OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Legió IV Flavia Felix

La Legió IV Flavia Felix (quarta legió «Flavia afortunada») va ser una legió romana que va reclutar l'emperador Vespasià per substituir la Legió IV Macedonica que havia dissolt l'any 70 per la seva conducta poc honorable a la revolta dels bataus.
A la revolta dels bataus la IV Macedonica va lluitar amb Vespasià, però l'emperador no se'n fiava, segurament perquè abans havia recolzat Vitel·li. La va dissoldre i va crear la IV Flavia Felix, posant-li el nom de Flàvia, la seva dinastia. La va estacionar a Burnum (actual Kistanje), a Dalmàcia. La constitució de la nova legió va ser supervisada per Gneu Juli Agrícola, i com que el símbol de la legió era un lleó, és possible que es constituís cap al juliol de l'any 70.
Va rebre el cognomen de Felix en els seus primers anys d'existència, probablement per les seves victòries sobre els dacis. Després de la invasió dels dacis l'any 86, l'emperador Domicià va traslladar la legió a la Mèsia Superior, a Singidúnum, l'actual Belgrad, des d'on havia de defensar els limites del Danubi. L'any 89 la legió va participar en la invasió de Dàcia iniciada per Domicià i dirigida pel general Teti Julià que va derrotar Decèbal, i més tard a les Guerres dàcies (101-102, 105-106) que va dur a terme l'emperador Trajà. Va tenir el seu campament a la ciutat de Sarmizegetusa Regia, on van començar a desmuntar les seves defenses. Hadrià va traslladar la legió de nou a Singidúnum.
Marc Aureli va realitzar diverses incursions contra els germànics a l'altra banda del Rin, i la IV Flavia Felix va participar en aquestes campanyes, ja que l'emperador tenia la intenció de crear una nova província sota control del governador Aulus Juli Pompili Pisó, comandant de la Legió I Italica i de la IV Flavia Felix.
Durant les Guerres Marcomanes (166-180) la legió era defensant el Danubi contra el pas de les tribus germàniques. Després de la mort de Pèrtinax, la legió va recolzar Septimi Sever, governador de la Pannònia Superior en front dels usurpadors Pescenni Níger i Clodi Albí.
És possible que la legió hagués participat en alguna de les guerres contra els sassànides, però va ser a la Mèsia Superior fins al segle v, segons diu la Notitia Dignitatum.

## Referències

* ↑ Le Bohec, Yann (ed.); Catherine Wolff (ed.). Les légions de Rome sous le Haut-Empire. Lió: De Boccard, 2000, p. 205-225. ISBN 9782904974199.
* ↑ Lendering, Jona. «Legio IIII Flavia Felix». Livius.org. [Consulta: 25 octubre 2022].
# Montépreux

Montépreux és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 39 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Montépreux era de 39 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 23 habitatges, 20 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 2 estaven desocupats. 22 eren cases i 1 era un apartament. Dels 20 habitatges principals, 13 estaven ocupats pels seus propietaris i 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Montépreux el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 28 persones, 23 eren actives i 5 eren inactives. De les 23 persones actives 21 estaven ocupades (12 homes i 9 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 5 persones inactives 1 estava jubilada, 3 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària, 1 d'una empresa de construcció i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un guixaire pintor.
L'any 2000 a Montépreux hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.600 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Montépreux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Montépreux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Moi... Lolita

«Moi... Lolita» és el single més popular de la cantant francesa Alizée. Llançat el juliol de 2000, va esdevenir uns dels singles més venuts a França, on va vendre 1.500.000 còpies. La cançó però, va traspassar fronteres i «Moi...Lolita» es va posicionar el:
* #1 Espanya
* #1 Itàlia
* #1 Japó
* #1 Israel
* #1 Hong Kong
* #2 França
* #2 Països Baixos
* #5 Alemanya
* #9 Anglaterra
Aquesta cançó va ser el primer single de la cantant i forma part de l'àlbum Gourmandises. La cançó està íntegrament en francès.
La cançó va inspirar una paròdia, amb vídeo, "Moi je m'appelle Manuel Valls" feta pel programa Polònia. Aquesta crítica del polític francocatalà Manuel Valls es va fer molt popular, i fins i tot viral, a l'estat francès a partir de finals de maig del 2021.

## Text de la cançó

    Moi je m'appelle Lolita
    Lo ou bien Lola
    Du pareil au même
    Moi je m'appelle Lolita
    Quand je reve aux loups
    C'est Lola qui saigne
    Quand fourche ma langue, j'ai la
    Un fou rire aussi fou
    Qu'un phenomene
    Je m'appelle Lolita
    Lo devie, Lo aux amours diluviennes
    C'est pas ma faute
    Et quand je donne ma langue aux chats
    Je vois les autres
    Tous prets a se jeter sur moi
    C'est pas ma faute a moi
    Si j'entends tout autour de moi
    L.O.L.I.T.A
    Moi Lolita
    Moi je m'appelle Lolita
    Collegienne aux bas
    Bleus de methylene
    Moi je m'appelle Lolita
    Colereuse et pas
    Mi-coton, mi-laine
    Motus et bouche qui n'dis pas
    A maman que je
    Suis un phenomene
    Je m'appelle Lolita
    Lo de vie, lo aux amours diluviennes
    C'est pas ma faute
    Et quand je donne ma langue aux chat
    Je vois les autres
    Tous prets a se jeter sur moi
    C'est pas ma faute a moi
    Si j'entends tout autour de moi
    L.O.L.I.T.A
    Moi Lolita [x2]
    Lo Li Ta. [x8]
    C'est pas ma faute
    Et quand je donne ma langue aux chats
    Je vois les autres
    Tous prets a se jeter sur moi
    C'est pas ma faute a moi
    Si j'entends tout autour de moi
    L.O.L.I.T.A
    Moi Lolita [x4]
# Moi, fleur bleue

Moi, fleur bleue és una pel·lícula francesa dirigida per Éric Le Hung, estrenada el 1977.

## Argument

Max, camioner a l'atur i incorregible faldiller, és acompanyat del seu fidel amic, Isidore, jove detectiu privat. Junts, troben una cover-girl, "Blat dels Camps" i la seva jove germana, "Flor Blava". Superada per l'idil·li que manté amb Isidore, aquesta última fuig. Tots es posen llavors a la recerca de Flor Blava.

## Repartiment

* Jean Yanne: Max
* Jodie Foster: Isabelle Tristan alias "Flor blava"
* Sydne Rome: Sophie Tristan alias "Blat dels Camps"
* Odette Laure: Olga
* Bernard Rodaudeau: Isidore
* Claude Gensac: La directora
* Marthe Villalonga: La patrona del cafè
* Lila Kedrova: Mme de Tocquenville
* Léo Campion
* Zoé Chauveau
* Henri Courseaux
* Michel Elias
* Jacqueline Jefford
* Leah Lourié
* Mandy May
* Daniel Russo
* Laurence Masliah

## Enllaços externs

* Pàgina de la pel·lícula a l'IMDb
# Leiocassis longirostris

Leiocassis longirostris és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de la Xina.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Leiocassis ellenriederii

Leiocassis ellenriederii és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1858. De visschen van den Indischen Archipel. Beschreven en toegelicht. Siluri. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 4. i-xii + 1-370.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mornan

Mornans és un municipi francès situat al departament de la Droma i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 70 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Mornans era de 70 persones. Hi havia 26 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 9 parelles sense fills i 9 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 50 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 17 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 42 eren cases i 6 eren apartaments. Dels 31 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 8 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Mornans el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 41 persones, 28 eren actives i 13 eren inactives. De les 28 persones actives 26 estaven ocupades (15 homes i 11 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 13 persones inactives 10 estaven jubilades i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses alimentàries, 1 d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 2 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Mornans hi havia 10 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 264 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Mornans a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Mornans a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Morna

«Morna» té aquests significats:
* Morna (riu), riu de la província de Berar, a l'índia
* Morna (gènere musical), música i ball procedents de Cap Verd
# Langisita

La langisita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la nickelina. Va ser anomenada en honor de la mina Langis, indret on va ser descoberta.

## Característiques

La langisita és arsenur de cobalt de fórmula química CoAs. Cristal·litza en el sistema hexagonal en forma de grans irregulars i escates en safflorita. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 6 a 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la langisita pertany a «02.C - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Ni, Fe, Co, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: achavalita, breithauptita, freboldita, kotulskita, niquelina, sederholmita, sobolevskita, stumpflita, sudburyita, jaipurita, zlatogorita, pirrotina, smythita, troilita, cherepanovita, modderita, rutenarsenita, westerveldita, mil·lerita, mäkinenita, mackinawita, hexatestibiopanickelita, vavřínita, braggita, cooperita i vysotskita.

## Jaciments

La langisita va ser descoberta a la mina Langis, a Casey Township, (Districte de Timiskaming, Ontario, Canadà). També ha estat descrita a Grècia, el Regne Unit i la República Txeca.

## Referències

* 1 2 3 «Langisite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Langisite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 24 de maig 2022. [Consulta: 28 gener 2019].
# Morro (Cap Verd)

Morro (crioll capverdià Morr) és una vila a l'oest de l'illa de Maio a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada 5 kilòmetres al nord de Vila do Maio.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd

## Referències

Viccionari
# Le monache di Sant'Arcangelo

Les monges de Sant'Arcangelo (Le monache di Sant'Arcangelo) és una pel·lícula eròtica italo-francès del 1973, dirigida per Domenico Paolella. L'acció passa en el segle xvi al convent de Sant'Arcangelo, prop de Nàpols, llavors sota domini espanyol. Un altre film que Paolella va fer el mateix any, Història d'una monja de clausura, tenia Eleonora Giorgi com a protagonista.
La pel·lícula és "Basada en cròniques autèntiques del segle xvi i una història de Stendhal, L'Abbesse de Castro (1832).
La història implica les lluites de poder i intrigues sexuals d'un grup de monges al convent de Sant'Arcangelo i en particular les maquinacions de la mare Giulia (interpretada per Anne Heywood) mentre intenta, per qualsevol significa possible, per aconseguir la posició de mare abadessa. La lluita de monges amb el seus vots de celibat, algunes inclinant a lesbianisme mentre altres conviden amants mascles secretament a les seves cel·les. Mentrestant, unes esperances d'església corruptes per beneficiar d'una donació aristocràtica al convent, abans de llançar una inquisició a les activitats corruptes del convent. Allà llavors seguir escenes de tortura. Les monges són despullades i torturades amb una varietat de dispositius per tal d'arrancar una confessió del seu comportament. El final del film amb una ressonant condemna del poder de l'Església i corrupta per la mare Giulia després que ha estat trobada culpable i executada obligant-la a prendre's verí.

## Repartiment

* Anne Heywood: mare Giulia
* Luc Merenda: vicari Carafa
* Ornella Muti: novícia Isabella
* Pier Paolo Capponi: Don Carlos Ribera
* Martine Brochard: mare Chiara
* Claudia Gravi: mare Carmela
* Maria Cumani Quasimodo: mare Lavinia
* Claudio Gora: Cardenal d'Arezzo
* Duilio Del Prete: Pietro
# Moto Club Igualada

El Moto Club Igualada és una entitat esportiva catalana dedicada al motociclisme i a l'automobilisme que fou fundada a Santa Margarida de Montbui, Anoia, el 1959. El primer president fou Sadurní Garcia Urgelés. L'entitat organitzà el I Motocròs d'Igualada (1960) i el I Trial d'Igualada (1969). Durant la dècada de 1970 realitzà raids al Kilimanjaro (l'expedició Moto Igualada-Kilimanjaro de 1974), Ciutat del Cap (1976) i l'Aconcagua (l'expedició Moto Igualada-Aconcagua de 1977).
Actualment, l'entitat és responsable de diverses proves puntuables per als Campionats d'Espanya de biketrial i d'enduro, a més d'organitzar regularment proves motociclistes emblemàtiques com ara el Trial del Cabrit de Rubió (des de 1978), l'Enduro de Castellolí (1979), el Ral·li Motociclista Anoia (1983) i les 3 Hores de Resistència d'Igualada. Pel que fa a l'automobilisme, durant la dècada de 1960 organitzà diverses proves de kàrting, el Ral·li Ciutat d'Igualada i la Pujada a les Moles.
Pel Moto Club Igualada hi han passat diversos campions estatals de kàrting, com ara David Bosch, i d'enduro, com ara Jesús Brugues, Pere Sala i Jaume Colom.

## Vegeu també

* Moto Igualada-Kilimanjaro
* Moto Igualada-Aconcagua

## Referències

* 1 2 «Moto Club Igualada». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 juny 2016].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial
# Llengua picta

El picte és una de les llengües celtes de classificació més controvertida. Idioma parlat a Escòcia i extingit abans del segle x, es coneix sobretot per topònims i inferències. Els noms de llocs semblaven similars als de la Gàl·lia, per la qual cosa se'l va introduir en la família cèltica, però altres estudiosos apunten que es tractava d'una llengua germànica o fins i tot d'origen no indoeuropeu. Alguns dels prefixos més freqüents en toponímia picta són pit- i aber-, si bé aquest darrer té també ascendència bretona, fet que va complicar encara més la filiació de les inscripcions sobre roca que es conserven.

## Història

Les úniques restes d'aquesta llengua estan en topònims, noms propis trobats en monuments i en els registres de l'època. En la seva màxima extensió s'havia de parlar des de les Illes Shetland fins a Fife. Va ser reemplaçada pel gaèlic al segle ix després de la unió del Regne picte amb la resta d'Escòcia.
Des d'almenys el segle v, algunes poblacions provinents d'Irlanda, de parla gaèlica, van ocupar Argyll, a la frontera oest del territori picte, la qual va començar a expandir-se políticament, culturalment i lingüística. Aquest fet va augmentar d'ençà que una dinastia gaèlica va prendre el control sobre el territori picte a partir de mitjans del segle ix. Tot i que no comptem amb proves que ens permetin conèixer el ritme del retrocés del picte a favor del gaèlic, hi ha comentaris en les cròniques angleses que asseguren que al segle xii aquest ja s'havia extingit.
Hi ha indicis que aquesta llengua, branca septentrional del britònic, ja s'estava escindint de la llengua britònica parlada més al sud a l'època a la qual es remunta el nostre primer testimoni, en el segle i aC. Per a Beda, escriptor de principis del segle viii, el picte era una llengua independent.
Classificada tradicionalment com una llengua cèltica britònica, aquest assumpte és encara controvertit. És destacat el parer que en una revisió sobre el picte que va fer Jackson, va considerar que el picte podia no ser celta o tenir un substrat no cèltic. Amb tot, Forsyth no hi està d'acord.
No obstant això, l'opinió més estesa continua sent que el picte era una llengua cèltica britònica, així com una llengua celta.

## Referències

* Ball, Martin J. and James Fife (eds.) The Celtic Languages. London: Routledge (2001) ISBN 0-415-28080-X.
* Cox, R. A. V. "Abstract: Modern Scottish Gaelic Reflexes of Two Pictish Words: *pett and *lannerc." in Ronald Black, William Gillies, and Roibeard Ó Maolalaigh (eds.) Celtic Connections: Proceedings of the Tenth International Congress of Celtic Studies, Vol. 1. East Linton: Tuckwell Press (1999), p. 504.
* Ferguson, William.; The Identity of the Scottish Nation Edinburgh University Press, 1999. ISBN 0-7486-1071-5.
* Forsyth, K. Language in Pictland : the case against 'non-Indo-European Pictish' in Studia Hameliana #2. Utrecht: de Keltische Draak (1997). Etext Rev. Damian McManus. Cambrian Medieval Celtic Studies #38 (Winter 1999), pp. 109-110.
# Lenox (Iowa)

Lenox és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.401 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lenox tenia 1.402 habitants, 559 habitatges, i 335 famílies. La densitat de població era de 273,2 habitants/km².
Dels 559 habitatges en un 24,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,9% hi vivien parelles casades, en un 4,8% dones solteres, i en un 39,9% no eren unitats familiars. En el 34,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 21,8% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 24,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.958 $ i la renda mediana per família de 37.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.938 $ mentre que les dones 18.125 $. La renda per capita de la població era de 14.299 $. Entorn del 5,2% de les famílies i el 14,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lenox». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lenox». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.