OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Motor Vulcan V6 de Ford

El motor Ford Vulcan V6 és un motor OHV de 6 cilindres en V fabricat per Ford Motor Company. Va ser usat per primer cop, l'any 1986, amb el Ford Taurus i el Mercury Sable. A partir del 1988 esdevindrà el motor base del Taurus (fins aquell moment era en opció). També el van equipar el Ford Probe, el Tempo, Aerostar, Windstar, Ranger i els Mercury Topaz i Mazda B3000; en aquesta última, juntament amb el Ford Ranger substitueix al Motor Cologne 2.9.
Aquest motor, de 6 cilindres en V a 60º, de tipus pushrod té un cubicatge de 3.0 L (2982 cc / 182 in³) i va ser fabricat a les planta de Lima, Ohio, amb components subministrats per altres fabricants (el bloc per exemple és de Sherwood Metal Products). El diàmetre (bore) és de 88,9 mm i la carrera (stroke) és de 80 mm. Tant el bloc com la culata són d'acer; té 2 vàlvules per cilindre i va ser dissenyat per usar un sistema d'injecció electrònica (no en havia cap versió de carburació) i, també, va oferir-se una versió Flexifuel, que podia funcionar amb gasolina o E85.
El 1991 el motor rep alguns canvis: reducció de la fricció del motor (pistons de baixa fricció i un arbre de lleves nou), un bloc reforçat i altres canvis, que van deixar la potència del motor a 145 cv i 216 N·m. El 1998 rep noves millores, com una nova culata, canvis en la gestió de motor i canvis en l'arbre de lleves, van portar a que el nou motor tingui un rendiment de 155 cv i 251 N·m.
El motor gaudeix d'una bona reputació en tems de fiabilitat, i no és gens estrany que hi hagi motors funcionant a ple rendiment amb 300.000 milles (482.000 km) i més.

## Vehicles que equipen aquest motor

Aquest motor l'han equipat els següents vehicles:
* 1986-1997 Ford Aerostar
* 1986-2007 Ford Taurus
* 1986-2005 Mercury Sable
* 1990-1992 Ford Probe
* 1991-actualitat Ford Ranger
* 1992-1994 Ford Tempo
* 1992-1994 Mercury Topaz
* 1994-actualitat Mazda B3000
* 1995-2003 Ford Windstar

## Enllaços externs

* Informació del motor Vulcan V6 (anglès)
# Motor adiabàtic

Un motor adiabàtic és un motor que no utilitza refrigeració i disminueix l'intercanvi de calor amb l'exterior per augmentar l'eficiència en la despesa de combustible. Tal com prediu el cicle de Carnot, quan en un motor tèrmic les diferències entre el focus fred i calent augmenten, al seu torn augmenta la quantitat d'energia que es converteix en energia útil en comptes de calor. Amb la refrigeració, es disminueix la temperatura i el rendiment (eficiència). La idea d'un motor adiabàtic és eliminar la refrigeració per treballar amb temperatures més alta i augmentar el rendiment.
Els metalls es debiliten amb la temperatura i poden arribar a fondre. S'estan estudiant motors de ceràmiques tècniques que resisteixen altes temperatures i s'usen en motors tèrmics com turbocompressors, però en motors de pistons no són prou fiables i la ceràmica és massa fràgil.
Un motor adiabàtic té també altres avantatges. S'estalvia és sistema de refrigeració evitant pes i complexitat font d'avaries. Els motors poden cremar millor el combustible per les temperatures, encara que pot generar altres residus com els NOx.

## Vegeu també

* Procés adiabàtic
* Màquina de fluid
# Mòla de Porcingles

Mòla de Porcingles és una obra de Canejan (Vall d'Aran) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La tipologia d'aquest molí és força diferent respecte a allò que és habitual a les mòles araneses. De grans proporcions, és de planta quadrada, amb un cos avançat que ocupa aproximadament dues terceres parts del costat sud. Per aquest costat i respecte al riu l'edifici sembla sobreposar-se a una alta estructura anterior, més avançada, que correspon a la part del carcabà. És en aquest mur on es troba la sortida de l'aigua que aboca directament al riu. A la part superior, el mur és consolidat amb un contrafort. En el mur est es troba tant l'entrada de l'aigua, a un nivell una mica inferior, com la porta d'accés i una finestra. A occident s'obre una alta petita porta, més ampla i amb una llinda de fusta.

## Referències

* ↑ «Mòla de Porcingles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Mòmfids

Els mòmfids (Momphidae) són una família de lepidòpters ditrisis de la superfamília dels gelequioïdeus (Gelechioidea). Inclou 115 espècies descrites.
La família inclou arnes petites amb una ala de fins a 21 mm. Les ales es mantenen plegades sobre el cos en repòs. Les larves s'alimenten ocultes, ja sigui com minadores de fulles o dins de llavors o tiges.

## Gèneres

| Anchimompha Clarke, 1965 Batrachedrodes Zimmerman, 1978 Desertidacna Sinev, 1988 Gracilosia Sinev, 1989 Inflataria Sinev, 1989 Licmocera Walsingham, 1891 Mompha Hübner, [1825] subgenus Anybia subgenus Cyphophora subgenus Lophoptilus subgenus Psacaphora | Moriloma Busck, 1912 Palaeomystella T. B. Fletcher, 1940 Patanotis Meyrick, 1913 Phalaritica Meyrick, 1913 Semeteria Sinev, 1989 Synallagma Engel, 1907 Zapyrastra Meyrick, 1889 |

## Classificació antiga

Els següents gèneres en formaven part en classificacions més antigues:
* Batrachedropsis (sinònim de Coccidiphila a Cosmopterigidae)
* Bifascia (ara a Cosmopterigidae)
* Coccidiphila (ara a Cosmopterigidae)
* Isorrhoa (ara a Cosmopterigidae)
* Lacciferophaga
* Laverna
* Lienigia
* Tenuipenna (sinònim de Pyroderces a Cosmopterigidae)
* Urodeta (ara a Elachistidae)

## Referències

* ↑ van Nieukerken «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, vol. 3148, 2011, pàg. 212–221.
* Pitkin, Brian; Jenkins, Paul. «Search results Family: Momphidae». Butterflies and Moths of the World. Natural History Museum, London.
# Moonbird

Moonbird és un avió de rescat de l'ONG Sea-Watch que va rescatar gairebé 20.000 persones. El juliol de 2018 l'avió va ser retingut per Malta. El novembre de 2018 va iniciar una campanya conjuntament amb els vaixells de Proactiva Open Arms, Mediterranea i Sea-Watch, que són l'Open Arms, el Marejonio i el Sea-Watch 3, per tal de prosseguir amb el rescat de refugiats al Mediterrani després d'unes setmanes en què els estats els havien impedit actuar de diverses maneres.

## Referències

* ↑ Ltd, Allied Newspapers «Rescue aircraft Moonbird is back in business - but not from Malta» (en anglès). Times of Malta.
* ↑ «Malta blocks migrant search plane from operating in the Mediterranean» (en anglès). The Independent.
* ↑ Periódico, El «Open Arms vuelve al Mediterráneo a rescatar inmigrantes» (en castellà). elperiodico, 23-11-2018.

## Enllaços externs

* Notícia al DW
# Mooney M20

Els Mooney M20 són un conjunt de models d'avionetes monomotor a hèlice amb quatre places. Va ser dissenyat el 1960 p3er Albert Mooney i ha seguit en producció amb múltiples variants fins a l'actualitat, arribant fins a un 11.000 avions produïts.

## Especificacions

De la versió M20 Acclaim Ultra de 2016:
Dades de Web de Mooney
Característiques generals
* Tripulació: un pilot
* Capacitat: tres passatgers
* Longitud: 8,13 m
* Envergadura: 11,13 m
* Alçada: 2,54 m
* Pes buit: 1.080 kg
* Pes carregat: 1.533 kg
* Càrrega útil: 454 kg
* Pes màxim d'enlairament: 1.528 kg
* Motors: 1× motor de combustió de 6 cilindres oposats i refrigerat per aire Continental TSIO-550-G, 280 cv
* Hèlixs: Hartzell Scimitar de tres pales
Rendiment
* Velocitat de creuer: 242 nusos
* Velocitat d'entrada en pèrdua: 53 nusos
* Abast: 1.100 nm
* Sostre de servei: 25.000 peus

## Vegeu també

Models de configuració i era semblants:
* Beechcraft Bonanza

## Referències

* ↑ Munson, Kenneth & Michael Taylor: Jane's Pocket Book of light Aircraft, page 143. Janes Publishing, 1982. ISBN 0710601956
* ↑ Montgomery, M.R & Gerald Foster: A Field Guide to Airplanes, Second Edition, page 38-39. Houghton Mifflin Company, 1992. ISBN 0-395-62888-1
* ↑ Plane and Pilot: 1978 Aircraft Directory, pages 54–55. Werner & Werner Corp, Santa Monica CA, 1977. ISBN 0-918312-00-0
* ↑ «Acclaim Ultra '16 Specifications». Arxivat de l'original el 6 març 2017.

## Enllaços externs

* Web oficial de Mooney (anglès)
# Quod natura non dat, Salmantica non præstat

«Quod natura non dat, Salmantica non præstat» (En català: El que la naturalesa no dona, Salamanca no (ho) atorga) és un proverbi llatí que significa que una universitat no pot donar a ningú el que li ha refusat la naturalesa. D'aquesta manera, ni la intel·ligència, ni la memòria ni la capacitat d'aprenentatge, són coses que una universitat pugui oferir als seus alumnes.
S'ha cregut erròniament que aquesta frase correspon al lema de la pròpia Universitat de Salamanca, la qual cosa és una error, puix que els lemes de les Universitats són frases encoratjadores, promotores de l'estudi i de la propagació de la coneixença i les ciències. El lema de la Universitat de Salamanca és: «Omnium scientiarum princeps Salmantica docet» «La Universitat de Salamanca és la primera en l'ensenyament de totes les ciències».
L'emblema apareix esculpit a la pedra que rep el visitant a l'edifici de les escoles menors de la Universitat de Salamanca.

## Referències

* ↑ Jesús Cantera Ortiz de Urbina. Refranero Latino. Ediciones AKAL, 16 novembre 2005, p. 200–. ISBN 978-84-460-1296-2.
* ↑ Francisco José Arana Pérez. Letrados, juristas y burócratas en la España moderna. Univ de Castilla La Mancha, 2005, p. 25–. ISBN 978-84-8427-381-3.
# Naka-Furano

Naka-Furano (中富良野町, Naka-Furano-chō), sovint romanitzat com a Nakafurano, és una vila i municipi de la subprefectura de Kamikawa, a Hokkaido, Japó i pertanyent al districte de Sorachi. Com la gran majoria dels municipis del seu voltant, Naka-Furano és una vila agrària que viu del turisme estacional amb pistes d'esquí i el cultiu de cereals i espígol, molt famós a la zona. El nom de la vila es pot traduir al català com a "Furano d'enmig", en referència al municipi al qual pertanyia abans.

## Geografia

La vila de Naka-Furano es troba localitzada a la part sud de la subprefectura de Kamikawa, al centre geogràfic de Hokkaido. Els rius Sorachi i Furano passen pel territori del municipi, on també es troba el mont Hokusei (estrela del nord, en català) o també Hokusei-yama (北星山). El terme municipal de Naka-Furano limita al nord amb els de les viles de Biei (districte de Kamikawa) i Kami-Furano (districte de Sorachi); cap al sud amb la ciutat de Furano i, a l'oest amb la ciutat d'Ashibetsu, aquesta darrera, pertanyent a la subprefectura de Sorachi.

## Història

Es sap que, al menys des del període Jōmon, la zona ha estat habitada pels ainus. L'explorador Takeshirō Matsuura va estar a la zona. L'actual municipi de Naka-Furano, abans estava integrat dins del poble de Furano, actualment ciutat. El 1898, Furano s'integra dins de la subprefectura de Kamikawa. No seria fins l'1 d'abril de 1917 quan es crearia el poble de Naka-Furano, escindit de Furano. Finalment, l'any 1964, Naka-Furano assolí la seua categoria actual de vila. L'any 2008, Naka-Furano signà l'entrada de la vila en la mancomunitat de Furano, que s'oficialitzà el 2009.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 8.778 | 8.840 | 9.223 | 10.430 | 10.801 | 8.352 | 7.039 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 6.331 | 5.833 | 5.476 | 4.849 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils de Hokkaido (JR Hokkaido)
** Nishinaka - Naka-Furano - Shikauchi

### Carretera

* Nacional 38 - Nacional 237
* Prefectural 298 - Prefectural 705 - Prefectural 759 - Prefectural 851

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=1&city=1014610&cmp=1
* ↑ http://www.kamikawa.pref.hokkaido.lg.jp/gyosei/machi/index.htm
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Scinax jolyi

Scinax jolyi és una espècie de granota de la família dels hílids. S'ha trobat a la part nord-oriental de la Guiana Francesa i es creu que podria estar distribuïda més àmpliament; viu en altituds molt baixes. Habita en pantans de boscos plujosos en terres baixes, en zones sense pertorbació humana. Presumiblement es reprodueix a l'aigua. No és una espècie comuna, tot i que es pot trobar amb certa facilitat després de fortes pluges.

## Referències

* 1 2 «Scinax jolyi» (en anglès). IUCN Red List. Robert Reynolds, Marinus Hoogmoed, Ross MacCulloch, Philippe Gaucher. 2004. [Consulta: 25 agost 2014].
# Halterofília als Jocs Olímpics d'estiu de 1932 - pes mitjà

Halterofília als Jocs Olímpics d'estiu de 1932 :
| −60 kg | homes |
| −67.5 kg | homes |
| −75 kg | homes |
| −82.5 kg | homes |
| +82.5 kg | homes |
| < 1928 1936 > |||
La competició del pes mitjà, amb un pes dels aixecadors inferior a 75,0 kg, va ser una de les cinc proves d'halterofília que es disputà durant els Jocs Olímpics de Los Angeles de 1932. La prova es disputà el 31 de juliol de 1932 i hi van prendre part 7 aixecadors en representació de 6 nacions.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Rudolf Ismayr (GER) | Carlo Galimberti (ITA) | Karl Hipfinger (AUT) |

## Resultats

| Pos. | Aixecador | Nació | Total | Impuls | Impuls | Impuls | Arrancada | Arrancada | Arrancada | Dos temps | Dos temps | Dos temps |
| Pos. | Aixecador | Nació | Total | 1. | 2. | 3. | 1. | 2. | 3. | 1. | 2. | 3. |
| 1 | Rudolf Ismayr | Alemanya | 345,0 | 95 | 102,5 | 107,5 | 100 | 110 | 115 | 132,5 | 140 | 140 |
| 2 | Carlo Galimberti | Itàlia | 340,0 | 95 | 102,5 | 105 | 95 | 102,5 | 105 | 127,5 | 132,5 | 132,5 |
| 3 | Karl Hipfinger | Àustria | 337,5 | 85 | 90 | 92,5 | 100 | 105 | 107,5 | 135 | 140 | 145 |
| 4 | Roger François | França | 335,0 | 95 | 102,5 | 105 | 95 | 102,5 | 105 | 125 | 125 | 130 |
| 5 | Stanley Kratkowski | Estats Units | 305,0 | 82,5 | 87,5 | 87,5 | 102,5 | 102,5 | 110 | 120 | 125 | 125 |
| 6 | Julio Juaneda | Argentina | 285,0 | 70 | 75 | 80 | 85 | 90 | 95 | 115 | 120 | 125 |
| 7 | Samuel Termine | Estats Units | 192,5 | 82,5 | 87,5 | 90 | 100 | 105 | 110 | 132,5 | 132,5 | 132,5 |

## Bibliografia

* X Olympiade Committe. «Weightlifting». A: Official Report of the Olympic Games (en anglès), 1933, pp. 477-486 [Consulta: 6 desembre 2018].
# Cascades Jim Jim

Les cascades Jim Jim (en llengua aborigen australiana: Barrkmalam) són unes cascades del rierol Jim Jim Creek que descendeixen per un cingle del Parc Nacional de Kakadu (que figura al Patrimoni Mundial de la UNESCO), situades a la regió d'Arnhem Land del Territori del Nord, Austràlia.
L'àrea de les cascades Jim Jim està registrada a la Llista del Patrimoni Nacional d'Austràlia.

## Localització i descripció

Les cascades es troben a 259 metres sobre el nivell del mar, i l'aigua cau des d'una altura d'entre 140 i 200 metres cap a una piscina de la riera. Les cascades es troben a prop de la frontera oriental del parc nacional i a 28 km al sud de Jabiru.
Durant l'estació seca és possible l'accés des de l'autopista Kakadu, a través d'una carretera de grava de 60 km, amb els últims 11 km aptes només per a vehicles tot terreny. Tanmateix, durant gran part d'aquest període, les cascades s'assequen del tot. Durant l'estació humida, quan les cascades són més espectaculars, no és possible arribar a la zona amb vehicle terrestre, i és millor visualitzar-se des de l'aire juntament amb les properes cascades Twin.
Es creu que fa 140 milions d'anys, gran part del Parc Nacional de Kakadu estava submergit sota un mar poc profund. La prominent paret del cingle es va formar a partir dels penya-segats d'aquest mar i l'altiplà de la regió d'Arnhem Land va formar un sòl pla sobre el mar. Actualment el cingle, de 330 metres d'altura per sobre de la plana, s'estén més de 500 km al llarg del costat oriental del parc nacional i per la regió d'Arnhem Land. Vària des dels cingles verticals a la zona de les cascades Jim Jim fins als cingles escalonats i aïllats al nord.

## Referències

* ↑ «World Heritage Places - Kakadu National Park». Department of the Environment. Commonwealth of Australia. [Consulta: 17 maig 2014].
* ↑ «Map of Jim Jim Falls (Barrkmalam), NT». Bonzle Digital Atlas of Australia. [Consulta: 17 maig 2014].
* ↑ «Jim Jim Falls». World of Waterfalls. Johnny T. Cheng, 06-06-2006. [Consulta: 17 maig 2014].

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades d'Austràlia
* Àrees protegides del Territori del Nord

## Enllaços externs

* «An inventory of sites of international and national significance for biodiversity values in the Northern Territory». Department of Natural Resources, Environment, The Arts and Sport p. 303–308. Government of the Northern Territory, 2009.
* Tourist Information Arxivat 2009-05-25 a Wayback Machine. Kakadu National Park (anglès)
* Google Map Map of Kakadu National Park with major camp sites (anglès)
# Graf Spee

«Graf Spee» té aquests significats:
# Vladislàvivka

Vladislàvivka (en (ucraïnès): Владиславівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 839 habitants. Pertany al districte de Nijnegorski.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].
# Cascades Josephine

Les cascades Josephine són unes cascades esglaonades del rierol Josephine situades a la regió del Far North de Queensland, Austràlia.

## Localització i característiques

Les cascades es troben al peu de la cara sud de Mount Bartle Frere al Parc nacional Wooroonooran.
L'aigua baixa des de l'altiplà Atherton, a una altitud de 192 m sobre el nivell del mar, des d'una serralada de 150 a 300 m prop d'un lloc recreatiu popular, on l'aigua flueix per una gran roca que forma un tobogan natural del rierol Josephine, un afluent del riu Russell.
L'accés a les cascades es fa a través d'una carretera sense sortida de la Bruce Highway que entre Babinda i Innisfail.
El descens pel tobogan natural pot ser perillós, i la inundació ocasional es produeix sense previ avís, amb un augment sobtat del volum d'aigua.

## Referències

* 1 2 «Map of Josephine Falls, QLD». Bonzle Digital Atlas of Australia. [Consulta: 23 maig 2014].
* ↑ «Josephine Falls». World of Waterfalls. Johnny T Cheng, 17-05-2008. [Consulta: 23 maig 2014].

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades d'Austràlia
# Cascades Jägala

Les cascades Jägala (en estonià, Jägala juga) són les majors cascades naturals d'Estònia (les cascades més altes d'Estònia són les cascades artificials de Valaste, de 30,5 metres).
Les cascades Jägala es troben en el curs inferior del riu Jägala, al municipi de Jõelähtme, al costat del llogaret de Jägala-Joa, a 25 km a l'est de Tallinn. Les cascades se situen a 3 km de la desembocadura del riu a la badia d'Ihasalu, al golf de Finlàndia.
Les cascades tenen una alçària d'entre 7,8 i 8,1 metres i una amplada de 50 metres. A causa de la força de l'aigua, la vora de pedra calcària retrocedeix 3 cm a l'any, per això s'ha creat una vall de 300 metres de llarg i una profunditat de 12 a 14 metres. El màxim volum d'aigua s'aconsegueix a la primavera i estiu, mentre que a l'hivern la cascada es congela.
En la llengua nativa, les cascades s'anomenaven Joarüngas. Probablement va ser un lloc de ritus precristians. Al voltant del 1240, es va instal·lar en el lloc un molí d'aigua del qual hi ha referències fins 1688. El 1917 es va instal·lar prop de la cascada una planta d'energia elèctrica i una planta de cel·lulosa, que van deixar de funcionar a finals de la Segona Guerra Mundial.
Les cascades salven el pas del riu des de l'altiplà d'Harju, al nord de la plana costanera del nord d'Estònia. L'altiplà d'Harju, format al cambrià, està composta per roques sedimentàries calcàries. En canvi, la plana es va formar a l'ordovicià. Aquest desnivell forma part del cingle anomenat Klint Bàltic, que va des de l'illa d'Öland (Suècia) fins a l'Óblast de Leningrad (Rússia). Als voltants de les cascades es poden trobar alguns fòssils, com els cefalòpodes.

## Referències

* ↑ «Jägala Waterfall» (en anglès). Sightseeing in Estonia.
* ↑ «Waterfalls in North Estonia» (en anglès). Waterfalls. Arxivat de l'original el 2008-11-20. [Consulta: 29 març 2019].

## Vegeu també

* Llista de cascades

## Enllaços externs

* Foto360.ee Fotografia 360° de les cascades.
* Usu.kolhoos.ee Imatges de les cascades a l'hivern.
# Sant Jaume de la Boixadera dels Bancs

Sant Jaume de la Boixadera dels Bancs, o Sant Jaume dels Bancs, és una església de culte catòlic situada a l'enclavament de Comaposada, a la parròquia de Correà, al municipi de Montmajor, el Berguedà, al límit territorial amb Navès, a prop de la riera de Tentellatge. El temple és ha estat considerat patrimoni immoble, en la tipologia d'edifici, és de titularitat privada i és utilitzat. No està protegit i està en un bon estat de conservació.

## Ubicació

L'església de Sant Jaume dels Bancs està situat a l'enclavament de Comaposada, a la parròquia de Correà, a prop del límit amb el municipi de Navès i de la riera de Tentellatge. Per arribar-hi, cal prendre una pista al km 134 de la carretera C-26, entre Berga i Solsona, a l'alçada de l'Hostal Majoral.

## Descripció

Sant Jaume dels Bancs és una petita església que té una sola nau i està coberta amb una volta de canó de pedra a plec de llibre enguixada i amb una teulada exterior amb dues vessants feta amb teula àrab. Els murs del temple són llisos i no estan ornamentats.
A la façana principal, sobre la porta, només hi ha un petit ull de bou circular i una finestra quadrada tapiada al costat meridional. La porta està a la banda occidental de l'església i està feta amb grans dovelles que formen un arc de mig punt. Al capdamunt de la façana principal hi ha un gran campanar d'espadanya amb dos ulls. En el mur septentrional hi ha dos contraforts. Hi havia un absis semicircular que ha desaparegut del que només en resten els fonaments.

## Història

L'església no té prou dades concretes que permetin refer-ne la seva cronologia, però la seva estructura ens mostra un edifici romànic antic. Tot i que anteriorment fou una església sufragània de Sant Serni del Cint, actualment depèn de la parròquia de Montmajor. Hi ha cases de la zona de Boixadera que són de Correà i de Tentellatge.
A principis del segle XXI es va reconstruir la casa perquè s'havia esfondrat a la dècada de 1980.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Cortés Elía, Mª del Agua. «Sant Jaume de Boixadera dels Bancs al mapa de patrimoni cultural del DIBA». Diputació de Barcelona. [Consulta: 23 setembre 2014].
* 1 2 «Església de Sant Jaume de la Boixadera dels Bancs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Montmajor
# Pere Mancha

Pere Mancha (o potser Manxa) va ser un banquer reusenc del segle xvii, del qual només es tenen les notícies d'un fet ocorregut durant la Guerra dels Segadors a la ciutat de Reus
Al començament de la Guerra dels Segadors, Reus tenia 1200 cases habitades que es van reduir a 800 al final de la guerra. El 16 de desembre de 1640 la ciutat va ser declarada enemiga de la pàtria per les Corts i els béns dels seus habitants confiscats, com a resposta a la no participació activa en la guerra. El 1641 va ser ocupada pel francès La Mothe, i el banquer Pere Mancha va negociar pagar als francesos la quantitat que demanaven per no ser saquejada. Tot i haver-se fet el pagament, els soldats francesos es comportaren com a ocupants i no van seguir els termes pactats, i com a conseqüència Reus es va entregar als castellans el gener de 1642.

## Referències

* ↑ «El banquer de Reus». Reusdigital.cat. [Consulta: 6-I-2015].