OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lepidotrigla alata

Lepidotrigla alata és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Descripció

* Fa 20 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat, que viu entre 60 i 110 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: des del sud del Japó fins al mar de la Xina Meridional.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1860. Catalogue of the Acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. Londres. Cat. Fishes v. 2. i-xxi + 1-548.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Houttuyn, M., 1782. Beschryving van eenige Japanese visschen, en andere zee-schepzelen. Verhandelingen der Hollandsche Maatschappij der Wetenschappen, Haarlem v. 20 (pt 2): 311-350.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Yamada, U., S. Shirai, T. Irie, M. Tokimura, S. Deng, Y. Zheng, C. Li, Y.U. Kim i Y.S. Kim, 1995. Names and Illustrations of fishes from the East China Sea and the Yellow Sea. Overseas Fishery Cooperation Foundation, Tòquio (Japó).
* ↑ Chen, C.-H., 2004. Checklist of the fishes of Penghu. FRI Special Publication. Núm. 4. 175 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404-463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Nguyen, N.T. i V.Q. Nguyen, 2006. Biodiversity and living resources of the coral reef fishes in Vietnam marine waters. Science and Technology Publishing House, Hanoi.
* ↑ Ni, I.-H. i K.-Y. Kwok, 1999 Marine fish fauna in Hong Kong waters. Zool. Stud. 38(2):130-152.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Shao, K.-T., J.-P. Chen, P.-H. Kao i C.-Y. Wu, 1993. Fish fauna and their geographical distribution along the western coast of Taiwan. Acata Zoologica Taiwanica 4(2): 113-140.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Richards, W.J., 1992. Comments on the genus Lepidotrigla (Pisces: Triglidae) with descriptions of two new species from the Indian and Pacific oceans. Bull. Mar. Sci. 51(1):45-65.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Lepidotrigla abyssalis

Lepidotrigla abyssalis és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Descripció

* Fa 17cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 60-415 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó, el mar de la Xina Oriental i l'est de Corea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1860. Catalogue of the Acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. Londres. Cat. Fishes v. 2. i-xxi + 1-548.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Starks, E. C., 1904. List of fishes dredged by the steamer Albatross off the coast of Japan in the summer of 1900, with descriptions of new species and a review of the Japanese Macrouridae. Bulletin of the U. S. Fish Commission v. 22 (1902): 577-630, Pls. 1-8.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Yamada, U., S. Shirai, T. Irie, M. Tokimura, S. Deng, Y. Zheng, C. Li, Y.U. Kim i Y.S. Kim, 1995. Names and Illustrations of fishes from the East China Sea and the Yellow Sea. Overseas Fishery Cooperation Foundation, Tòquio (Japó).
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Mohsin, A.K.M. i M.A. Ambak, 1996. Marine fishes and fisheries of Malaysia and neighbouring countries. University of Pertanian Malaysia Press, Serdang, Malàisia. 744 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Villoso, E.P., G.V. Hermosa i C. Dizon, 1983. Species composition and diversity of fishes caught by otter trawling in Samar Sea. Fish. Res. J. Philipp. 8(2):33-49.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Richards, W.J., 1992. Comments on the genus Lepidotrigla (Pisces: Triglidae) with descriptions of two new species from the Indian and Pacific oceans. Bull. Mar. Sci. 51(1):45-65.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Llibre de les Cavernes

El Llibre de les cavernes és el text més tardà dels llibres de l'Imperi nou d'Egipte, i se l'anomena així perquè, en aquest, el Duat ('Més enllà') està dividit en cavernes. També és el més literari i hi predominen els textos per sobre de les imatges.
El difunt travessa en el seu recorregut una sèrie de coves, i es relaten els premis que pot rebre, així com els càstigs que es pateixen: té la millor descripció de l'infern que ens han llegat els egipcis.
Així com el Llibre de l'Amduat descriu el camí a seguir pel difunt i el Llibre dels morts ensenya tota classe de sortilegis per dur el viatge a bon port a l'altre món, aquest dona la informació perquè eludeixi cometre actes durant la seva vida que seran severament castigats en l'altra. Una versió completa se'n troba al cenotafi de Seti I, i una altra a la tomba de Ramsès VI (KV9).

## Descripció

Està dividit en dues meitats amb dues pintures del déu Sol amb cap de moltó, que consten, al seu torn, de tres parts -en total sis divisions-, combinant el text amb les imatges, en lloc de les hores en què es divideixen els altres llibres: Llibre de l'Amduat i Llibre de les portes. Hi ha una sèrie d'ovals que representen taüts, i en el registre inferior els enemics del déu Sol són representats cap avall, en colors vermell i negre, amb les mans lligades a l'esquena. La processó avança paral·lelament al camí del déu per les cavernes, fins que són cremats en calderes en la divisió 5, mentre el sol neix des de la Duat.

## Diferències amb els altres llibres

* No divideix el viatge en dotze hores.
* La barca solar només apareix al final.

## Tombes decorades amb el Llibre de les cavernes

* Dinastia XIX
** Osireion, versió completa
* Dinastia XX
** Ramsès IV KV2, 1a i 2a divisió
** Ramsès VI KV9, versió completa
** Ramsès VII KV1, 1a Divisió, 1a escena
** Ramsès IX KV6, incompleta
* Període tardà:
** Tomba de Monthemhat, TT34: versió completa (?)
** Tomba de Pedamenopet, TT33: versió completa

## Referències

* ↑ Hornung (1999) p.83
* ↑ Ellison, The Book of Caverns
* ↑ Hornung (1999), p.84
* ↑ Werning (2011), vol. I, ch. II

## Bibliografia

* Hornung, Erik. The Ancient Egyptian Books of the Afterlife (en anglès, translation from the german). Cornell University Press, 1999, p. 83–94.
* Werning, Daniel A.. Das Höhlenbuch: Textkritische Edition und Textgrammatik, I: Überlieferungsgeschichte und Textgrammatik, II: Textkritische Edition und Übersetzung (en alemany). 2 vols.. Wiesbaden: Harrassowitz Verlag, 2011. ISBN 978-3-447-06635-8.

## Enllaços externs

* De Córdova, Enrique: El Llibre de les cavernes.
* Sòria Trastoy, Teresa: Els llibres egipcis del més enllà.
# Li Yunqi

Li Yunqi (en xinès: 李昀琦) (n. Hunan, 28 d'agost de 1993) és un nedador xinès especialitzat en l'estil lliure i bronze olímpic dels 4x200 lliure als Jocs Olímpics de Londres 2012.

## Biografia

Li Yunqi va estrenar la seva medaller el 2010 als Jocs Asiàtics de 2010, celebrats a Guangzhou, amb una medalla d'or. Un any després, al Campionat Mundial de Natació de 2011 va guanyar la medalla de bronze en els 4x200 m lliure. Ja en 2012, Yunqi va guanyar la medalla de bronze als 4x200 lliure als Jocs Olímpics de Londres 2012 amb un temps de 7:06:30. El 2013, va aconseguir en els 4x200 m lliure una medalla de bronze al Campionat Mundial de Natació de 2013.

## Referències

* ↑ «Swimming,4x200m freestyle relay men» (en anglès). Jocs Olímpics de Londres 2012, 2012. [Consulta: 15 desembre 2013].
# Lipogènesi

La lipogènesi és el procés metabòlic mitjançant el qual el cos converteix carbohidrats consumits amb la dieta en àcids grassos, que seguidament s'esterifiquen per a formar triacilglicerols i s'emmagatzemen en adipòcits.
La lipogènesi comença amb acetil-CoA o malonil-CoA i creix amb l'addició de dues unitats de carboni. La síntesi té lloc al citoplasma, a diferència de l'oxidació β, que es produeix als mitocondris. Molts dels enzims que participen en la síntesi d'àcids grassos estan organitzats en un complex multienzimàtic anomenat «àcid gras sintasa».
En els individus obesos, aquest procés es pot produir fora dels teixits adiposos. La lipogènesi té una eficiència baixa, amb un cost energètic del 20–25% en els porcs. La taxa de conversió de carbohidrats en triacilglicerols només esdevé significativa una vegada s'han saturat les reserves d'energia en forma de glicogen.
No hi ha cap procés que funcioni en sentit contrari, és a dir, que serveixi per a convertir els lípids en carbohidrats en l'ésser humà.

## Referències

* 1 2 Solinas, G.; Borén, J.; Dulloo, A. G. «De novo lipogenesis in metabolic homeostasis: More friend than foe?» (en anglès). Molecular Metabolism, 4, 5, 2015, pàg. 367–377.
* ↑ Schutz, Y. «Concept of fat balance in human obesity revisited with particular reference to de novo lipogenesis» (PDF) (en anglès). International Journal of Obesity, 28, 2004, pàg. S3–S11.
* ↑ Hellerstein, M. K. «De novo lipogenesis in humans: metabolic and regulatory aspects» (PDF) (en anglès). European Journal of Clinical Nutrition, 53, suplement 1, 1999, pàg. S53–S65.
# Liponycteris

Liponycteris és un subgènere de ratpenats de la família dels embal·lonúrids que engloba 2 de les 14 espècies del gènere Taphozous.

## Taxonomia

* Ratpenat de cua de beina de Hamilton (Taphozous hamiltoni)
* Ratpenat de cua de beina de panxa nua (Taphozous nudiventris)

## Referències

* ↑ Liponycteris a Mammal Species of the World (MSW) (anglès)

## Enllaços externs

* The Taxonomicon (anglès)
# Llengua beja

El beja (també anomenat bedawiye o badawiya) és una llengua afroasiàtica parlada per més d'un milió d'individus pertanyents en llur majoria al poble beja, al llarg de la costa nord-oriental del Sudan, així com a l'Egipte, i a Eritrea.
El lloc que li correspon dins el phylum afroasiàtic és motiu de debat entre els experts: mentre que els afroasiaticistes l'han considerat tradicionalment membre de la família cuixítica, diversos investigadors, entre els quals destaca Robert Hetzron, l'han elevat al rang de branca afroasiàtica independent.

## Bibliografia

* Almkvist, Herman N. (1881-1885) Die Bischari-Sprache (3 volums). Uppsala.
* Blažek, Václav (2003) "Beǧa language", in S. Uhlig i cols. (eds.) Encyclopaedia Aethiopica Vol. 1: A-C. Wiesbaden: Harrassowitz, p. 519b-521b.
* Hudson, Richard A. (1974) "A structural sketch of Beja," African Language Studies. Ed. D.W. Arnott. Londres: School of Oriental and African Studies, p. 111-142.
* Hudson, Richard A. (1976) "Beja", in M. Lionel Bender i cols. (eds.) The Non-Semitic Languages of Ethiopia. East Lansing: Michigan University, African Studies Centre, p. 97-131.
* Reinisch, Leo (1893-1895) Die Beḍauye-Sprache in Nordost-Afrika 2 (3 volums). Viena: F. Tempsky.
* Reinisch, Leo (1895) Wörterbuch der Beḍauye-Sprache. Viena.
* Roper, E. M. (1927) "The Poetry of the Haḍenḍiwa", in Sudan Notes and Records 10, pp. 147-158.
* Roper, E. M. (1928) Tu Beḍawiɛ: An Elementary Handbook for the use of Sudan Government Officials. Hertford, Herts (Anglaterra): Stephen Austin and Sonds, LTD. Oriental and General Printers.
* Voigt, Rainer (1998) "Zur Gliederung des Kuschitischen: das Beḍauye und das Restkuschitische", in I. Fiedler, C. Griefenow-Mewis i B. Reineke (eds.), Afrikanische Sprachen in Brennpunkt der Forschung: linguistische Beiträge zum 12. Afrikanistentag, Berlin, 3-6 Oktober 1996. Colònia, p. 309-324.
* Vycichi, Werner (1953) "Der bestimmte Artikel in der Bedja-Sprache", Muséon 66: p. 373-379.
* Zaborski, Andrzej (1975) The Verb in Cushitic. Varsòvia.
* Zaborski, Andrzej (1989) "Der Wortschatz der Bedscha-Sprache. Eine vergleichende Analyse", in Ausgewählte Vorträge. Deutscher Orientalistentag. Stuttgart; ZDMG Supplement VII, p. 573-591.
* Zaborski, Andrzej (1997) "Problems of the Beja Present Seven Years Ago", Lingua Posnaniensis 39: p. 145-153.

## Enllaços externs

* Entrada Beja a l'Ethnologue
# Lliga ACB 2004/05

La lliga ACB 2004-2005 va començar el 2 d'octubre del 2004. El Tau Cerámica va acabar en el primer lloc al final de la fase regular, però el Reial Madrid va guanyar-lo a la final dels playoffs, alçant-se amb el títol. Els llocs de descens els van ocupar l'Unelco Tenerife i el Plus Pujol Lleida.

## Fase Regular

| Posició | Equip | J | G | P | PF | PC |
| 1 | Tau Cerámica | 34 | 28 | 6 | 3.106 | 2.692 |
| 2 | Reial Madrid | 34 | 26 | 8 | 2.720 | 2.457 |
| 3 | Winterthur Barcelona | 34 | 24 | 10 | 2.723 | 2.579 |
| 4 | Unicaja | 34 | 23 | 11 | 2.775 | 2.531 |
| 5 | Etosa Alacant | 34 | 23 | 11 | 2.813 | 2.629 |
| 6 | Adecco Estudiantes | 34 | 21 | 13 | 2.915 | 2.773 |
| 7 | DKV Joventut | 34 | 20 | 14 | 2.840 | 2.719 |
| 8 | Gran Canaria | 34 | 19 | 15 | 2.539 | 2.446 |
| 9 | Pamesa Valencia | 34 | 18 | 16 | 2.950 | 2.893 |
| 10 | Caja San Fernando | 34 | 14 | 20 | 2.786 | 2.841 |
| 11 | Leche Río | 34 | 13 | 21 | 2.814 | 2.889 |
| 12 | Fórum Valladolid | 34 | 13 | 21 | 2.677 | 2.868 |
| 13 | Ricoh Manresa | 34 | 12 | 22 | 2.649 | 2.783 |
| 14 | Lagun Aro Bilbao | 34 | 12 | 22 | 2.634 | 2.801 |
| 15 | CB Granada | 34 | 12 | 22 | 2.632 | 2.881 |
| 16 | Casademont Girona | 34 | 11 | 23 | 2.786 | 2.996 |
| 17 | Unelco Tenerife | 34 | 9 | 25 | 2.447 | 2.763 |
| 18 | Plus Pujol Lleida | 34 | 8 | 26 | 2.667 | 2.932 |

## Playoff 2005

| Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| Tau Ceràmica | 3 | | | | |
| Gran Canaria | 0 | | | | |
| Gran Canaria | 0 | Tau Ceràmica | 3 | | |
| | | Unicaja | 1 | | |
| Unicaja | 3 | Unicaja | 1 | | |
| Etosa Alacant | 2 | | | | |
| Etosa Alacant | 2 | | | TAU Cerámica | 2 |
| | | | | Reial Madrid | 3 |
| Reial Madrid | 3 | | | Reial Madrid | 3 |
| DKV Joventut | 1 | | | | |
| DKV Joventut | 1 | Reial Madrid | 3 | | |
| | | Adecco Estudiantes | 1 | | |
| Winterthur Barcelona | 1 | Adecco Estudiantes | 1 | | |
| Adecco Estudiantes | 3 | | | | |
# Llista de monuments de la província de Castelló

Llista de monuments de la província de Castelló inscrits en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià per la província de Castelló.
S'inclouen els monuments declarats com a Béns d'Interés Cultural (BIC), classificats com a béns immobles sota la categoria de monuments (realitzacions arquitectòniques o d'enginyeria, i obres d'escultura colossal), i els monuments declarats com a Béns immobles de rellevància local (BRL). Estan inscrits en l'Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià, en les seccions 1a i 2a respectivament.
Les llistes estan dividides per comarques:
* Llista de monuments de l'Alcalatén
* Llista de monuments de l'Alt Maestrat
* Llista de monuments de l'Alt Millars
* Llista de monuments de l'Alt Palància
* Llista de monuments del Baix Maestrat
* Llista de monuments de la Plana Alta
* Llista de monuments de la Plana Baixa
* Llista de monuments dels Ports

## Referències

* ↑ Llei 4/1998 del Patrimoni Cultural Valencià, articles 2 i 26. [Consulta: 26 febrer 2011]

## Vegeu també

* Llista de l'art rupestre de l'arc mediterrani a la província de Castelló

## Enllaços externs

* «Béns Immobles de la Comunitat Valenciana». Generalitat Valenciana, 2009. [Consulta: 25 febrer 2011].
* «Arquitectura i Monuments». Patronat Provincial de Turisme de Castelló. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2012. [Consulta: 15 juny 2012].
# Llorenç Gascon i Fernández

Llorenç Gascon i Fernández (Barcelona, 5 de juliol de 1929 - Barcelona, 30 d'agost de 2021) va ser un empresari català, alt càrrec en estaments com Foment del Treball, CEOE i la Reial Acadèmia de Ciències Econòmiques i Financeres.

## Biografia

De jove va treballar com a agent comercial i va estar vigilat per la policia franquista per la seva militància a la Unió Democràtica de Catalunya. Es doctorà en Ciències Econòmiques per la Universitat de Barcelona i diplomat per l'IESE (Universitat de Navarra). Va ser nomenat doctor honoris causa per la Universitat de Michoacán (Mèxic) i per la Universitat de Lishui (República Popular de la Xina).
Fou acadèmic numerari de la International Academy of Management, Washington D.C., de la World Academy of Art and Science i conseller de la Fondation Jean Monnet pour l'Europe. Acadèmic d'Honor de la Reial Acadèmia Europea de Doctors (2014).
Havia estat membre del Col·legi d'Economistes de Catalunya, de la Societat Catalana d'Economia i de la Reial Acadèmia de Ciències Econòmiques i Financeres (RACEF), president de La Seda de Barcelona, de la Lliga Europea de Cooperació Econòmica, soci de l'Institut Català de Cooperació Iberoamericana (ICCI) i membre de la seva successora, la Fundació Casa Amèrica a Catalunya. El 1994 va rebre la Creu de Sant Jordi i el 1999 la Medalla del President Macià al Mèrit en el Treball, Medalla d'Or de la Fira de Barcelona i la US Peace & C. Award.
Va ser nomenat Cavaller Gran Creu de la Reial Orde del Mèrit Civil i Cavaller de Comanda del Reial Orde d'Isabel la Catòlica i va rebre la Creu de Plata de l'Orde del Mèrit de la Guàrdia Civil.

## Referències

* ↑ Tapia, Joan. «Obituario: Llorenç Gascon, empresario y europeísta, por Joan Tapia» (en castellà). El Periódico, 03-09-2021. [Consulta: 20 gener 2022].
* ↑ Martí, Pep. «Mor Llorenç Gascon, l'home que sabia els secrets de la burgesia | NacióDigital». Nació Digital, 30-08-2021. [Consulta: 20 gener 2022].
* ↑ La llista dels 436 catalans més vigilats pel franquisme, Sàpiens
* ↑ Web del RACEF
# Lorenzo Monaco

Lorenzo Monaco (Siena, c. 1370 - Florència, 1425), nascut Piero di Giovanni, fou un pintor i miniaturista florentí.
Va entrar al monestir de l'orde dels camaldulesos de Santa Maria degli Angeli a Florència el 1391, on treballa com a miniaturista en el scriptorium i com a pintor sobre tela, consagrant-se en aquell temps com un dels millors pintors de temàtica sagrada a Florència. Pinta de manera més esporàdica el fresc i la seva obra major en aquesta tècnica és la decoració de la capella de la família Bartolini a la basílica Santa Trinita.
El 1404, el seu estil s'orienta cap al gòtic tardà. Als seus nombrosos retaules de fons daurat, hi trobem un estil característic dels moviments sinuosos de les figures i els vestits, de colors brillants i molt rics (profusió d'or i blau de lapislàtzuli), d'originals composicions arquitecturals.
Malgrat la seva reclusió monacal, les seves realitzacions mostren un cert coneixement de les novetats de l'època, de la pintura sienesa i de la pintura nòrdica.
Si bé sienès de naixement la seva formació és de l'escola florentina, en la més pura tradició giottesca i sensible als treballs de Spinello Aretino i d'Agnolo Gaddi. Serà l'últim representant important de l'estil giottesc, abans de la revolució del Renaixement de Fra Angelico (el seu alumne, que eclipsarà el mestre) i Masaccio.
Les seves obres són a tots els museus del món, amb boniques col·leccions a la Galleria dell'Accademia de Florència i a la National Gallery de Londres.
Les seves obres inclouen:
* Mare de Déu amb Nen i sants (1395-1402)
* Retaule de la Coronació de la Verge (c.1407-9) monestir camaldulès
* Episodis de la vida de sant Benet (c.1407-9)
* La nativitat (1409), predel·la
* Retaule de la Coronació de la Verge (1414) Santa Maria degli Angeli
* Mare de Déu i el Nen entronitzats amb sis àngels (1415-1420) Museu Nacional d'Art de Catalunya
* Adoració dels mags (1422)
* Murals amb la Història de la Mare de Déu i Retaule de l'Anunciació, a la capella Bartolini de Santa Trinita, Florència
Molts còdexs, el suport dedicat a les miniatures, són conservats a la Biblioteca Laurentienne.

## Galeria

* Adoració dels mags (Uffizi)
* Adoració dels mags (Uffizi)
* Murals de la capella Bartolini, Santa Trinita, Florència
* San Girolamo nello studio, Amsterdam
* Retaule de l'Anunciació, Santa Trinita, Florència

## Referències

* ↑ «Lorenzo Monaco». Museo Thyssen-Bornemisza. [Consulta: 18 abril 2017].
* ↑ Boskovits, Miklós. «Lorenzo Monaco Florentine, c. 1370 - c. 1425». National Gallery of Art. [Consulta: 18 abril 2017].
# Louis Capitan

Louis Capitan (París, 19 d'abril de 1854 - París, 27 d'agost de 1929) va ser un metge, antropòleg i prehistoriador francès.
El seu interès per la prehistòria arrenca ja de 1869 quan va assistir a diverses conferències sobre el tema, tot i que posteriorment va estudiar medicina i el 1878 ja era metge internista a l'Hospital de París. Va fer descobriments mèdics importants, especialment en el camp de la parotiditis (galteres). El 1909 va ser escollit membre de l'Acadèmia de Medicina de París; esdevingué membre de la Legió d'Honor francesa el 1918 per la seva actuació mèdica amb ferits de la Segona Guerra Mundial.
En el camp de l'arqueologia, el 1898 va succeir Gabriel Mortillet en la càtedra d'Antropologia prehistòrica de la Universitat de Paris. El 1901 descobrí juntament amb Henri Breuil i Denis Peyrony les coves de Combarelles i Font-de-Gaume.
Va defensar l'ús del mètode estratigràfic i les seves excavacions es van estendre a França, Nord d'Àfrica, Mèxic i Estats Units.
El 1905, de bona fe es va veure involucrat en un frau producte de les excavacions de l'arqueòleg aficionat Ainaud d'Agnel. Aquest va trobar útils de sílex d'origen egipci que feren creure en una presència antiga dels egipcis a França, teoria que va ser avalada per Capitan. Els objectes eren autèntics però havien estat comprats a un antiquari i posats aposta per a ser "descoberts".
El 1924 es va ordir un altre frau, que ha rebut el nom del poble de Glozel de França, amb unes tauletes amb escriptures d'una antiguitat suposada de 14.000 anys; aquesta volta, Capitan va afirmar encertadament que es tractava d'una falsificació.

## Bibliografia

* Michel Brézillon, Dictionnaire de la préhistoire, Larousse, (1969), ISBN 2-03-075437-4
* Marc Groenen, Pour une histoire de la préhistoire, Éd. J. Millon, (1994), ISBN 2-905614-93-5
# Lluer andí

El lluer andí (Spinus spinescens) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita camp obert i zones arbustives de les muntanyes de Colòmbia, nord-oest de Veneçuela i nord de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Lluer andí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Loutehel

Loutehel (en bretó Loutehel) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 193 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 247 | 234 | 197 | 196 | 233 | 191 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983- | Paul Blécon | |