endeví i quan va arribar a l'arbre va perdre l'escut. Els lacedemonis es van salvar en la fugida gràcies a que Aristòmenes estava entretingut buscant-lo. Un temps després, quan per indicació de la pítia de Delfos va anar a la cova de Trofoni, a Lebadea, va trobar allà el seu escut.
La guerra es va allargar onze anys, i en realitat va ser un setge dels lacedemonis al mont Eira, on s'havien refugiat els messenis. Segons Pausànias, quan va arribar l'últim any del setge, es va complir el que la pítia havia profetitzat a Aristòmenes que, quan una cabra begués de l'aigua del riu Neda Apol·lo deixaria d'ajudar Messènia. Els messenis no deixaven beure aigua d'aquell riu a les cabres. Però Teocle, passejant un dia per la vora del riu, va veure una cabrafiguera que mullava les seves fulles a les aigües del Neda i va comprendre què volia dir la pítia. Va portar Aristòmenes a veure l'arbre i li va dir que ja no tenia salvació. A partir d'aquell moment, els messenis van perdre en els enfrontaments contra els espartans. Durant els últims dies del seyge, Teocle i el seu fill Manticle, juntament amb Aristòmenes va encapçalar un atac contra els seus enemics, encara que sabien que aviat serien derrotats, i cridaven i exhortaven els soldats a la lluita. L'últim dia, esgotats els messenis, Teocle es va presentar davant d'Aristòmenes i li va dir que estava escrit que Messènia havia de ser derrotada, i que el déu (Apol·lo) li marcava el mateix destí que a la pàtria. Dit això, Teocle va córrer cap els enemics cridant-los-hi que no els duraria gaire els goig per haver derrotat els messenis. Va matar uns quants lacedemonis i va ser ferit de mort. Va morir satisfet, diu Pausànias, pel seu heroic final. Els messenis, dirigits per Gorge, fill del rei Aristòmenes, i per Manticle, es van instal·lar a Rhegium.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos i astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 289-290. ISBN 8481641618.