OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 42 de l'Àguila

42 de l'Àguila (42 Aquilae) és una estrella de la constel·lació de l'Àguila. Té una magnitud aparent de 5,45.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 Eva Grebel «SP_Ace: a new code to derive stellar parameters and elemental abundances» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 11-02-2016, pàg. 2–2. DOI: 10.1051/0004-6361/201526758.
* ↑ «Ca II HK emission in rapidly rotating stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 01-01-2009, pàg. 1099–1107. DOI: 10.1051/0004-6361:200810377.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «42 Aquilae». SIMBAD. [Consulta: 29 desembre 2012].
Viccionari
# Abzac

«Abzac» té aquests significats:
* Abzac (Charente), municipi de França al departament de Charente i a la regió de Poitou-Charentes
* Abzac (Gironda), municipi francès al departament de la Gironda i a la regió d'Aquitània
# Joan II de Jerusalem

* Aquest article tracta sobre el rei de Xipre i de Jerusalem al segle xiii. Si cerqueu bisbe de Jerusalem al segle IV, vegeu «Joan II de Jerusalem (patriarca)».
Joan I de Xipre (1259 o 1267 - Nicòsia, 20 de maig de 1285) va ser el fill gran d'Hug III de Xipre i d'Isabel d'Ibelin. Va succeir el seu pare com a rei de Xipre (com a Joan I) i va fer servir també el títol de rei de Jerusalem (Joan II) encara que aquest no era hereditari i no el va exercir mai.

## Biografia

El seu pare era Hug III, rei de Xipre, que va heretar aquest títol per parentiu amb el darrer rei de l'illa i que fou confirmat com a tal pel consell de ministres. La seva mare era la filla del conestable de Xipre.
El març del 1284 va morir el seu pare a Tir, intentant recuperar el Regne de Jerusalem, després d'haver renunciat anys enrere (el 1276) al càrrec de rei. Joan va ser coronat a l'església de Santa Sofia de Nicòsia l'11 maig. Va viatjar a Terra Santa, on només Tir i Beirut li van demostrar el seu favor. La seva successió com a rei de Jerusalem va ser rebutjada per Carles d'Anjou, que havia interromput també la successió del seu pare. Joan va morir el 20 de maig de l'any següent, com que no es va casar ni va tenir fills, va ser succeït pel seu germà Enric II. Va ser enterrat a l'església de Sant Demetri, o segons d'altres a la de Santa Sofia de Nicòsia. Segons alguns autors, va ser enverinat pel seus germà i successor Enric II. Aquests autors són Dominique Jauna i Francesco Loredano, afirmació que només es fonamenta en el fet que en la coronació d'Enric no van estar presents els germans menors, cosa que interpreten com una recriminació per la mort de Joan. L'únic que se sap del cert és que Joan estava malalt quan va morir; altres autors no veuen motiu suficient per veure la mort de Joan com un assassinat i interpreten l'absència dels germans en la coronació d'Enric pel fet que eren massa joves.

## Referències

* ↑ Amadi, 1891, p. 403.
* ↑ Demurger i Neville, 2009, p. 270.
* ↑ Setton, Hazard i Zacour, 1989, p. 589.
* 1 2 Hill, 2010, p. 179.

## Bibliografia

* Amadi, Francesco. Chroniques d'Amadi et de Strambaldi. parís: Imprimerie Nationale, 1891.
* Demurger, Alain; Nevill, Antonia. The Last Templar. Profile Books, 2009.
* Hill, George. A History of Cyprus, Volum 2. Cambridge University Press, 2010.
* Setton, Kenneth; Hazard, Harry W.; Zacour, Norman P. A history of the crusades : Volume VI: The impact of the crusades on Europe. The University of Wisconsin Press, 1989. ISBN 978-0-299-10740-6.

## Enllaços externs

* Història de Xipre, Chapter 2.Kigs of Cyprus
* History of Cyprus, «The rule of Jean I»
# Sant Pau del Claustre

Sant Pau del Claustre, ara desafectada, fou la capella del cementiri de la vila de Vilafranca de Conflent, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Era situada al costat oest del claustre del cementiri de Vilafranca de Conflent, a ponent de l'església parroquial de Sant Jaume de Vilafranca de Conflent.
Segons la documentació existent, l'any 1294 el rei Jaume I notificà al veguer, al batlle i al jutge de Vilafranca de Conflent que la vila havia de pagar 6 sous anuals per tal d'engrandir el cementiri, atès que la construcció de la capella de Sant Pau havia ocupat una part del seu espai. El 1410 és esmentada com a capella claustral. Tot i ser construïda dins del període romànic, és una obra que ja entra en els paràmetres del gòtic, per la qual cosa es pot considerar també de transició entre els dos estils. És orientada de nord a sud; la capçalera és al sud, coberta amb volta de creueria, mentre que la nau ho és amb encavallades de fusta.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «189 - Vilafranca de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 163. Sant Pau del Claustre». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Vilafranca de Conflent». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Vilafranca de Conflent: Sant Esteve de Campelles». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ Sant Pau del Claustre en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Sant Pau del Claustre a Monumentum. Carte des Monuments Historiques Français
# De Baandert

De Baandert era un estadi polivalent a Sittard-Geleen, Països Baixos. Inaugurat l'any 1964, es va utilitzar principalment per a partits de futbol i va acollir els partits a casa del Fortuna Sittard. L'estadi tenia capacitat per a 22.000 persones. Es va tancar l'any 1999 quan es va obrir el Fortuna Sittard Stadion.
L'estadi va acollir un partit internacional de la selecció neerlandesa de futbol: un amistós jugat el 27 de maig de 1992 contra Àustria (3-2).
L'estadi també va acollir els Campionats del Món d'Atletisme de 1980 amb dos esdeveniments no inclosos als Jocs Olímpics d'estiu de 1980: els 400 metres tanques femenins i els 3.000 metres femenins.

## Referències

* VoetbalStats (in Dutch)
# Josep Pons Fort

Josep Pons Fort (Sabadell, 1932-2015) fou judoka i directiu esportiu català.
Pioner del judo a Catalunya. Cinturó negre setè dan, s'inicià a la'Acadèmia de Judo Jiu Jitsu de Barcelona, i ben aviat es va fer un nom en aquest esport, va ser cinc vegades campió d'Espanya (1955, 1957, 1958, 1959 i 1960), medalla de bronze a l'Europeu que es va disputar a Barcelona el 1958 i l'únic representant espanyol en el primer Campionat del Món que va tenir lloc el mateix any a Tòquio. Va ser president de la Federació Catalana de Judo entre 1981 i 1984 i vicepresident de la Federació Espanyola de Judo. També va ser àrbitre, director tècnic i cofundador de la secció de judo del FC Barcelona entre 1960 i 1962. El mateix 1962 va fundar i dirigir la secció de judo del Tir Nacional i el 1966 va fer el mateix, amb el Club Judo Sant Jordi. El 1959, rebé la medalla d'or de la Federació Espanyola de Judo i la medalla al mèrit esportiu i la medalla de Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya el 1989.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. 2a ed.. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1989. ISBN 84-393-1200-8.
# Joan Guillamet i Tuèbols

Joan Guillamet i Tuèbols (Figueres, 22 d'octubre de 1922 - Barcelona, 16 d'octubre del 2014), fou professor, periodista i escriptor català. Fou catedràtic de llengua i literatura dels instituts Ramon Muntaner de Figueres, Ausiàs March i Emperador Carles de Barcelona, i Rafael de Casanova de Sant Boi de Llobregat, i com a periodista va ser corresponsal a Figueres d'El Correo Catalán i El Noticiero Universal amb el pseudònim Hug de Roda. Va escriure a Tele Exprés, Avui, La Vanguardia i Tele Estel, i va fer col·laboracions a Presència, Serra d'Or, El Punt i Revista de Girona, entre d'altres.
El 1954 va ser un dels fundadors i membre del consell de redacció de la revista Canigó. Va rebre el premi Antoni Puig de Conill per la prosa Amor que devora, als Jocs Florals de l'Empordà (Figueres, 1961) i també va ser guardonat amb el Premi Catalonia de les Festes de Maig de les Lletres Catalanes en el 1971, per Coses i gent de l'Empordà. La seva obra periodística i literària el va fer mereixedor del Consell Comarcal de l'Alt Empordà en el 2005 per la seva dedicació al periodisme i també fill predilecte de Figueres en el 2008.

## Obra

* Guillamet i Tuèbols, Joan. Tots hem fet l'estraperlo. Dima Ediciones, 1968, p. 147.
* Guillamet i Tuèbols, Joan. Els gitanos. Aproximació a un racisme. Editorial Pòrtic, 1970, p. 167.
* Guillamet i Tuèbols, Joan. Coses i gent de l'Empordà. Editorial Selecta, 1972, p. 280. ISBN 9788426124913.
* Guillamet i Tuèbols, Joan. Bruixeria a Catalunya. La paraula Viva, 1976. ISBN 9788473900119.
* Guillamet i Tuèbols, Joan. Vent de tramuntana, gent de tramuntana. Editorial Joventut, 1992, p. 270. ISBN 9788426126733.
* Guillamet i Tuèbols, Joan. Creadors, Barcelona enllà. Editorial Columna, 1993, p. 136. ISBN 9788486612320.
* Guillamet i Tuèbols, Joan. La plana, el vent, la gent. Joventut, 1997, p. 225. ISBN 9788426130259.
* Guillamet i Tuèbols, Joan. Llegendes del poema Canigó de Jacint Verdaguer (per a infants). Brau Edicions, 1997, p. 91. ISBN 9788488589293.

## Referències

* ↑ «Mor el periodista Joan Guillamet, fundador de la revista 'Canigó'». Diari ARA, 16-10-2014. [Consulta: 2 agost 2015].
* ↑ «“Vaig publicar el primer article periodístic a dotze anys”». El Punt Avui, 13-03-2011. [Consulta: 2 agost 2015].
* 1 2 «Guillamet Tuèbols, Joan». Institut de les Lletres Catalanes.
* ↑ «Figueres designa Joan Guillamet fill predilecte». Diari de Girona, 03-07-2008.

## Enllaços externs

* Joan Guillamet i Tuèbols, portal de Cabanes - Alt Empordà
# Abàsia

Abàsia (del grec: a-sense, i base-el pas) en medicina, és la incapacitat de caminar, a causa fonamentalment de defectes en la coordinació muscular.
Aquest terme assenyala la incapacitat de mantenir-se dempeus o caminar en una manera normal. Els pacients presenten una alteració de la marxa, la qual és inusual i dramàtica, avançant feixugament en diferents direccions i caient.
Astàsia es refereix a la incapacitat de mantenir-se en posició vertical sense ajuda.
Abàsia es refereix a la manca de coordinació motora la caminar. El pacient varia la base (distància entre els peus) sent aquesta variació inconstant.
Aquesta entitat es pot observar en malalties neurològiques com l'accident vascular cerebral (ACV), malaltia de Parkinson, dany al cerebel a nivell vermià, en la síndrome de Guillain-Barré, hidrocefàlia amb pressió normal, etc.

## Tipus d'abàsia

El terme abasta un espectre de trastorns mèdics com ara:
* Abàsia atàctica: es caracteritza per una incertesa en el moviment.
* Abàsia coreica: causada per la corretge de les cames.
* Abàsia paralítica: si el subjecte a perdut la capacitat per caminar, causada per la paràlisi dels músculs de les cames.
* Abàsia espasmòdica o espàstica: aquella produïda per rigidesa espasmòdica o espasticitat dels músculs de les cames.
* Abàsia tremolosa o tremolosa: causada pel tremolor de les cames.1
* Astàsia-abàsia: també coneguda com a malaltia de Blocq. És una atàxia per defecte de coordinació automàtica (Jaccoud); impossibilitat de mantenir l'estació vertical (astasia) i de caminar (abasia). Els pacients presenten una alteració inusual i dramàtica de la marxa, trontollen violentament en diverses direccions. No és explicable per altres trastorns motors o sensitius ni de la coordinació dels membres inferiors. Pot obeir a una apràxia de la marxa, a una exageració dels reflexos de sosteniment, a lesions cerebel·loses o laberíntiques.

## Fòbia

Astàsia i/o abàsia estan associades amb els temors corresponents de caminar i/o estar dret, diversament anomenats stasofobia, basofobia, stasifobia, basifobia, stasobasofobia, etc. de vegades convertint-se en formes patològiques, és a dir, fòbies.

## Referències

* ↑ «Definició - Diccionari Enciclopèdic de Medicina». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 setembre 2012].
* ↑ Astasia-abasia. Dr. Manuel García García
* ↑ Lista de fobias, ponto B - Estudo da Psicanálise e psicologia Arxivat 2011-08-30 a Wayback Machine. (portuguès)

## Bibliografia

* Ropper, A.H. & Samuels, M.A. (2009). Adams and Victor’s Principles of Neurology (9th edition). New York, NY: McGraw-Hill Medical. (anglès)
* Harrison's principles of internal medicine - 16th Ed. (2005). Part two - Cardinal Manifestations and Presentation of Diseases (Síntomas Principales y Cuadro de Enfermedades) Section 3 - Nervous System Dysfunction (Disfunción del Sistema Nervioso) (anglès)
* Olney, Richard K. Weakness, disorders of movement, and imbalance (Debilidad, trastorno de los movimientos, y desequilibrio) (anglès)
# Càrrega (heràldica)

En heràldica, la càrrega es refereix a tots aquells elements que es posen dins del camper d'un escut. Poden ser les peces, mobles o figures.
Una càrrega pot anar dins –és a dir, damunt– d'una altra càrrega, com es veu a les imatges de sota. Així, diem que el pal del primer escut (una peça) està carregat d'una espasa (una figura) i, al segon escut, l'àguila (una figura) està carregada d'un escudet (un moble).
* A l'escut de Cerdanyola del Vallès, el pal de sinople està carregat d'una espasa d'argent guarnida d'or.
* A l'escut de Sort, es pot veure l'àguila bicèfala carregada al pit d'un escudet amb les armes dels comtes de Pallars.
Viccionari
# Saeid Safarzadeh

Saeid Safarzadeh (Tabriz, 21 de setembre de 1985) és un ciclista iranià, professional des del 2012. Actualment corre a l'equip Qinghai Tianyoude Cycling Team. En el seu palmarès destaquen diversos campionats nacionals, tant en ruta com en contrarellotge, i el Tour de l'Iran del 2023.

## Palmarès

* 2015
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Iran
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Iran
* 2018
** Campió de l'Iran en ruta
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Iran
* 2019
** Campió de l'Iran en contrarellotge
* 2021
** Campió de l'Iran en ruta
* 2022
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Iran
* 2023
** Campió de l'Iran en ruta
** Campió de l'Iran en contrarellotge
** 1r al Tour de l'Iran i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de Sakarya
* 2024
** Campió de l'Iran en contrarellotge

## Referències

* ↑ «Saeid Safarzadeh». UCI.org. [Consulta: 15 juliol 2023].
* ↑ Archives, Cycling. «Saeid Safarzadeh» (en anglès). [Consulta: 15 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Demòfil (historiador)

Demòfil (en llatí Demophilus, en grec antic Δημόφιλος "Demóphilos"), fill d'Èfor de Cumes, fou un historiador grec del temps d'Alexandre el Gran.
Va continuar la història del seu pare afegint el relat de la Guerra Sagrada des de la conquesta de Delfos i el saqueig del temple per Filomel el foci (357 aC), segons diuen Suides i Ateneu de Naucratis. Vossius l'inclou al seu llibre De Historicis Græcis.

## Referències

* ↑ 1.Demophilus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 978
# Judes Xanguet i les maniquins

Judes Xanguet i les maniquins va ser una sèrie de televisió de comèdia surrealista dirigida per Joan Guitart i emesa per TV3. La sintonia de la sèrie va ser obra del grup de música pop de Castelldefels Kamembert.

## Argument

Un grup de sis models residents a la Barcelona preolímpica es volen convertir en artistes. Caracteritzades pel seu extravagant vestuari, s'enreden en tota mena projectes estranys per tal d'arribar a final de mes juntament amb el seu company de pis, l'aprenent de detectiu Judes Xanguet (Ferran Rialp), que és tractat com una joguina pel grup de noies.

## Referències

* ↑ Segura, Cristian «El vampir d’Igualada i les noies dels vuitanta». El País [Madrid], 12-08-2019. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Kamembert - Judes Xanguet i les maniquins». Youtube. [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ Domene, Àlex. «Sèries que van fer història a TV3 als anys 80 i segur que no recordes». Regió7, 17-09-2021. [Consulta: 13 gener 2023].
# Jean-Marie de La Mennais

Jean-Marie de La Mennais (Saint-Malo, 8 de setembre de 1780 - Ploërmel, 26 de desembre de 1860) fou un sacerdot catòlic francès fundador el 1819 dels Germans de la Instrucció Cristiana de Ploërmel, també coneguts com a menesians.

## Germans de la Instrucció Cristiana

La congregació, creada amb el propòsit de formar professors catòlics i obrir escoles, fou fundada a Ploërmel amb la col·laboració de Gabriel Deshayes, capellà d'Auray. Fou aprovada el 1822 i dissolta el 1903 com a conseqüència d'una disposició legislativa precursora de la Llei de separació de l'Església i l'Estat de 1905.
Està present a 25 països i té 1.020 membres, 320 d'ells a França.

## Causa de beatificació i canonització

El Papa Pau VI el va proclamar Venerable el 1966 i la seva causa de canonització continua.
# Ducat de Pavia

Ducat de Pavia fou un ducat longobard el territori del qual incloïa el Pavese i la capital Pavia, al mateix temps capital del regne llombard fins al 774, quan va ser conquerida pels francs després d'un setge que va durar nou mesos.
Pavia va esdevenir longobarda el 572 quan Alboí va sotmetre la resistència entre violència i devastació però no va ser immediatament erigida en la capital doncs Verona va ser preferida aquell mateix any; a la mort d'Alboí es van reunir tots els 35 ducs longobards a Pavia per elegir a Clef com a nou rei.
Els ducats de l'època estaven molt relacionat amb els comandants (ducs, que encapçalaven les farae, les famílies o clans militars) que s'estacionaven al territori, principalment a les antigues ciutats fortificades romanes, i és lògic suposar que el ducat de Pavia va tenir el seu origen el 572 i va tenir com a duc inicial a Zaban, que havia participat en la invasió d'Itàlia per Alboí,.

## Notes

* ↑ G.Galasso, Storia d'Italia, Vol. I, pàg. 16
# 800
## Esdeveniments
### Països Catalans

* (aproximada) Balànsiya (València) esdevé un virregnat.
* (aproximada) Renaixement monàstic a causa del període de calma del domini carolingi. Construcció dels monestirs de Sant Esteve de Banyoles al Comtat de Besalú i els del Comtat del Rosselló, Sant Andreu de Sureda i Sant Genís les Fonts.

### Món

* Dieta de Tolosa (800) a Tolosa de Llenguadoc on es decideix la invasió del Regne d'Aquitània a Barcelona i Lleida.
* Es comença a escriure el Llibre de Kells, una de les peces més importants de l'Anglaterra post-romana.
* Primer document on apareix el nom de Castella.
* Coronació de Carlemany com a emperador el dia de Nadal (25 de desembre).
* Els bantus ocupen Zàmbia

## Referències

* ↑ (anglès) Frank K. Flinn i J. Gordon Melton, Encyclopedia of Catholicism, p.405
* ↑ (castellà) Gonzalo Martínez Díez, El condado de Castilla (711-1038): la historia frente a la leyenda, p.134
* ↑ (anglès) Harry W. Langworthy, Zambia before 1890: aspects of pre-colonial history, p.10
# Còssifa de Rüppell

El còssifa de Rüppell (Cossypha semirufa) és una espècie d'ocell paseriforme de la família dels muscicàpids pròpia de l'Àfrica oriental. El seu hàbitat principal són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà, matollars tropicals i jardins. El seu estat de conservació és considerat de risc mínim.
És molt semblant però una mica més petita (18 cm) que la còssifa de Heuglin (20 cm).
El nom específic de Rüppell fa referència a Eduard Rüppell (1794-1884), zoòleg alemany explorador al nord-est d'Àfrica i al Pròxim Orient.

## Referències

* 1 2 Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «còssifa de Rüppell». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 7 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 701. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Rüppell's Robin-Chat. Cossypha semirufa» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 gener 2021].
* ↑ Redman, Nigel; Stevenson, Terry; Fanshawe, John. Birds of the Horn of Africa Ethiopia, Eritrea, Djibouti, Somalia, Socotra. Londres: Christopher Helm, 2009, p. 304. ISBN 9781408135761.
* ↑ Boelens, Bo; Watkins, Michael. Whose Bird?: Common Bird Names and the People They Commemorate. Yale University Press, 2003, p. 294. ISBN 0-300-10359-X.
# De ce eu?

De ce eu? (en català: Per què jo?) és una pel·lícula dramàtica romanesa del 2015 dirigida per Tudor Giurgiu. Es va projectar a la secció Panorama del 65è Festival Internacional de Cinema de Berlín. És una pel·lícula de ficció inspirada en l'experiència professional de l'advocat Cristian Panait.

## Repartiment

* Emilian Oprea com a Cristian Panduru
* Mihai Constantin com a Codrea
* Andreea Vasile com a Dora
* Dan Condurache com Iustin Petrut
* Liviu Pintileasa com a Ionut
* Mihai Smarandache com a Serban
* Alin Florea com Bogdan Leca

## Referències

* ↑ «Selection of Fictional Films in Panorama Now Complete: 34 Features from 29 Countries». berlinale.de. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2015. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ Tudor Giurgiu a publicat primele imagini din filmul despre procurorul Cristian Panait, în care Turcescu își joacă propriul rol, 25 setembre 2014, Diana Parvulescu, Gândul, accesat la 28 setembre 2014
* ↑ Primele imagini din filmul despre procurorul Cristian Panait. Robert Turcescu joacă propriul rol - VIDEO, 25 setembre 2014, Diana Parvulescu, Mediafax, accesat la 28 setembre 2014
* ↑ Drăgușin, Nicolae. «De ce eu? sau despre eroism în democraţie» (en romanès). Revista 22. Grupul pentru Dialog Social, 17-09-2015. Arxivat de l'original el 16 octubre 2016.
# Județ

El județ, plural județe, és una divisió administrativa de Romania. També fou usada durant un temps a Moldàvia (1998-2003). Generalment es tradueix com a districte, tot i que equival al departament francès i a la província hispano-italiana.
El seu nom deriva del romanès jude (del llatí judicium), que era un boiar al qual es concedien poders administratius i judicials als Principats Danubians, que corresponien a les actuals funcions de jutge i alcalde.
A Romania hi ha constància de judeţe des de l'Edat Mitjana. En el sentit modern s'implantaren el 1859 com a rang superior de la divisió administrativo-territorial, tot inspirant-se en els departaments francesos. Si bé el nombre i la composició territorial han anat variant, els judeţe han conservat aquesta funció fins avui, amb un parèntesi relativament breu.
Tradicionalment (1859-1950), els judeţe se subdividien en plăși (districtes pròpiament dits), i aquests en municipis (comune). Des del 1968, se subdivideixen directament en municipis.
Al capdavant de l'administració del judeţ hi ha el prefecte, que conjuntament amb les autoritats locals exerceix l'acció de govern del districte, però en total consonància amb les directrius que es marquen des de la capital, Bucarest, o sigui, des del govern romanès.

## Vegeu també

* Divisió administrativa de Romania
* Divisió administrativa de Moldàvia

## Referències

* ↑ «Județ». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Per exemple, el 1859 n'eren 33; el 1926, 71; el 1941, 73 (tot i les fortes pèrdues territorials de 1940); el 1968, 38. Actualment (des del 1995) en són 41.
* ↑ Es tracta del període 1950-1968, en què vigí una divisió administrativo-territorial d'inspiració soviètica en regions (regioane), raions (raioane) i municipis (comune).