OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Evan Ndicka

Obite Evan Ndicka (nascut el 20 d'agost de 1999) és un futbolista professional francès que juga com a defensa al club de la Bundesliga Eintracht Frankfurt.
Ndicka es va formar al futbol base de l'Auxerre i va fer el seu debut com a sènior al club el gener de 2017, als 17 anys. Va passar la temporada i mitja següent al club, fent 14 aparicions sènior abans d'unir-se a l'Eintracht de la Bundesliga el juliol del 2018.

## Trajectòria de club
### Auxerre

Després d'haver-se unit a l'Auxerre de la Ligue 2 als 13 anys, Ndicka va progressar a l'acadèmia del club i va fer el seu debut professional el 27 de gener de 2017, començant com a titular amb una victòria per 1-0 sobre el Clermont. Va signar el seu primer contracte professional amb el club el 5 de febrer. Finalment, va jugar 14 partits amb el club durant la temporada següent i la meitat abans de fitxar per l'Eintracht Frankfurt de la Bundesliga per una quantitat de 5,5 milions d'euros.

### Eintracht Frankfurt

El 5 de juliol de 2018, Ndicka va signar per l'Eintracht amb un contracte de cinc anys. Ràpidament es va convertir en un membre important de la plantilla del primer equip i va participar regularment al club a la lliga i l'Europa League. El febrer de 2019, les seves actuacions li van valer el premi de debutant del mes de la Bundesliga, un títol mensual atorgat al jugador menor de 23 anys amb més rendiment en un mes determinat, i el va fer també nominat per al premi de debutant de la temporada. A partir d'aleshores, només es va perdre un partit durant la resta de la temporada, ja que el club es va perdre per poc la classificació per a la Lliga de Campions.

## Carrera internacional

Ndicka va néixer a França i és d'origen camerunès. Va representar França a nivell sub-16 i sub-17 i va ser convocat per primera vegada a la selecció sub -18 pel tècnic Bernard Diomède el març de 2017.

## Referències

* ↑ «Evan Ndicka: Overview». ESPN. [Consulta: 17 abril 2021].
* ↑ «Evan Ndicka». Eintracht Frankfurt. [Consulta: 17 abril 2021].
* ↑ «Clermont v Auxerre». Soccerway, 27-01-2017. [Consulta: 19 març 2017].
* ↑ «The Eintracht Frankfurt way», 07-03-2019.
* ↑ Quarez, Benjamin «Officiel - Evan N'Dicka quitte Auxerre pour l'Eintracht Francfort» (en francès). Goal, 05-07-2018.
* ↑ «Ndicka named Rookie of the Month». Bundesliga. Arxivat 28 de maig 2019 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-05-28. [Consulta: 14 abril 2022].
* ↑ «Eintracht Frankfurt defender Evan N'Dicka named Bundesliga Rookie of the Month». Bundesliga, 12-03-2019.
* ↑ «Bundesliga Rookie Award 2018/19 presented by Tag Heuer». Bundesliga. Arxivat 28 de maig 2019 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-05-28. [Consulta: 14 abril 2022].
* ↑ «Evan N´Dicka :: Obite Evan N'Dicka :: Auxerre». www.leballonrond.fr.

## Enllaços externs

* Obite Evan N’Dicka al web de la Federació Francesa de Futbol (in French)
* Obite Evan Ndicka al web de la Federació Francesa de Futbol (arxivat el 18 abril 2019) (in French)
# Dolmen d'Axeitos

El dolmen d'Axeitos, dolmen d'Ageitos, (anta de Axeitos o pedra do mouro, en gallec) és una construcció megalítica prehistòrica situada a la parròquia d'Oleiros, municipi de Ribeira, part de la península de Barbanza en la ria d'Arousa, província de la Corunya, Galícia.
El dolmen és el que queda d'una tomba de corredor amb cambra; amb el passadís orientat a l'est, d'època neolítica, datat entre el 4000 i el 3600 ae. La construcció ocupa la part superior d'un monticle, i devia estar coberta formant un túmul tapat amb pedres. La cambra, la formen vuit ortòstats coberts per una única llosa de pedra, i en l'actualitat té una alçada de 2 m. Les restes del corredor es limiten a tres pedres menors.
Es troba algun petròglif gravat a la roca, tot i que no tots són antics, almenys un d'ells se sap que és un acte vandàlic d'al voltant del 1997.
Aquest tipus de construccions eren enterraments, la major part col·lectius i, probablement, de persones distingides. L'enterrament solia anar acompanyat d'un aixovar funerari.

## Notes i referències

* ↑ «Dolmen de Axeito». arqueomas.com. Arxivat de l'original el 2013-10-12. [Consulta: 29 octubre 2012].
* ↑ «El dolmen d'Axeitos: les estructures que formen el jaciment. L'arquitectura dolmènica». Patrimoni Cultural de Ribeira. Recursos Arqueològics de l'Ajuntament. Arxivat de l'original el 3 de març de 2012. [Consulta: 29 octubre 2012].
* ↑ «El dolmen d'Axeitos: la decoració al dolmen». Patrimoni Cultural a Ribeira. Recursos Arqueològics de l'Ajuntament. Arxivat de l'original el 6 de març de 2012. [Consulta: 29 octubre 2012].
* ↑ «El dolmen d'Axeitos: Per a què i com s'utilitzava?». Patrimoni Cultural de Ribeira. Recursos Arqueològics de l'Ajuntament. Arxivat de l'Roque/contido/castelan/recursos_arqueoloxicos/o_neolitico/o_dolmen/para_que_se_utilizaba.htm original el 3 de març de 2012. [Consulta: 3 maig 2018].
# Pavelló d'accés de la central nuclear Vandellòs 1

El Pavelló d'accés de la central nuclear Vandellòs 1 és una obra de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant (Baix Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici destinat al control d'accés a la central nuclear; de forma circular dissenyat per Antonio Bonet Castellana. Està format per una àmplia sala d'espera de serveis, amb vestidors i una cuina-office; molt a prop del mar, es formalitza com un espai cobert per un casquet en forma de closca de mol·lusc, construït amb una cúpula de formigó armat recobert de trencadís ceràmic de color groc i suportat per esvelts perfils metàl·lics. Aquest edifici ens recorda la glorieta mirador a l'Alboreto Lussich de Punta Ballena, Uruguai, construït l'any 1946, aquesta solució constructiva es va utilitzar posteriorment als porxos de la casa Balañà a Sant Vicent de Montalt construïda entre els anys 1976-1978 i també a les cobertes del centre sanitari i de recuperació de la Mútua metal·lúrgica de Cabrils, construïda entre els anys 1973-1980. (J. Ródenas).

## Referències

* ↑ «Pavelló d'accés de la central nuclear Vandellòs 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2018].
# Piaractus brachypomus

Piaractus brachypomus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 88 cm de llargària total i 25 kg de pes.

## Alimentació

Menja insectes i plantes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C - 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Argentina i conques dels rius Amazones i Orinoco.

## Longevitat

Pot arribar a viure 28 anys.

## Interès gastronòmic

És consumit per les poblacions locals.

## Observacions

La seua dentadura pot causar greus mossegades als humans.

## Referències

* ↑ «Piaractus brachypomus». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ «Piaractus brachypomus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* ↑ Lovshin, L.L. 1995. The colossomids. p. 153-159. A C.E. Nash i A.J. Novotny (editors) World animal science: production of aquatic animals: fishes. Elsevier Science, Amsterdam, Països Baixos.
* ↑ Baensch, 1985.
* ↑ López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biologia Acuatica Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raul A. Ringuelet").
* ↑ Jégu, M. 2003. Serrasalminae (Pacus and piranhas). p. 182-196. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Loubens, G. i J. Panfili 2001. Biologie de Piaractus brachypomus (Teleostei: Serrasalmidae) dans le bassin du Mamoré (Amazonie bolivienne). Ichthyol. Explor. Freshwat. 12(1):51-64.
* ↑ Ferreira, E.J.G., J. Zuanon i G.M. dos Santos 1996. A list of commercial fish species from Santarém, State of Pará, Brazil. Naga ICLARM Q. 19(3):41-44.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
# Shapur

«Shapur» té aquests significats:
* Shapur (persa), Sapor (català) nom
* Riu Shapur, al Fars
* Shapur (ciutat de Fars), capital del districte de Shapur Kura
* Shapur Kura, antic districte de Fars
# Pic Jean Arlaud

El Pic Jean Arlaud o pic del Port d'Oô és una muntanya de 3.065 m d'altitud, amb una prominència de 38 m, que es troba al massís de Perdiguero, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament de l'Alta Garona (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Semir, Ramon de. Posets - Perdiguero, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1977 (E-25). ISBN 84-7011-038-1. Arxivat 2019-05-01 a Wayback Machine.
# Shuri

Shuri és un districte de la ciutat de Naha, Okinawa, Japó. El castell de Shuri i la porta Shurei no Mon es troben en Shuri.
A més del castell de Shuri, hi ha altres construccions interessants en Shuri. Per exemple el Tamaudun, que és el mausoleu dels reis Ryukyu, el qual consisteix en tres càmeres: l'esquerra per als reis i reines, i la de la dreta per allotjar cossos de morts recents que esperen ser tractats mitjançant un ritual de neteja dels ossos que es realitza alguns anys després del decés.
L'any 2000, el mausoleu Tamaudun i la porta Sonohyanutaki van ser incorporats a la llista de Patrimoni Mundial de la Humanitat de la UNESCO.
# Shurba

Shurba (deriva del persa شوربا, de shor "salat" i ba "estofat") és com es diu a la sopa en diversos idiomes (búlgar, turc i altres). També, des de fora d'aquestes cultures es refereix a la sopa típica de cada cultura. Es menja a Turquia, Bulgària, Sèrbia i Jordània.
Els beduïns preparen una shurba de iogurt, arròs, ceba i pasta.
Els serbis preparen un estofat de carn i verdures: carn roja o de pollastre, creïlles, tomaques, ceba, pebre i altres.

## Referències

* ↑ Davidson, Alan. The Oxford Companion to Food. OUP Oxford, 2006, p. 2055. ISBN 978-0-19-101825-1.
* 1 2 Perianova, Irina «Interacting through food-food discourse as politeness». Journal of Media and Communication Studies, 3, 8, 2011, pàg. 254.
* 1 2 3 Kindersley, Anabel; Copsey, Sue. Nens com jo. Barcelona: Bruño, 1995, p. 63. ISBN 84-216-2990-5.
* 1 2 Biloukha, O.; Brazdova, Z. Adaptation of IMCI Food Box and Feeding Recommendations for Kosovo December 5 – 17, 1999. OMS, Oficina Regional d'Europa, 2001?, p. 28 [Consulta: 11 novembre 2017]. Arxivat 2017-11-12 a Wayback Machine.
# Peter D. Mitchell

Peter Dennis Mitchell (Mitcham, Surrey, Anglaterra 1920 - Bodmin 1992) fou un bioquímic anglès guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1978.

## Biografia

Va néixer el 29 de setembre de 1920 a la població de Mitcham, situada al comtat de Surrey. Va estudiar a la Universitat de Cambridge, on es llicencià en Ciències Naturals, i posteriorment es doctorà en bioquímica l'any 1951.
L'any 1943 acceptà treballar en el Departament de Bioquímica d'aquesta universitat, renunciant l'any 1955. L'any 1961 acceptà la petició de Michael Swann per esdevenir director del Departament de Biologia de la Facultat de Zoologia de la Universitat d'Edimburg. A partir de l'any 1964 fou director del Laboratori d'Investigacions de Glynn, població situada a Cornualla. Va morir el 10 d'abril de 1992 a la població de Bodmin, situada al comtat de Cornualla.

## Recerca científica

Interessat inicialment en la penicil·lina, a partir de 1961 treballà en l'estudi sobre l'emmagatzematge de l'energia en els éssers vius per ser posteriorment transportada als punts d'utilització per mitjà de les molècules de Trifosfat d'adenosina (ATP). Mitjançant la seva recerca comprovà com la ruptura de l'enllaç en un dels grups d'ATP provoca l'aparició de l'ADP o difosfat d'adenosina, que allibera una energia immediatament disponible. Gràcies a l'energia subministrada per la respiració humana l'ADP aconsegueix esdevenir novament ATP, procés anomenat fosforilació oxidativa.
L'any 1978 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química pels seus treballs sobre l'intercanvi d'energia biològica per mitjà de la teoria de la química osmòtica.

## Enllaços externs

* «Peter D. Mitchell» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Peter Del Monte

Peter Del Monte (San Francisco, Califòrnia; 29 de juliol de 1943 – Roma, 31 de maig de 2021) va ser un director de cinema i guionista italià. Ha dirigit 15 pel·lícules des de 1969. El seu treball Invitation au voyage va guanyar el premi a la millor contribució artística al 35è Festival Internacional de Cinema de Canes de 1982.

## Filmografia

* Fuoricampo (1969)
* Le parole a venire (1970)
* Le ultime lettere di Jacopo Ortis (1973)
* Irene, Irene (1975)
* L'altra donna (1980)
* Piso pisello (1982)
* Invitation au voyage (1982)
* Piccoli fuochi (1985)
* Júlia i Júlia (Giulia e Giulia) (1987)
* Etoile (1988)
* Tracce di vita amorosa (1990)
* Compagna di viaggio (1996)
* La ballata dei lavavetri (1998)
* Controvento (2000)
* Nelle tue mani (2007)
* No one Can Brush My Hair Like the Wind (Nessuno mi pettina bene come il vento) (2014)

## Referències

* ↑ «E' morto il regista Peter Del Monte» (en italià), 31-05-2021. [Consulta: 31 maig 2021].
* ↑ «Festival de Cannes: Invitation au voyage». festival-cannes.com. [Consulta: 7 juny 2009].
# Petropàvlovka

«Petropàvlovka» té aquests significats:

## Crimea

* Petropàvlivka (Crimea), localitat de la república de la República Autònoma de Crimea

## Rússia

* Petropàvlovka (Balakhtà), localitat del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
* Petropàvlovka (Aguínskoie), localitat del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
* Petropàvlovka (Àban), localitat del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
* Petropàvlovka (Baixkíria), localitat de la república de Baixkíria, a Rússia
* Petropàvlovka (Líssie Gori), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Petropàvlovka (Rtísxevo), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
# Pimelodella eigenmanni

Pimelodella eigenmanni és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes. Va ser descrit per Georges A. Boulenger el 1891.

## Morfologia

Els adults poden assolir fins a 9,4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Boulenger, G. A. «An account of the siluroid fishes obtained by Dr. H. von Ihering and Herr Sebastian Wolff in the Province Rio Grande do Sul, Brazil.» (en anglès). Proceedings of the Zoological Society of Londo, part 2, 1891, pàg. 231-235, Pls. 25-26.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
# Serrat de la Feixa

El Serrat de la Feixa és un serrat del municipi de Conca de Dalt, antigament del d'Hortoneda de la Conca, a l'àmbit del poble d'Hortoneda.
Està situat a llevant de Segalars, de manera que l'extrem oriental aquest barri d'Hortoneda i l'Alzina de Cardet són als seus peus. Es troba en el contrafort nord-oest del Serrat de Fosols. És al nord-est del Serrat de Segalars.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Persefone (grup de música)

Persefone és un grup andorrà de Death Metal / Metal progressiu creat l'any 2001. Actualment el grup està format per Carlos Lozano (guitarra), Miguel Espinosa (teclats), Toni Mestre (baix), Marc Martins (veu), Sergi Bobby Verdeguer (bateria) i Filipe Baldaia (guitarra).

## Trajectòria

El grup es va crear l'any 2001 a Andorra. Els membres fundadors van ser Carlos Lozano i Miguel Espinosa, als quals es van sumar Toni Mestre al baix, Jordi Gorgues a la guitarra i Xavi Pérez a la bateria. El 2003 Pérez va deixar el grup, i va ser substituït per Aleix Dorca.
El primer disc de Persefone, Truth Inside The Shades, es va publicar l'any 2004 i va ser editat per Adipocere Records. Aquell mateix any, Marc Martins va entrar al grup com a vocalista, paper que ha mantingut fins a l'actualitat.
L'any 2021, Persefone signa un contracte amb la discogràfica Napalm Records, que produirà el nou disc de la banda.
Persefone ha fet diverses gires mundials i ha tocat en festivals d'arreu del món, com el ProgPower Europe (2012), Resurrection Fest (2016), el MetalDays (2017), el Wacken Open Air (2018), el Brutal Assault (2018) i el 70000 Tons of Metal (2019).

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Truth Inside the Shades (2004)
* Core (2006)
* Shin-Ken (2010)
* Spiritual Migration (2013)
* Aathma (2017)
* Truth Inside the Shades 2020 (2020)
* Metanoia (2022)

### Simples i EP

* In Lak'ech (2018)
* Lingua Ignota: Part I (2024)

## Referències

* 1 2 3 «Les cares de la música». Revista Portella [Andorra la Vella], 11, tardor 2016, pàg. 45. ISSN: 2222-2294.
* ↑ Retratsmúsicsandorra, novembre 2017. ISBN 978-99920-3-148-3.
* 1 2 3 «Persefone - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives». [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ «AND’Art». Arxivat de l'original el 2021-11-12. [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ BraveWords. «PERSEFONE - Progressive / Melodic Death Metal Band Signs Worldwide Contract With Napalm Records» (en anglès). [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ «ProgPower Europe, Thursday 4th to Sunday 7th October 2012 - Baarlo, Holland. Part 1 ⋆ Ave Noctum» (en anglès), 11-10-2012. [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ «Resurrection Fest 2016 - 07/07/2016 (3 jours) - Viveiro - Galicia - Espagne | Agenda Concerts-Metal». [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ Ristić, Jovan. «MetalDays 2017 - Day Four Review» (en anglès), 27-07-2017. [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ «Göttlich: Fotos von Persefone live beim Wacken Open Air 2018» (en alemany). [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ Vavalà, Simone. «BRUTAL ASSAULT 2018 - 2° giorno» (en italià). [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ Rockzone. «Diario de a bordo: Persefone en el crucero 70000 Tons Of Metal» (en castellà), 26-02-2019. [Consulta: 12 novembre 2021].
# Servei de la Vida Silvestre de Kenya

El Servei de la Vida Silvestre de Kenya, en anglès: The Kenya Wildlife Service, o KWS, és una corporació estatal de Kenya que es va establir l'any 1990 per conservar i gestionar la vida silvestre del país. Es va establir per una llei del Parlament (Act of Parliament Cap 376, The Wildlife Conservation and Management Act).
Gestiona la biodiversitat del país, protegint i conservant la flora i la fauna. Gestiona la majoria dels parcs nacionals i reserves de Kenya, l'excepció més coneguda és la Reserva Nacional de Masai Mara la qual la gestionen les autoritats locals. Els diners recollita per la venda d'entrades en els parcs nacionals es fa servir per a la conservació de les plantes i animals que viuen dins dels parcs.

## Parcs nacionals i reserves

* Aberdare National Park
* Amboseli National Park
* Arabuko Sokoke National Reserve
* Arawale National Reserve
* Bisanadi National Reserve
* Boni National Reserve
* Central Island National Park
* Chyulu Hills National Park
* Dodori National Reserve
* Hell's Gate National Park
* Kakamega Forest Reserve
* Kisite-Mpunguti Marine National Park
* Kisumu Impala Sanctuary
* Kora National Park
* Lake Bogoria National Reserve
* Lake Nakuru National Park
* Losai National Reserve
* Malindi Marine National Park
* Malka Mari National Park
* Marsabit National Reserve
* Meru National Park
* Mombasa Marine National Park and Reserve
* Mount Elgon National Park
* Mount Kenya National Park
* Mount Longonot National Park
* Mwea National Reserve
* Nairobi National Park
* Ndere Island National Reserve
* Ol Donyo Sabuk National Park
* Ruma National Park
* Saiwa Swamp National Park
* Samburu National Reserve
* Shaba National Reserve
* Shimba Hills National Reserve
* Sibiloi National Park
* Tana River Primate Reserve
* Tsavo East National Park
* Tsavo West National Park
* Watamu Marine National Park

## Referències

* ↑ http://www.kws.org/info/news/2012/5_10_12_newdirector.html Arxivat 2013-01-17 a Wayback Machine.
* ↑ «Kenya Wildlife Service». Arxivat de l'original el 2007-10-14. [Consulta: 18 juny 2015].

## Enllaços externs

* Kenya Wildlife Service Arxivat 2007-10-14 a Wayback Machine.
# Signari de Bolvir

El signari de Bolvir (Bolvir, Cerdanya) és un signari ibèric nord-oriental dual realitzat sobre una roca a l'aire lliure que va ser identificat el 2012. Aquesta inscripció forma part d'un conjunt de més de trenta roques repartides pels diferents municipis de la Cerdanya que contenen més d'un centenar d'inscripcions ibèriques. El signari està escrit de dreta a esquerra, a la inversa del que és habitual, i només es conserva la primera meitat. La seva cronologia paleogràfica aproximada podria estar entre finals del s. III aC o principis del s. II aC. El signari està organitzat per parelles de variants d'un mateix signe, on sempre la variant que porta un traç més, la variant complexa, la sorda en el cas de les oclusives dentals i velars, apareix davant de la variant simple, la sonora en el cas de les oclusives dentals i velars.
kugubabitadakogotede[-]tuduŕutiditodo+[
Uns anys abans ja havien aparegut dos altres signaris de característiques similars, el signari del Castellet de Bernabé i el signari del Tos Pelat, que no només presenten dualitats a les oclusives dentals i velars, sinó també a vocals i a algunes consonants contínues. Simultàniament es va publicar el signari de Ger, també rupestre, que com el de Ger només presenta dualitats a les oclusives dentals i velars. L'ordre dels signes no coincideix exactament amb cap dels altres signaris ibèrics coneguts ni tampoc amb el que es derivaria del signari d'Espanca, del grup meridional, que era l'únic signari paleohispànic conegut fins a l'aparició dels signaris ibèrics. La seva presència en una inscripció rupestre no sembla que estigués motivada per activitats relacionades amb l'aprenentatge de l'escriptura, sinó que es pensa que podria tenir una funció votiva, tal com passa amb abecedaris d'epigrafies contemporànies a la ibèrica.

## Bibliografia

* Campmajo, P. (2012): Ces pierres qui nous parlent: Les gravures rupestres de Cerdagne (Pyrénées orientales) de la fin de l'Âge du fer à l'époque contemporaine Arxivat 2014-05-03 a Wayback Machine.. Editions Trabucaire.
* Campmajo, P., Ferrer i Jané, J. (2010): «Le noveaux corpus d'inscriptions ibériques rupestres de la Cerdagne: Premiers résultats», Palaeohispanica 10, pp. 249-274.
* Campmajo, P., Untermann J. (1991): «Corpus des gravures ibériques de Cerdagne», Ceretania 1, pp. 39-59.
* Ferrer i Jané, J. (2010): «La llengua i l'escriptura ibèrica a la Cerdanya», Ker 4, pp. 50-59.
* Ferrer i Jané, J. (2013a) : «Deux alphabets ibères duals rupestres de Cerdagne», Sources – Les cahiers de l'Âne Rouge 1, pp. 9-18.
* Ferrer i Jane J. (2013): «Els sistemes duals de les escriptures ibèriques», Palaeohispanica 13, pp. 451-479.
* Velaza, J. (2012): «Inscripciones paleohispánicas con signarios: formas y funciones», E.L.E.A 12, pp. 151-165.