OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estació subterrània

Les Estacions subterrànies són estacions ferroviàries que estan situades en túnels de vies fèrries, sota del nivell de la superfície.
La majoria són estacions de trens de rodalia, i estan situades a sota dels centres de les grans ciutats. Les estacions soterrades més grans del món, són l'estació Shinjuku, a Tòquio, i una estació de Brussel·les.

## Estacions subterrànies a Catalunya

A Catalunya hi ha un seguit d'estacions soterrades o semi soterrades, i també hi han algunes en fase de projecte o en construcció:
* A la xarxa de Rodalies de Catalunya:
** Barcelona-Sants
** Passeig de Gràcia
** Clot - Aragó
** Barcelona-La Sagrera (en construcció)
** Sant Andreu Comtal (en construcció)
** Plaça de Catalunya
** Arc de Triomf
** La Sagrera-Meridiana
** Sant Andreu Arenal
** Montcada i Reixac (projectada)
** Montmeló
** Vic (semi soterrada)
** Sabadell Centre
** Sabadell Nord
** Terrassa
** Sant Feliu de Llobregat (projectada)
** Vilafranca del Penedès (semi soterrada)
** Bellvitge (projectada)
** El Prat de Llobregat
* A la xarxa de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya:
** Tram entre les estacions de Barcelona-Plaça d'Espanya i Cornellà-Riera de la línia Llobregat-Anoia
** Pallejà
** Sant Andreu de la Barca
** Manresa-Viladordis
** Tram entre les estacions de Barcelona-Plaça de Catalunya, Reina Elisenda i Avinguda Tibidabo de la línia Barcelona-Vallès
** Peu del Funicular (semi soterrada)
** Tram entre l'estació de Can Feu-Gràcia i el final del ramal de Sabadell de la línia Barcelona-Vallès
** Rubí
** Tram entre l'estació de Terrassa Rambla i el final del ramal de Terrassa de la línia Barcelona-Vallès
* A la xarxa de Transports Metropolitans de Barcelona, totes les estacions es troben completament soterrades excepte:
** Santa Eulàlia (semi soterrada)
** Can Boixeres (coberta)
** Zona Franca (en viaducte)
** Estació de Torre Baró | Vallbona (semi soterrada)
* A la xarxa de Tram de Barcelona:
** Espronceda
** Sant Martí de Provençals
** Besòs
** Cornellà Centre
* A la xarxa de TAV:
** Barcelona-Sants
** Barcelona-La Sagrera (en construcció)
** Girona

## Vegeu també

* Transport ferroviari
* Tren de rodalia
* Tren d'alta velocitat
* Metro
* Tren lleuger
* Tren tramvia
* Estació de ferrocarril
* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Llista d'estacions de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya
* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Llista d'estacions de tramvia de la regió metropolitana de Barcelona

## Referències

* ↑ Estació de metro a Optimot
* ↑ Deutsche Bahn AG: Entscheidung des Gemeinderates verzögert den Tunnelbau in Unterföhring (Presse-Information). München, 13. August 2004
# Jordi Gené i Guerrero

Jordi Gené i Guerrero (Sabadell, 5 de desembre de 1970) és un pilot d'automobilisme català. És germà del també pilot Marc Gené.

## Trajectòria esportiva

El 1986 fou Campió d'Espanya de karts en la categoria nacional. També fou campió d'Espanya de Fórmula Fiat (1987) i de Fórmula Ford (1988). Competí durant cinc temporades al Regne Unit (1989-1993), on participà en el Campionat de Fórmula Ford (cinquè classificat), en la Fórmula 3 (fou quart el 1991 i segon en la Copa del Món de Macau) i en la F 3000 (guanyà la prova inaugural i fou cinquè en el campionat). Fou el pilot escollit per l'equip de Fórmula 1 Bravo F1, però l'operació no reeixí. El 1994 feu proves amb l'equip Benetton Formula, però no aconseguí un volant de pilot titular.
A partir de 1994 es dedicà a les curses de turismes, resistència i camions. En aquestes modalitats aconseguí el Campionat d'Espanya de Superturismes (1996), amb l'equip oficial Audi. Participà en l'Europeu de camions (1998, 1999), guanyà les 24 Hores de Barcelona al Circuit de Catalunya (2001), i el mateix any quedà cinquè i primer de la categoria LMP a les 24 Hores de Le Mans, fent equip amb el suís Jean-Denis Délétraz i el francès Pascal Fabre (Reynard-VW). El 2003 entrà a formar part de l'equip oficial SEAT en el Campionat d'Europa de Turismes, que després es convertí en Campionat del Món, amb el qual assolí dues vegades el títol Mundial de Constructors (2008, 2009), en què ocupà la vuitena posició final. Quan SEAT es retirà d'aquesta modalitat el 2010, continuà corrent en altres categories com els Campionats de Velocitat-Resistència de GT.

## Referències

* 1 2 3 «Jordi Gené Guerrero». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Primera pedra». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 243. ISBN 84-320-6249-9.

## Enllaços externs

* Jordi Gené i Guerrero - Lloc web oficial (castellà)
# Susitna North

Susitna North, coneguda anteriorment com a Y, és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 956 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Y tenia 956 habitants, 412 habitatges, i 252 famílies La densitat de població era d'1,1 habitants/km².
Dels 412 habitatges en un 29,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,6% hi vivien parelles casades, en un 9,2% dones solteres, i en un 38,6% no eren unitats familiars. En el 32,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 29,4% entre 25 i 44, un 32% de 45 a 60 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 118,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.848 $ i la renda mediana per família de 38.304 $. Els homes tenien una renda mediana de 54.500 $ mentre que les dones 35.625 $. La renda per capita de la població era de 15.437 $. Aproximadament el 9,5% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Y». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Y». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Poua Nova de la Franquesa

La Poua Nova de la Franquesa és una obra del municipi de Moià (Moianès), i es troba al costat de la Poua Vella de la Franquesa.

## Descripció

El pou mesura 14 metres d'alçada i més de 9 metres de diàmetre, amb una capacitat de 673 m³, és considerat, juntament amb el del Molí Nou de Castellterçol, un dels més grans de la comarca. La totalitat del pou és soterrada i la coberta s'acaba amb una cúpula semiesfèrica a nivell del terreny. Construït totalment amb pedra un dels laterals aprofita la roca del terreny. Té dos accessos situats de forma simètrica al començament de la volta de la cúpula, una cara nord i l'altra a cara sud, fets amb llesques de pedra a plec de llibre. El situat a la cara nord conserva el travesser de fusta que s'utilitzava per penjar la corriola i facilitar l'accés als treballadors.

## Història

El Pou Nou de la Franquesa es va construir a començament del segle xviii, quan el pou Vell de la Franquesa es va fer petit a causa de la demanda de gel. El Moianès, juntament amb el Montseny, havia estat la principal productora de gel natural de Catalunya. Ambdues, proveïdores de la ciutat de Barcelona, van arribar a tenir en el negoci de la comercialització del gel una de les principals fonts d'ingressos per completar l'economia rural.
“Tots dos pous foren, des del seu origen, propietat de la casa de La Franquesa, segons consta en l'acta de dotació dels terrenys per a la construcció del Pou Vell, datada del 1625. A mitjan segle xviii, per l'increment que el negoci va tenir a tot Catalunya, es va construir el segon pou, aquest circular, a una vintena de metres del primer” (Perarnau, 1992)

## Referències

* 1 2 Perarnau Llorens, Jaume. Els Pous de glaç de la comarca de Bages : assaig d'interpretació i localització. Centre d'Estudis del Bages, 1992, p. 34. ISBN 8487618111.
* ↑ Dantí i Riu, Jaume «La indústria i el comerç del glaç al Moianès: complement econòmic i factor d'ascens social». Modilianum, núm 40, 1r semestre 2009, pàg. 5-17.
# The Big Come Up

The Big Come Up és l'àlbum de debut de la banda nord-americana de blues rock The Black Keys, publicat l'any 2002 amb Alive Records. La canció "I'll Be Your Man" va ser utilitzada per a tema principal de la sèrie de l'HBO Hung protagonitzada per Thomas Jane,

## Referències

* ↑ «How The BLACK KEYS Rose Without Trace .Thomson, Graeme. The Word (Mar 2012): 54-57.».
* ↑ «Bomp Records».
# Dècada del 1790
## Esdeveniments

* Descobert el daltonisme
* Els hausses es converteixen a l'Islam
* Comencen a usar-se aliments en conserva per protegir-los més temps

## Personatges destacats

* Thomas Malthus
* Napoleó Bonaparte
* Maximilien de Robespierre
* Carles IV d'Espanya
# El ceptre d'Ottokar

El ceptre d'Ottokar és el vuitè àlbum de Les aventures de Tintín i Milú creat per Hergé el 1939.

## Argument

Tintín viatja aquest cop cap a un país imaginari: Sildàvia. Allí roben un ceptre que és necessari perquè el dia de San Vladimir el rei sildau pugui continuar regnant. Tintín s'assabenta que és el país enemic de Bordúria qui l'ha robat per a poder envair-los i el recupera, convertint-se en un heroi nacional. La història del conflicte Sildàvia - Bordúria guarda certa similitud amb conflictes de l'època a Europa.

## Referències

* ↑ MICHAEL FARR. Tintin, el somni i la realitat. Editorial Zendrera Zariquiey, S.A., 2002, p. 80-89. ISBN 978-8484181279 [Consulta: 14 maig 2022].
# El lliri d'aigua

* Aquest article tracta sobre l'obra literària de Frederic Soler. Vegeu-ne altres significats a «Zantedeschia aethiopica».
Lo lliri d'aygua (El lliri d'aigua, en català normatiu) és una balada dramàtica en tres actes i en prosa, original de Frederic Soler, estrenada al teatre Romea de Barcelona, el dia 21 de maig de 1886.
L'acció passa a les muntanyes dels Pirineus.

## Repartiment de l'estrena

* Àngela (22 anys): Carme Parreño
* Elena (16 anys): Caterina Fontova
* Riteta (7 anys): Susagna Molgosa
* Lluís (26 anys): Joan Isern
* Cristòfol (60 anys): Lleó Fontova
* Batista (18 anys): Frederic Fuentes
* Jutge (45 anys): Ramon Valls
* Un agutzil, un guardabosc, dos mossos que porten baguls.

## Edicions

* 2a. ed.: Impremta de Salvador Bonavia. Barcelona 1911
* 3a. ed.: La Escena Catalana. Any II (segona època). Núm. 36. Barcelona 1919

## Enllaços externs

* Reproducció de la segona edició
# Elaphoglossum

Elaphoglossum és un gènere de falgueres de la familia Dryopteridaceae, subfamília Elaphoglossoideae, en la classificació de Grup de Filogènia de Pteridòfit de 2016 (PPG I).

## Taxonomia

Elaphoglossum fou descrit per primera vegada el 1841 per John Smith, qui va atribuir el nom a Heinrich Schott.

### Espècies

El gènere té un gran nombre d'espècies. Segons la classificació de Grup de Filogènia de Pteridòfit de (PPG I) n'hi ha aproximadament 600; Plants of the World Online i la Checklist of Ferns and Lycophytes of the World ambdós van llistar com a mínim 730 espècies el A 2019. Entre d'altres:
* Elaphoglossum conforme (Sw.) J. Sm. (Espècie de tipus)
* Elaphoglossum pattersoniae Mickel
* Elaphoglossum serpens Maxon & C. V. Morton
* Elaphoglossum tovii E. Brown

## Referències

* ↑ PPG I «A community-derived classification for extant lycophytes and ferns». Journal of Systematics and Evolution, 54, 6, 2016, p. 563–603. DOI: 10.1111/jse.12229.
* ↑ Hassler, Michael; Schmitt, Bernd. «Checklist of Ferns and Lycophytes of the World», 01-01-2020. [Consulta: 30 gener 2020]. «Elaphoglossum»
* ↑ «Elaphoglossum Schott ex J.Sm.». Plants of the World Online. [Consulta: 30 gener 2020].
# Elano Blumer

Elano Blumer (nascut el 14 de juny de 1981 en Iracemápolis, São Paulo) és un futbolista brasiler que actualment juga al Santos.
És un centrecampista que té la capacitat per jugar en qualsevol lloc en el flanc dret o al centre del camp. També té la capacitat per marcar des de la distància, especialment amb tirs lliures, i s'ha assenyalat per la seua habilitat de regat i visió.

## Palmarès
### Club

| Equip | Títol | Any |
| Xakhtar Donetsk | Lliga ucraïnesa | 2005, 2006 |
| Xakhtar Donetsk | Supercopa ucraïnesa | 2005 |
| Santos | Campeonato Brasileiro | 2002, 2004 |

### Internacional

| Equip | Títol | Any |
| Brasil | Copa Amèrica | 2007 |
| Brasil | Copa Confederacions | 2009 |
# Elasipòdides

Els elasipòdides (Elasipodida) són un ordre d'equinoderms holoturioïdeus amb els tentacles en forma de placa o escut usats com a pales per excavar en el sediment. Posseeixen arbres respiratoris. L'anell calcari manca de projeccions posteriors. La paret del cos és tova i gelatinosa. Totes les espècies viuen en aigües profundes.

## Taxonomia

Els elasipòdides inclouen 161 espècies en 24 gèneres i 5 famílies:
* Familia Elpidiidae Théel, 1882
* Familia Laetmogonidae Ekman, 1926
* Familia Pelagothuriidae Ludwig, 1893
* Familia Psychropotidae Théel, 1882
La família Deimatidae, que es classificaven a l'ordre Elasipodida, ha estat separada i situada en el nou ordre Synallactida.

## Referències

* ↑ Altaba, C. R., 1991. Invertebrats no artròpodes. Història Natural dels Països Catalans, 8. Fundació Enciclopèdia Catalana, Barcelona.
* 1 2 «WoRMS - World Register of Marine Species - Elasipodida». [Consulta: 4 juny 2020].
# Elaphoglossum serpens

Elaphoglossum serpens és una espècie rara de falguera de la família Dryopteridaceae, que només creix al Cerro de Punta, la muntanya més alta de Puerto Rico.
Fou inclosa en el llistat federal d'espècies en perill dels Estats Units el 1993. La falguera va ser descrita el 1947 en els espècimens trobats al Monte Jayuya. Aquest hàbitat va ser netejat per la construcció i la planta es va extingir. Més tard va ser localitzada al Cerro de Punta.
Aquesta falguera és un epífit que creix en els troncs de l'espècie d'arbre Lyonia rubiginosa var. stahlii. Només hi ha sis arbres que junts acullen les 22 falgueres. El cim Cerro de Punta és cobejat per la seva ubicació ideal per a instal·lacions de telecomunicacions i la construcció d'aquestes ha comportat la destrucció d'una part del bosc.
La falguera produeix unes quantes frondes de dos tipus diferents. La fronda estèril té una longitud de fins a 19 centímetres de llarg amb una fulla a l'extrem de fins a 8 centímetres de llarg per 3,5 d'ample. La fronda fèrtil té fins a 18 centímetres de llarg i té una fulla més petita, de fins a 4 centímetres de llarg i només aproximadament un centímetre d'amplada.
La falguera creix en troncs d'arbres de molsa al bosc d'elfins del cim més alt de l'illa de Puerto Rico. Aquesta selva nebulosa té un curt, dens cobricel arbori no més alt d'aproximadament 7 metres. És molt humit, ventós, i té els terres saturats pobres en nutrients.
La seva única ubicació i la destrucció de l'hàbitat per l'aldarull en tota l'àrea, podria significar l'extinció de l'espècie. El cim de muntanya fou fortament afectat per l'Huracà Hugo el 1989.

## Referències

* 1 2 3 4 5 USFWS. Recovery Plan for Puerto Rican Endangered Ferns (7 spp.). January 1995.
* 1 2 USFWS. 3 Puerto Rican Ferns: Five-year Review. January 2010.
# El somni de la dona del pescador

El somni de la dona del pescador (蛸と海女, Tako to ama) és una xilografia eròtica del gènere ukiyo-e de l'àlbum Kinoe no komatsu (喜能会之故真通), realitzada l'any 1814 per l'artista japonès Hokusai.
L'obra representa una versió paròdica de la llegenda de Taishokan, representada durant el segle xviii per artistes com Katsukawa Shunshô, Katsukawa Shunchô o Kitao Shigemasa. Hokusai es va basar en aquestes versions eròtiques i paròdiques anteriors per aconseguir aquesta imatge, en què es representa una dona entrelligada sexualment per un parell de pops, el més petit dels quals envolta amb un dels seus tentacles el mugró de la dona i la besa, mentre el més gran li fa un cunnilingus (o s'hi aparella de l'única manera que pot).
Hokusai va crear El somni de la dona del pescador durat el període Edo, quan el xintoisme estava experimentant una renaixença; això va influenciar l'animisme de l'obra i la juganera actitud envers la sexualitat. És un celebrat exemple de shunga i ha estat replantejat per molts artistes japonesos ja des del segle xviii. Es poden trobar diversos exemples similars en els netsuke japonesos, petites escultures tallades d'uns pocs centímetres d'alçada i sovint força elaborades. Igualment, gràcies al fenomen del japonisme, aquesta estampa es va difondre per Europa i en generà moltes noves versions a càrrec d'alguns dels principals artistes del 1900, com Rops, Rodin o Picasso.
En Images of the Floating World (Imatges del món flotant; 1978), de Richard Lane, aquest gravat se l'anomena Bussejadora i pops, de la sèrie Brots de pi jove (Kinoe no komatsu; 1814). Mathi Forrer, en Hokusai: Prints and Drawings (Hokusai: gravats i dibuixos; 1992), el titula Bussejadora de perles i dos pops, de Pins joves (Kinoe no komatsu), amb la mateixa data, 1814.
Aquesta xilografia es considera com un precursor del gènere de sexe tentacular, molt repartit dins el cinema d'animació i el còmic japonesos pornogràfics (hentai).

## Bibliografia

* Bru, Ricard, "Tentacles d'amor i de mort: d'Hokusai a Picasso", Imatges secretes. Picasso i l'estampa eròtica japonesa, Museu Picasso, Barcelona, 2009, pp. 54-81.
* Images from the Floating World, Richard Lane, 1978, Koneckey & Konecky, p. 163.
* Hokusai: Prints and Drawings, Mathi Forrer, 1992, Prestel, ill. 124.
# Els Reguers

Els Reguers és una entitat de població del municipi de Tortosa, a la comarca catalana del Baix Ebre.
El poble se situa a l'oest del cap de municipi, vora el barranc de la Vall Cervera. La carretera TV-3422, que travessa el nucli urbà, és la seva principal via de comunicació.
És el nucli de població de Tortosa més proper al Parc Natural dels Ports de Tortosa-Beseit.
L'any 1853 s'independitzà de Tortosa però 2 anys més tard va demanar la seva reagregació.

## Referències

* ↑ Acord de la Diputació Provincial de Tarragona de 05/12/1855.
# Els Quers (Marqueixanes)

Els Quers era un poble, actualment desaparegut, del terme comunal de Marqueixanes, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Estava situat a la dreta de la Tet i a prop a l'oest del poble de Marqueixanes. Actualment hi roman el nom dels Quers, com a nom de partida.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «82 - Marqueixanes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Marqueixanes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Lloc on era el poble dels Quers en els ortofotomapes de l'IGN
# Els Rebolls del Joquer

Els Rebolls del Joquer era un bosc de roures rebolls del terme municipal d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà; és en terres de l'antic poble de la Torre d'Eroles.
Va desaparèixer en el gran incendi forestal d'agost del 1978, que afectà tot el vessant meridional de la Serra de Carreu.
Estava situat al sud-oest de la Masia Gurdem, al nord-est de la Torre d'Eroles i al sud-oest de la Solana del Joquer.
Es tracta d'un topònim plenament romànic, de caràcter purament descriptiu: el bosc de roures rebolls pertanyent als de Cal Joquer.
# Eleccions al Dáil Éireann de 1933

Les eleccions al Dáil Éireann de 1933 es van celebrar el 24 de gener de 1933 per a renovar els 153 diputats del Dáil Éireann. Va guanyar el Fianna Fáil per majoria absoluta.

## Resultats

| Partit | Líder | % | Escons |
| Fianna Fáil | Éamonn de Valera | 49,7% | 76 |
| Cumann na nGaedhael | William T. Cosgrave | 34,8% | 48 |
| Partit Nacional de Centre | Frank MacDermott | 7,2% | 11 |
| Laborista | William Norton | 5,7% | 8 |
| Independents | | 5,8% | 9 |

## Referències

* (anglès) Pàgina del Dáil Éireann Arxivat 2009-12-18 a Wayback Machine.
* (anglès) Resultat de les eleccions de 1933
# Els Serrats (la Torre de Cabdella)

Els Serrats és una serra de l'interior del terme municipal de la Torre de Cabdella, a la comarca del Pallars Jussà. Pertanyia a l'antic terme de la Pobleta de Bellveí.
Situats just al nord-est de la Pobleta de Bellveí, aquest serrat, que rep el nom en plural pel fet que a la part alta presenta una bifurcació, enllaça aquesta vila amb les Bordes d'Envall. Queda al nord-oest del poble d'Envall. A la part alta, on hi ha les Bordes d'Envall, es bifurca per tal d'acollir tot el cap de vall de la Llau de la Torroella.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Eleccions al Parlament de Navarra de 1991

Les Eleccions al Parlament de Navarra de 1991 se celebraren el 26 de maig. Amb un cens de 414.913 electors, els votants foren 276.773 (66,70%) i 138.149 les abstencions (33,30%). Fou elegit president Juan Cruz Alli Aranguren (UPN) com a cap de la llista més votada gràcies al fet que es presentaren en una sola llista totes les forces dretanes de Navarra.
← Eleccions al Parlament de Navarra, 1991 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| UPN | 96.006 | 34,95 | 20 |
| PSN-PSOE | 91.645 | 33,36 | 19 |
| Herri Batasuna | 30.762 | 11,20 | 6 |
| Eusko Alkartasuna | 15.170 | 5,52 | 3 |
| IU-EBN | 11.167 | 4,07 | 2 |
| Batzarre | 6.543 | 2,38 | |
| Euskadiko Ezkerra | 5.824 | 2,12 | |
| Centro Democrático y Social | 5.680 | 2,06 | |
| Partido Agrícola Ganadero | 3.855 | 1,40 | |
| EAJ-PNV | 3.071 | 1,12 | |
| EKA | 1.353 | 0,49 | |
A part, es comptabilitzaren 3.637 (0,88%) vots en blanc.

## Diputats

* Juan Cruz Alli Aranguren (UPN)
* Floren Aoiz Monreal (Herri Batasuna)

## Enllaços externs

* Resultats de totes les eleccions navarreses Arxivat 2009-03-25 a Wayback Machine.
# Els últims dies de Pompeia (novel·la)

Els últims dies de Pompeia és una novel·la escrita per Edward Bulwer-Lytton el 1834. Es tracta d'una novel·la històrica del romanticisme que narra els últims dies de la vida d'uns quants ciutadans de Pompeia, immediatament abans de la destrucció de la ciutat, provocada per l'erupció del Vesuvi l'any 79.
Els personatges mostren la cultura de l'antiga Roma del segle i. El protagonista, Glaucus, representa la cultura grega, que ha estat subordinada per Roma, i Arbaces, el seu oponent, l'antiga i immòbil cultura Egípcia. Olintus és el principal representant de la religió cristiana naixent, que es presenta sota una mirada favorable però no exemta de crítica. La maga del Vesuvi, tot i que no posseeix poders sobrenaturals, mostra l'interès de Bulwer-Lytton per l'ocultisme, tema en què se centraria part de la seva obra i, en particular, la seva última novel·la: La raça que ve.
El director Luigi Maggi va fer-ne una pel·lícula el 1908 amb el mateix nom: Els últims dies de Pompeia, inspirada en aquesta novel·la. Amb guió d'Arrigo Frusta i Roberto Omegna i protagonitzada per Umberto Mozzato, Mirra Principi i Lydia de Roberti.

## Vegeu també

* Els últims dies de Pompeia, pel·lícula.