OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gates-North Gates

Gates-North Gates és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units d'Amèrica del Comtat de Monroe (Nova York).

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 15.138 habitants, 6.202 habitatges, i 4.142 famílies. La densitat de població era de 1.256,9 habitants/km².
Dels 6.202 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,1% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 33,2% no eren unitats familiars. En el 28,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,9% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 17,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.010 $ i la renda mediana per família de 51.661 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.791 $ mentre que les dones 29.248 $. La renda per capita de la població era de 20.027 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gates-North Gates». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gates-North Gates». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mallet Murphy

Mallet Murphy (v. 1890-1900) era el pseudònim d'un famós guarda de bar nord-americà i figura de l'inframón a Hell's Kitchen, Nova York, a finals de la dècada de 1890 fins a principis del segle XX. El seu sobrenom particular va ser atribuït a l'ús d'un mall de fusta com a arma contra clients indisciplinats i per defensar el seu bar contra criminals. El seu saló Battle Row, situat al carrer Trenta-Novè entre la Desena i la Onzena Avinguda, va ser utilitzat com a seu de la banda Gopher durant els seus primers anys.També serví com a seu del Club Social i d'Atletisme de les Dones de Battle Row, més conegut com Lady Gophers: el cos de dones auxiliars de la banda ja esmentada banda, capitanejada per Annie Walsh.
Mallet Murphy ha aparegut en diverses novel·les històriques, incloent A Long Line of Dead Men (1999) de Lawrence Block, Cold Hit (2001) de Linda Fairstein i And All the Saints (2004) de Michael Walsh.

## Referències

* ↑ Asbury, Herbert. The Gangs of New York: An Informal History of the New York Underworld. New York: Alfred A. Knopf, 1928. (pg. 235) ISBN 1-56025-275-8
* ↑ Witmark, Isidore. The Story of the House of Witmark - From Ragtime to Swingtime. New York: Lee Furman, Inc., 1939. (pg. 43)
* ↑ Federal Writers' Project. New York City: Vol 1, New York City Guide. Vol. I. American Guide Series. New York: Random House, 1939. (pg. 156)
* ↑ Marcuse, Maxwell F. This Was New York!: A Nostalgic Picture of Gotham in the Gaslight Era. New York: LIM Press, 1969. pg. 63)
* ↑ English, T.J. Paddy Whacked: The Untold Story of the Irish American Gangster. New York: HarperCollins, 2005. (pg. 116) ISBN 0-06-059002-5
* ↑ Savage, Jon. Teenage: The Creation of Youth Culture. New York: Viking, 2007. (p. 39) ISBN 978-0-670-03837-4
# Gall del Caucas

El gall fer del Caucas (Lyrurus mlokosiewiczi) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita als boscos de coníferes de les muntanyes del Caucas, a Geòrgia i l'adjacent nord-oest de l'Iran i la costa del mar Negre, al nord-est de Turquia.
# Genealogia deorum gentilium

La Genealogia deorum gentilium coneguda en català com a Genealogia dels déus pagans és un recull de llegendes de les mitologies grega i romana escrit en llatí pel poeta i autor italià Giovanni Boccaccio a partir de l'any 1360. Segons Boccaccio escriu al prefaci, va emprendre el projecte a petició d'Hug IV de Xipre.
La primera versió va ser completada l'any 1360, i l'autor va corregir i revisar l'obra fins a la seva mort al 1374, de manera que existeixen diverses versions de l'obra copiades de manuscrits diferents. Mentre Boccaccio va ser viu i durant els dos segles següents, aquesta fou considerada la seva obra més important.
La totalitat de les genealogies dels Déus clàssics són descrites en quinze llibres.

## Fonts

El text es basa en l'estudi de fonts de diferent procedència. Les més importants són els textos clàssics d'Homer, a qui Boccaccio coneixia gràcies a Lleonci Pilat, i també altres textos grecs com els comentaris a Licòfron.
Però és sobretot en la literatura llatina on Boccaccio es basa, com el De natura deorum de Ciceró i obres de Virgili com l'Eneida i Les Metamorfosis d'Ovidi. Boccaccio inclou també com a fonts, les tragèdies de Sèneca, la Historia natural de Plini, les Metamorfosis d'Apuleius, i altres treballs de Justí, Censori i Macrobi.
Les fonts cristianes que utilitza són les Divinae Institutiones de Lactanci la Ciutat de Déu de Sant Agustí i les Mitologies de Fulgenci, entre d'altres.

## Edicions impreses

La primera edició impresa es va fer a Venècia l'any 1472, en una edició de la Genealogia amb altres textos de Boccaccio. Poc després apareix una edició al 1473 que fou el primer llibre imprès a Lovaina. Es van publicar quatre incunables més i una traducció al francès realitzada entre els anys 1498 i 1499. El llibre era força popular, i això va motivar diverses reimpressions durant el segle xvi, algunes il·lustrades.

## Referències

* 1 2 Mª Consuelo Álvarez; Rosa Mª Iglesias. Giovanni Boccaccio: Los quince libros de la 'Genealogía de los dioses paganos. Madrid: Centro de Lingüística Aplicada Atenea. ISBN 978-84-95855-83-1 [Consulta: 5 juny 2017].
* ↑ «Incunabula Short-Title Catalogue (ISTC), British Library». Arxivat de l'original el 2007-10-06. [Consulta: 5 juny 2017].
# GDF SUEZ Grand Prix 2009

El Torneig de Budapest 2009, també conegut com a GDF SUEZ Grand Prix 2009, és un esdeveniment de tennis femení sobre terra batuda que pertany als International tournaments de la WTA. La 14a edició del torneig es va celebrar entre el 4 i el 12 de juliol de 2009 al Romai Tennis Academy de Budapest, Hongria.

## Quadre individual femení

| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1/WC | P. Schnyder | 6 | 6 | |
| | M.E. Camerin | 3 | 2 | | 1/WC | P. Schnyder | 5 | 7 | 6 |
| | K. Bondarenko | 6 | 4 | 4 | 5 | A. Kleibànova | 7 | 5 | 2 |
| 5 | A. Kleibànova | 4 | 6 | 6 | | | | | | 1/WC | P. Schnyder | 6 | 6 |
| 3 | S. Bammer | 6 | 5 | 2 | | | | | | | E. Gallovits | 2 | 4 |
| | E. Gallovits | 4 | 7 | 6 | | E. Gallovits | 6 | 7 | | | | | |
| | M. Korítseva | 3 | 2 | | Q | P. Martic | 3 | 6$^8$ | | | | | |
| Q | P. Martic | 6 | 6 | | | | | | | | | | | 1/WC | P. Schnyder | 6 | 4 | 2 |
| Q | T. Bacsinszky | 0 | 6 | 6 | | | | | | | | | | 4 | A. Szavay | 2 | 6 | 6 |
| | P. Mayr | 6 | 3 | 4 | Q | T. Bacsinszky | 2 | 3 | | | | | |
| | T. Garbin | 6² | 7 | 5 | 4 | A. Szavay | 6 | 6 | | | | | |
| 4 | A. Szavay | 7 | 5 | 7 | | | | | | 4 | A. Szavay | 6 | 6 |
| 6 | A. Bondarenko | 6 | 4 | 6 | | | | | | 6 | A. Bondarenko | 1 | 2 |
| | I.R. Olaru | 4 | 6 | 4 | 6 | A. Bondarenko | 7 | 6 | | | | | |
| | S. Peer | 6 | 6 | | | S. Peer | 5 | 1 | |
| 2 | Al. Cornet | 2 | 0 | | | | | | |
Budapest :
1993
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
Sony Ericsson WTA Tour 2009
< 2008
2010 > :
WTA Tour Championships, Doha  · WTA Tournament of Champions, Bali :
# GED

GED té els següents significats:
* Grup de Recerca en Estudis del Discurs, grup de recerca de la Universitat Pompeu Fabra
* General Educational Development, examen alternatiu al títol d'educació secundària als Estats Units
* Enfocament GED (de l'acrònim Gènere En Desenvolupament), estratègia que posa el focus en el paper de la dona en el desenvolupament econòmic
* .ged també és l'extensió dels fitxers GEDCOM, format usat pel programari de genealogia
# Lommel Sportkring

* No s'ha de confondre amb K.F.C. Lommel S.K..
El Lommel Sportkring és un club de futbol belga de la ciutat de Lommel.

## Història

El club prové del Vlug & Vrij Overpelt-Usines registrat amb la matrícula 1064 a la Federació Belga l'any 1927. El dissolgué el 1933 i renasqué el 1937 com a Vlug & Vrij Overpelt amb matrícula 2554 a Overpelt. Evolució del nom:
* 1937: Vlug & Vrij Overpelt Fabriek
* 1987: KVV Overpelt Fabriek
* 2003: fusió amb KFC Lommel SK esdevenint KVSK United Overpelt-Lommel.
* 2010: K. Lommel United
* 2017: Lommel SK

## Referències

* ↑ Belgian football clubs history Arxivat 2015-11-01 a Wayback Machine. a skynet.be
* ↑ Foot 100 ASBL. Dictionnaire des clubs affiliés à l'URBSFA depuis 1895 : Archives de l'URBSFA
# Gays Mills

Gays Mills és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 625 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gays Mills tenia 625 habitants, 261 habitatges, i 169 famílies. La densitat de població era de 52,5 habitants per km².
Dels 261 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,6% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 32,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 18,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.250 $ i la renda mediana per família de 36.607 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.875 $ mentre que les dones 18.295 $. La renda per capita de la població era de 17.786 $. Aproximadament l'11,2% de les famílies i el 15,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gays Mills» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gays Mills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gambusia alvarezi

Gambusia alvarezi és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Mèxic.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lucinda, P.H.F.: Poeciliidae (Livebearers). planes 555-581. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil. Any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# George Balanchine

Gueorgui Melitónovitx Balantxivadze (Sant Petersburg, 1904 - Nova York, 1983), conegut com a George Balanchine, va ser un ballarí i coreògraf de ballet que va fundar el Ballet de Nova York. Va adquirir la nacionalitat estatunidenca el 1939. Era germà del compositor i polític Andrei Melitónovitx Balantxivadze.
Al costat d'Edgar Brazoban van ser els millors exponents del gènere als Estats Units. Va morir el 1983 de la malaltia de Creutzfeldt-Jakob. Es considera la primera víctima famosa d'aquest mal.
La seva obra, considerada neoclàssica, crea un pont entre la dansa clàssica i la moderna. Inclou coreografies com Serenade, Joc de Cartes, Joyaux, Les Quatre Tempéraments, Symphonie en Ut, etc. Ha treballat, entre d'altres, per als Ballets Russes i per al Ballet Russe de Monte Carlo.

## Referències

* ↑ Mikaberidze, Alexander (ed., 2007). Balanchivadze, Andria Arxivat el 27-07-2007 a la màquina Wayback. Diccionari de biografia nacional georgiana; consultat el 6 de setembre de 2007
# George Band

George Christopher Band (Taiwan, 2 de febrer de 1929 – Hampshire, Anglaterra, 26 d'agost de 2011)) va ser un alpinista i geòleg anglès. Fou l'alpinista més jove dels membres de l'expedició a l'Everest de 1953 protagonitzada per Edmund Hillary. El 1955 va fer la primera ascensió al Kanchenjunga.
George Band va néixer a Taiwan en el que llavors era territori controlat pels japonesos. Els seus pares hi treballaven com a missioners. Va estudiar a l'Eltham College de Londres i al Queens' College de la Universitat de Cambridge, on va cursar geologia i enginyeria del petroli. Durant el servei militar va ser oficial al Reial Cos de Senyals i també fou president del Club de Muntanyisme de la Universitat de Cambridge. Als 23 anys va ser l'alpinista més jove dels membres de l'expedició a l'Everest dirigida el 1953 pel coronel John Hunt, i que va convertir Edmund Hillary i el xerpa Tenzing Norgay en els primers homes a fer-hi cim. El 1955 va anar al Kanchenjunga, la tercera muntanya més alta de la terra, en una expedició dirigida per Charles Evans. Amb Joe Brown va fer la primera ascensió d'aquesta muntanya. Per respecte a la religió i els tabús de la zona, varen decidir quedar-se uns pocs metres per sota. Posteriorment va realitzar expedicions als Alps, el Caucas, el Perú i al Karakorum.
El 1957 començà a treballar com a geòleg a Royal Dutch Shell, on col·laborà durant 26 anys en 7 països. Va exercir càrrecs d'honor com la presidència de la Fundació Mont Everest i del Consell de la Royal Geographical Society. El 2009 fou guardonat pels seus mèrits d'alpinista amb l'Orde de l'Imperi Britànic com a oficial. Fou president del British Mountaineering Council (BMC) des del 1996 al 1999 i patró de la BMC.

## Obres publicades

* Road to Rakaposhi (1955)
* Everest: 50 Years on Top of the World (2003)
* Summit (2006), a celebration of 150 years of the Alpine Club.

## Referències

* ↑ Mort de George Band (OBE; 1929–2011) Arxivat 2011-12-21 a Wayback Machine. (anglès)
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 La Vanguardia, 4 de setembre de 2011, p. 39, "Kanchenjunga enllà"
* 1 2 3 Obituari de George Band, The Daily Telegraph, 28/08/2011
# Geraldo Bessa-Victor

Geraldo Bessa-Victor (Luanda, Angola, 20 de gener de 1917 - Lisboa, 22 d'abril de 1985) fou un escriptor, poeta, assagista i periodista angolès.

## Biografia

Va fer estudis secundaris a Luanda i treballà com a empleat de banca. Després marxà a Lisboa, on es va llicenciar en dret i durant els anys 1950 es va dedicar a fer d'advocat.
Periodista reconegut, va publicar articles i cròniques a diversos diaris angolesos, entre ells A Província de Angola, i va fer col·laboracions en els cenacles literaris angolesos formant part del moviment "Cultura I" i de la revista Mensagem.
Com a poeta, Geraldo Bessa Vitor assumí els models temàtics aleshores de moda a la metròpoli, com l'amor, la bellesa femenina i el poder del destí, enformant-los com una nova mesura del sonet, caracteritzat per la mètrica decasíl·laba. Alhora també sabia cantar i exaltar els motius africans i més concretament els angolesos, com exemplifica els seus poemes O menino negro não entrou na roda, Kalundu i O Tocador de Marimba, els dos primers sel·lecionats en l'antologia de Mário de Andrade de 1958. En 1973 va anunciar a Lisboa que es retirava de la literatura. Va morir a Lisboa en 1985.

## Obres

* Antologia da Poesia de Expressão Portuguesa Lisboa (1958)
* Antologia de Poesias Angolanas Nova Lisboa (1958)
* Antologia da Terra Portuguesa Angola (s/d 1961?)
* Poetas e Contistas Africanos São Paulo (1963)
* La Poésie Africaine d Expréssion Portuguaise Paris (1963)
* Schwarzer Orpheus Munique (1964)
* Literatura Africana de Expressão Portuguesa, Volume I, Poesia Alger (1967)
* Contos Portugueses do Ultramar (Angola), 2.º volume Porto (1969)
* Antologia do Mar na Poesia Africana de Língua Portuguesa do Século XX (?)
* A Poesia e a Política (1937)
* ensaio; cos Dispersos (1941)
* Ao Som das Marimbas (1943)
* Debaixo do Céu (1949)
* A Restauração de Angola (1951)
* Minha Terra e Minha Dama (1952)
* Cubata Abandonada (1958)
* Mucanda (1964)
* Sanzala sem Batuque (1967)
* Poèmes Africaines, seleção e tradução de Gaston-Henry Aufrère (1967)
* Quinjango no Folclore Angolense (1970)
* Problemática da Cultura Angolana (1973)
* Monandengue (1973)
* Problemática da Cultura Angolana (1973)
* Ao Som das Marimbas. Poèmes Africaines, reimpressão das duas obras num volume (1974)
* Intelectuais Angolenses dos séculos XIX e XX. Fascículo I: Augusto Bastos (1975)
* Ensaio crítico sobre a primeira coleção de Provérbios Angolenses (1975)

## Referències

* ↑ Biografia al web de la Unió d'Escriptors Angolesos
* ↑ Geraldo Bessa-Victor Arxivat 2017-11-14 a Wayback Machine. a lusofoniapoetica.com
* ↑ Geraldo Bessa-Victor, Enciclopèdia Britànica
# Mancius

Mancius (francès Mancioux) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 1r setembre 2010].
# Lufthansa

Deutsche Lufthansa AG (FWB LHA), o simplement Lufthansa, és la major aerolínia d'Alemanya, i amb les seves empreses subsidiàries, la més gran d'Europa, pel que fa a la seva flota. Té la seu a Colònia (Renània del Nord-Westfàlia) sent el seu aeroport base el de Frankfurt i la seva base secundària l'Aeroport Internacional de Múnic. Els seus hangars per a reparacions, de la filial Lufthansa Technik, es troben a Hamburg. Els vols tenen el codi IATA LH i el seu codi OACI és DLH.

## Història

Deutsche Lufthansa es va fundar a Colònia el 6 de gener de 1953 amb el nom de Aktiengesellschaft für Luftverkehrsbedarf (Luftag) com a successora de Deutsche Luft Hansa, desapareguda per les sancions imposades per part dels aliats a Alemanya després de la Segona Guerra Mundial. El 6 d'agost de 1954 va comprar el nom i el logo de l'antiga Deutsche Luft Hansa per 30.000 marcs alemanys i l'1 d'abril de 1955 va començar els vols regulars en línies interiors amb vols entre Hamburg, Düsseldorf, Colònia/Bonn, Frankfurt i Múnic. Poc després inicià els vols internacionals a Londres, París, Madrid i Nova York.
El mes de març de 1960 inicia els seus vols en avions de reacció amb el Boeing 707-430 entre Frankfurt i Nova York i a San Francisco el maig d'aquell mateix any. Durant 1966 les seves accions van cotitzar per primera vegada a Borsa i el 1994 l'estat d'Alemanya encara en posseïa el 34%. Des del 1997 tota la companyia es troba en mans privades.

## Subsidiaries

A part dels seus serveis propis, Lufthansa és el propietari de les aerolínies Austrian Airlines, Swiss International Airlines, Brussels Airlines, i Eurowings. Deutsche Lufthansa, juntament amb Air Canada, SAS Scandinavian Airlines, Thai Airways International i United Airlines, és un dels membres fundadors de l'aliança Star Alliance.

## Flota

La flota de Lufthansa consta de les següents aeronaus (juliol del 2020):
* 23 Airbus A319-100
* 61 Airbus A320-200
* 24 Airbus A320neo
* 20 Airbus A321-100
* 43 Airbus A321-200
* 5 Airbus A321neo
* 15 Airbus A330-300
* 17 Airbus A340-300
* 17 Airbus A340-600
* 16 Airbus A350-900
* 8 Airbus A380-800
* 7 Boeing 747-400
* 19 Boeing 747-8I

## Referències

* ↑ «We call on Luftag». Flight International, 05-02-1954, pàg. 165 [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ Klussmann, Niels. Lexikon Der Luftfahrt (en alemany). Heidelberg: Springer, 2007, p. 396,397. ISBN 9783540490968.
* 1 2 Swanborough, Gordon; Green, William. Guía ilustrada de aviones de línea y compañías aéreas (en castellà). Madrid: San Martin, 1983, p. 248,249. ISBN 8471402157.
* ↑ «A german airline again». Flight, 15-04-1955, pàg. 472,473 [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ Blüthmann, Heinz. «Neue Freiheit» (en alemany). Die Zeit, 13-05-1994. [Consulta: 6 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Lufthansa - Lloc web oficial
# Luftschiffbau Zeppelin

Luftschiffbau Zeppelin GmbH és una empresa alemanya que, a principis del segle xx, va ser capdavantera en el disseny i fabricació de dirigibles rígids. La companyia va ser fundada pel comte Ferdinand von Zeppelin. "Luftschiffbau" és una paraula alemanya que significa construcció de dirigibles.

## Història

Luftschiffbau Zeppelin és pionera en el disseny i fabricació de dirigibles rígids. La companyia va ser fundada pel comte Ferdinand von Zeppelin. L'empresa tenia la seva seu a Friedrichshafen, Baden-Württemberg.
El comte von Zeppelin va començar a investigar diferents prototips de dirigibles rígids el 1885. El seu primer dirigible, el prototip LZ 1, va volar el 2 de juliol de 1900. Finançat inicialment pel mateix comte, la recerca va demanar donacions del públic, l'interès del qual per aquesta nova modalitat de locomoció creixia. El 1908, una campanya de donació va recollir més de 6 milions de marcs alemanys, permetent tant la creació de l'empresa "Luftschiffbau Zeppelin GmbH" com la creació de la fundació Zeppelin.
Entre 1910-1938, el Luftschiffbau Zeppelin va fabricar moltes aeronaus destinades a ús civil en especial per a l'ús de la companyia Deutsche Luftschiffahrts-Aktien-Gesellschaft (DELAG) primera companyia aèria comercial, creada pel mateix von Zeppelin, però també, a partir del 1908, per a ús militar. Durant la Primera Guerra Mundial es van fer servir per a bombardejar el Regne Unit, per primer cop, el maig de 1915 i fins a l'octubre de 1917. Amb l'ascens del nazisme el 1933, les autoritats alemanyes van utilitzar les aeronaus de Zeppelin amb finalitats propagandístiques. El viatge del LZ 129 Hindenburg és un bon exemple. Des de l'accident del Hindemburg, la demanda de Zeppelins va cessar. A l'inici de la Segona Guerra Mundial les darreres embarcacions en servei (LZ 127 i LZ 130) es van desmuntar per a reciclar-ne l'alumini. Luftschiffbau Zeppelin va deixar de fabricar Zeppelins el 1938 per participar en l'esforç de rearmament alemany. A la tardor de 1941, la companyia va produir tancs de combustible i seccions de fuselatge per als míssils V-2. L'empresa es va liquidar el 1945. Es va recrear el 1950 amb el nom de Metallwerk Friedrichshafen GmbH, que es va convertir en ZLT Zeppelin Luftschifftechnik GmbH (ZLT) el 1993.

## Referències

* ↑ Archbold, Rick, 1950-. Hindenburg : an illustrated history. Nova York, N.Y.: Warner Books, 1994. ISBN 0-446-51784-4.
* 1 2 Castle, Ian.. London 1914-17 : the Zeppelin menace. Oxford (Regne Unit): Osprey Pub, 2008. ISBN 978-1-84603-245-5.
* ↑ Neufeld, Michael J., 1951-. The rocket and the Reich : Peenemünde and the coming of the ballistic missile era. Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1996, ©1995. ISBN 0-674-77650-X.
* ↑ «The Zeppelin Company». [Consulta: 11 abril 2020].