# Batalla de Legé (1794)

La tercera batalla de Legé té lloc el 6 de febrer de 1794 durant la guerra de Vendée. Acaba amb la victòria dels Vendéans que recuperen breument la ciutat de Legé.

## Preludi

Després de la seva victòria a la batalla de Chauché contra una columna del general Grignon, el 2 de febrer de 1794, les forces de la Vendée de Charette, Sapinaud i Joly es van traslladar a Les Essarts, després a La Ferrière, La Roche-sur-Yon i Rocheservière per evitar altres columnes republicanes llançades a la recerca d'elles.
Durant aquest temps, el 3 de febrer de 1794, el general republicà Florent Joseph Duquesnoy va reprendre a Montaigu el comandament de la seva columna, cedida provisionalment al general Bonnaire per malaltia. L'endemà, va deixar Montaigu i va anar a Saint-Fulgent, després a Les Essarts. Llavors marxa a la recerca de la tropa de Charette i Sapinaud i s'apodera de 25 Vendéans a La Ferrière, després fa la seva cruïlla a La Roche-sur-Yon amb els 1.200 homes de la columna de Dufour, procedents de Chantonnay,[Note nº. 1]

## Forces implicades

Des de finals de gener de 1794, la cinquena columna de l'exèrcit del general Haxo ocupa la ciutat de Legé, Haxo era a Machecoul el 28 de gener, on va saber que un comboi que sortia de Legé cap a Nantes va ser atacat pels vendeans amb la pèrdua de deu homes morts o ferits i que el lloc d'Aizenay havia estat envaït. Atribuint aquests fracassos als comandants dels diversos llocs, Haxo ordena al capità Ducasse, del regiment d’infanteria de la 39a línia, que prengui el comandament de la guarnició de Legé.[Note nº. 2]
Segons Savary, la força de la columna estacionada a Legé és de 600 a 700 homes. A les seves memòries [Note nº. 3,] el líder de la Vendée, Lucas de La Championnière, estima que la guarnició era forta en el moment de l'atac de 800 homes, inclòs un batalló de Bordeus. Els republicans també tenen dos canons.
Segons una carta del líder de brigada Prat al general Haxo,[Note nº. 3] Ducasse calcula que les forces de la Vendée són de 800 infants i 100 de cavalleria. [Note nº. 4] L'historiador Lionel Dumarcet porta el nombre de Vendéans a 3.000.

## Procés

El 6 de febrer, els Vendeans van atacar Legé, a través de la carretera de Rocheservière, cap al nord-est. El líder de la Vendée, Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière, escriu a les seves memòries:
| « | <Els republicans estacionats a Legé havien massacrat tots els habitants dels voltants; els cadàvers de dones i nens, que anaven a tots els pobles amb una barbàrica simetria de la qual els salvatges no haurien pogut, semblaven plorar venjança als pares que els van sobreviure.> | » |
Malgrat el foc dels seus dos canons, els republicans van fugir ràpidament, gairebé sense lluita. Es van retirar cap al nord, per la carretera de Nantes, però la seva retirada va ser tallada per un riu desbordat i van ser superats i massacrats pels Vendéens.
Els supervivents, amb el capità Ducasse entre ells, s'uneixen a les tropes del líder de brigada Prat a Corcoué-sur-Logne. Els republicans van deixar aquest lloc l'endemà.

## Pèrdues

Les pèrdues republicanes són fortes. Segons Lucas de La Championnière, només 60 dels 800 homes de la guarnició van aconseguir escapar. Quan el general Florent Duquesnoy es va fer càrrec de la ciutat tres dies després, va escriure que "tres o quatre-cents cadàvers al poble i els voltants enverinen l'aire" i que "tots aquests morts anaven vestits amb la roba nacional". Diversos mesos després, en un informe enviat el 16 d'octubre de 1794 al Comitè de Seguretat Pública, el representant de la missió Charles-Jacques-Étienne Girard-Villars va escriure que els Vendéans de Charette havien matat 200 homes durant la batalla.
Els Vendéans no fan presoners, els republicans que es rendeixen són afusellats immediatament. A les seves memòries, Lucas de La Championnière escriu:
| « | <Quantes vegades he lamentat sobre la necessitat de destruir tantes persones, la meitat de les quals potser compartien la nostra opinió; però els presos presos l'any anterior havien vingut a atacar-nos de nou; sabíem que un jove que va tornar a la seva paraula no era capaç de complir-la. Pocs dels que hauríem fet presoners haurien consentit compartir la nostra misèria i no teníem més llocs on poder-los assegurar.> | » |
Només dos joves timbalers haurien estat estalviats per Joly a condició de marxar amb els reialistes. Un oficial anomenat Beaumel també es va salvar gràcies, segons Lucas de La Championnière, a la intervenció del seu amic íntim que portava uns dies amb nosaltres. Beaumel es va unir a les files dels Vendéens i va lluitar entre ells fins a la seva mort a la batalla de Bégaudière el 21 de febrer de 1796.
Els reialistes també van apoderar-se dels dos canons i els seus caixons de munició, així com de dues ambulàncies que van arribar a Legé el mateix matí. No es coneixen les pèrdues dels Vendéans. Entre els morts, però, hi ha el fill del general Jean-Baptiste Joly, també anomenat Jean-Baptiste.[Note nº. 5]

## Conseqüències

Els Vendéans són amos de Legé, però segons Lucas de La Championnière, "els cadàvers d'homes i animals i carronyes de tota mena van fer de Legé un lloc brut". Els vencedors surten de la ciutat el mateix vespre per passar la nit a La Benate, a prop del poble de Corcoué-sur-Logne. A mitjanit, una demi-brigada Mayençais procedent de Palluau, sota les ordres de l'ajudant general Llop, recupera la possessió de Legé, però es retrograda l'endemà al matí.[Note nº. 6]
Durant la seva marxa cap a La Benate, Charette aconsegueix travessar el riu Logne sense dificultats amb els seus genets, però els infants lluiten per fer passar els canons a Moulin-Guérin. Aleshores, els estranys se sorprenen d'un destacament d'hussars de la columna de Palluau que sembra el pànic a les seves files. Els hússars s'apoderen dels cotxes que porten la farina, el pa i els ferits, mentre els fugitius corren a amagar-se al bosc de Rocheservière. L'endemà, segons Lucas de La Championnière, aquest últim es va reunir amb republicans que havien sobreviscut a la baralla el dia anterior: A la vista dels altres, es van creure mútuament que el partit contrari estava fent la recerca i es van demanar pietat els uns als altres. a banda i banda d'altres.[Note nº. 7]
Durant aquest temps, Duquesnoy abandona La Roche-sur-Yon i després passa per Aizenay i Palluau. [Note nº. 8] El 9 de febrer va arribar a Legé6,[Note nº. 9] No obstant això, no va poder quedar-se allà causa dels cadàvers que "enverinen l'aire "Segons Duquesnoy". Charette va ser denunciat el mateix dia a Saint-Philbert-de-Grand-Lieu. L'endemà, Duquesnoy va anar a trobar els Vendéans als quals va atacar al pont de Noyers, prop de Saint-Colombin.

## Notes

[Notes nº. 1]
| « | <El 5 de febrer, Duquesnoy afirmava en una carta adreçada al general en cap Louis-Marie Turreau que tots els diferents exèrcits de Vendée havien unit forces a La Ferrière abans de la seva arribada: "Vaig adquirir a través del meu espia, per la gent de Ferrière i per Dufour, que a Ferrière, Charette, La Rochejaquelein, Joly i Stofflet havien fet la seva unió i que componien una força de deu a dotze mil homes. Es van llançar a la dreta de Ferrière anant a La Roche sur Yon, l'estimat país de Charette". Dufour es va queixar al general en cap Louis-Marie Turreau pel comportament de Duquesnoy: Duquesnoy no vol caminar; condemna fermament les disposicions del general en cap; diu que si hi ha un fracàs, serà molt dolent per a aquest general; i dic: molt pitjor per a la República!.> | » |
[Notes nº 2]
| « | <"Acabo de rebre la vostra carta del dia 26. Pel que em dieu, deixo de creure que el moviment general de les columnes que heu organitzat tindrà lloc el dia 30; en conseqüència, compliré el que em preocupa. Els llocs de Legé i Aizenay han experimentat petits fracassos en els darrers dies. Un comboi de blat, que va començar des del primer d'aquests llocs per anar a Nantes, va ser atacat en el seu camí; deu de l'escorta van ser assassinats o ferits. El segon pal va ser forçat i l'enemic el va agafar momentàniament. És per la imperiositat dels comandants d’aquests dos cantons que estem en deute per aquests dos esdeveniments. Volent posar remei a un mal tan perjudicial per al bé de la república, us proposo, com a comandant temporal de l'important lloc de Legé, el ciutadà Ducasse, capità del trenta-novè regiment, els talents i civilització dels quals són particularment coneguts per mi. Des de la meva última carta, sis líders han estat destruïts, a saber: cinc de l'exèrcit de la Cathelinière; el sisè, anomenat Quedrau, ajudant de camp a Charette, ha estat afusellat aquest matí a Machecoul. Marxaré demà passat, 30, per anar a dormir a Nantes i l'endemà a Montaigu, per reunir-me amb vosaltres."> | » |
- Informe del general Nicolas Haxo, 28 de gener a Machecoul, al general en cap Turreau.
[Notes nº. 3]
| « | <Els republicans estacionats a Legé havien massacrat tots els habitants dels voltants; els cadàvers de dones i nens, disposats a tots els pobles amb una barbàrie simetria de la qual els salvatges no haurien pogut, semblaven cridar venjança als pares supervivents. Vam córrer cap a Legé tot i defensar la guarnició i disparar dos trossos de canó. Aquesta vegada havíem atacat per la carretera de Roche-Servière; aviat ens vam convertir en amos de la plaça, l'enemic que fugia per la carretera de Nantes es va trobar pressionat entre dues rieres que a l'hivern formen torrents, gairebé tots massacrats: amb prou feines se'n van escapar 60 de 800 que eren. El fill Joly, un jove ple de coratge i molt estimat pels soldats, va morir en aquest atac; el seu pare va perdre en la mateixa acció aquell fill que adorava, un altre que servia la república i el mateix dia un més jove que va ser massacrat per una columna ambulant. Entre les tropes que acabàvem de derrotar hi havia un batalló de Bordeus. No es podia veure una joventut més bella. Quantes vegades he lamentat de la necessitat de destruir tantes persones, potser la meitat de les quals compartien la nostra opinió; però els presos presos l'any anterior havien vingut a atacar-nos de nou; sabíem que un jove enviat a la seva paraula no era el mestre de complir-la. Pocs de nosaltres que hauríem pres pres hauríem acceptat compartir la nostra misèria i ja no teníem llocs per assegurar-los. Teníem, però, un home que ens ha estat molt útil des de llavors; era capità, havia fugit amb la seva companyia, però els nostres cavallers el van arrestar i se n'ha fet, si el seu amic íntim, que portava uns dies amb nosaltres, no li havia arribat a temps. Es deia Baumel; des de llavors ha estat un dels nostres primers oficials i ha servit amb distinció. Els cadàvers d'homes i animals, i carronya de tota mena, van fer de Legé un lloc infectat on vam jutjar que no es podia romandre segur durant molt de temps; vam portar l'artilleria i tota la captura al Benate.> | » |
- Memòries de Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière.
[Notes nº. 4]
| « | <És amb el major dolor que us comunico que Legé acaba de ser presa pels bandolers, així com els dos trossos de canó i els caixons de munició. Ducasse és aquí; està més mort que viu; cap dels seus soldats no volia lluitar i immediatament van entrar en una derrota completa. Ducasse em va dir que els bandolers van atacar, per la carretera del bosc de Servière, el nombre d'uns vuit-cents d'infanteria i cent de cavalleria. Dues ambulàncies, que han arribat aquest matí a Legé, han estat traslladades.> | » |
- Informe del cap de brigada Prat, 6 de febrer a Saint-Jean-de-Corcoué, al general Nicolas Haxo.
[Notes nº. 5]
| « | <Segons el reialista Le Bouvier-Desmortiers, el segon fill de Joly va ser mort el mateix dia i durant la mateixa lluita al camp republicà6. Lucas de La Championnière afegeix la mort d'un tercer fill, mort per una columna ambulant. Tanmateix, Joly només va tenir dos fills: Jean-Baptiste i Charles, que es van allistar al 1er batalló de voluntaris de la Vendée. Segons l'historiador Lionel Dumarcet: "Res demostra que Charles va morir durant aquell dia>. | » |
[Notes nº. 6]
| « | <No és culpa nostra, general, si ens envien tropes de Nantes que no lluiten; els que hi havia a Legé van substituir els que vam fer passar allà quan temia aquest lloc. El ciutadà Wolf va reprendre aquesta publicació el mateix vespre a mitjanit. Va matar el que va trobar i va anar a Saint-Christophe du Ligneron per continuar la seva recerca; però els bandolers, preferint el bosc, es van retirar. Avui establirem el lloc de Legé.> | » |
- Carta dels generals Haxo i Dutruy adreçada al general Turreau, 9 de febrer de 1794
[Notes nº. 7]
| « | <"El senyor Charette ens degué semblar cada dia més preciós, ja que és segur que ningú no l'hauria pogut substituir si se l'hagués perdut. Per anar al Benate, calia passar per la riera de Moulin-Guérin, que llavors formava un riu molt ràpid. Per creuar-lo, n'hi hauria prou amb tallar alguns dels arbres de les vores a la dreta i a l'esquerra, però Charette, a qui molestava la ferida, es va dirigir immediatament al lloc on havíem de dormir; cap oficial no va poder construir un pont tan fàcil. Els soldats que arribaven es precipitaren successivament a la riera, sense adonar-se que els seus caps no passaven; calia anar a cavall per poder donar aquest consell a la cua de l'exèrcit i els genets que havien sabut nedar havien seguit el general. Ens vam quedar almenys tres hores empenyent-nos i cridant sense poder prendre partit. Cap al final del dia vam sentir disparar cap a Legé; eren hússars enviats des de Palluau per esbrinar el resultat del combat que havíem lluitat i que, quan van arribar, es van trobar amb tots els cotxes que portaven la nostra farina, el pa i els ferits. Aquest comboi estava gairebé sense escorta, tot estava pres. Els nostres soldats sense líders es van apoderar del terror davant del soroll d'aquesta fusilada; alguns es van precipitar a la riera, el major nombre va anar al bosc de Roche-Servière, molt pocs van arribar al vespre a La Benate; però una cosa remarcable és que la nostra gent atemorida, que havia passat la nit al bosc, es va trobar al matí amb els republicans, també molt espantats, que fugint de la derrota del dia anterior, havien escollit el mateix asil. En veure-se'n mútuament, es creien mútuament que la part contrària estava fent la recerca i es demanaven pietat. Hi havia un lloc a Saint-Jean-de-Corcoué quan vam agafar Legé: si li havien informat de la nostra confusió mentre creuàvem el rierol, li va ser fàcil agafar els canons i matar-nos a molta gent, però no ho vam fer. fins i tot es molestà en disputar les altures que ocupava, vam trobar el lloc desocupat l'endemà. Sembla que s'havia abandonat en desordre, perquè durant la nit que vam passar a La Benate, diversos cavallers que després es van reconèixer republicans van entrar al nostre Bourg i van demanar als camperols el nom del seu batalló: i, pardine, batalló de Charette van respondre aquests. Va ser un cop de llum per als genets que van fugir a correcuita. Aquesta aventura, explicada a la seu central, ens va fer agafar les armes, però no vam veure res que aparegués.> | » |
- Memòries de Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière.
[Notes nº. 8]
| « | <El general Turreau li escriu: "Segons l'ordre que us he donat, heu de perseguir l'enemic sense parar fins que arribeu a ell [...] Perseguiu l'enemic enèrgicament i no demaneu més què cal fer.> | » |
[Notes nº. 9]
| « | <A la una d'aquest matí, general, he rebut les dues cartes que em vau dirigir. Respong al primer que, lluny de deixar armes a les comunes, he cremat i calat foc a totes les cases d’'allà, i he sacrificat tots els habitants que hi he trobat, de manera que no em dirigeixi aquest retret. A la segona, es queixa que no ha sabut res de mi; Em sorprèn, perquè us vaig escriure des de La Roche-sur-Yon. T'envio una còpia de la meva carta (5 de febrer). La subsistència que havia de rebre de Sables i Challans, la trobava a faltar, cosa que em va dificultar singularment en les meves operacions. Ahir al matí vaig marxar cap a Aizenay, on encara pensava trobar tropes, però només vaig veure dones grans que no havien pogut escapar; allà vaig saber que els bandolers s'havien llançat sobre Legé; que havien pres una gran quantitat de municions i dos peces de canó, vaig decidir marxar alhora, tot i que ja era fosc, a Palluau, on no vaig trobar tropes a la meva arribada; Em vaig veure obligat a passar-hi la nit a esperar el pa que provenia de les sorres i que necessitava amb més urgència; m'acaba de passar, però en petites quantitats; són les nou del matí, marxaré immediatament a Legé, on em podreu enviar les vostres cartes. No entenc per què us fixeu constantment en la suposada indisciplina de la meva divisió; tot i que els meus soldats no obeeixen com a esclaus, són tanmateix més subordinats que en cap de les altres divisions de l'exèrcit d'Occident. A La Roche, les tropes que hi van tornar van disparar contínuament contra les aus; els soldats van insultar els oficials, i els oficials van fallar sense vergonya als generals. Em van veure obligats a castigar-los severament. És cert que jo i els oficials generals de la meva divisió hem dit sovint que la crema i el saqueig van frustrar la disciplina que mantenien els nostres esforços a les nostres tropes; però, com que era un mal necessari, portem, jo crec, el ferro i la flama fins a la resta de tropes, i no esperàvem que el convertíssiu en un delicte per a un oficial (el cap de gabinet) a qui sempre hem reconegut el triple caràcter del valor, el republicanisme i l'amor per la disciplina. Si tenim alguna queixa sobre la disciplina d'un exèrcit, només els generals a qui hauríem de dirigir-nos, els adjunts generals estan a les seves ordres. Des que torno, tinc motius per estar satisfet amb la disciplina que he establert a la meva divisió. Al bivac una lliga davant Legé, a la carretera de Nantes, a les 11 del vespre: Vaig caminar per Legé, amb molta llum als costats; Vaig cremar totes les cases i vaig matar tot el que vaig trobar en el meu camí; A mitja lliga de Legé, vaig veure els bandolers que estaven en posició a les altures que dominen la ciutat, vaig accelerar la marxa i l'enemic se'n va anar com un flaix. El vaig perseguir mentre va durar el dia sense poder arribar-hi. Em quedaré demà a Saint-Etienne a la carretera principal, a esperar el pa que em falta i les vostres ordres, sense les quals no puc continuar la meva marxa. Hauria estat impossible ocupar el càrrec de Legé, perquè tres o quatre-cents cadàvers al poble i els voltants enverinessin l'aire. El que m'angoixava molt era que tots aquests morts anessin vestits amb l'hàbit nacional. Us adverteixo que el país ja no ofereix recursos per a les meves tropes; Durant vint-i-quatre hores no hem pogut trobar cap quilo de fenc, tot està cremat, falta menjar per tots costats. El missatger que em vas enviar va intentar tres vegades anar a Montaigu i, a tot arreu, va trobar bandolers; heu d'estar armats per anar amb seguretat i, si no porteu menjar, no teniu cap esperança d'aconseguir-ho. Així que espero que les vostres notícies surten del meu bivac i em portin allà on sigui possible. Està assegurat que Charette és a Saint-Philibert, però aquests senyors no es queden als pobles. Comandes, generals, comandes, les espero. El vostre correu va sortir aquest matí, amb una escorta de quinze dracs, va trobar els bandolers a la carretera que interceptaven el passatge, va tornar a caminar per quarta vegada. Hi aniré immediatament per restablir la comunicació útil entre jo i la ciutat de Nantes; en cas contrari, em trobaria en un cercle on la pesta i la fam assetjarien el meu exèrcit. Esperaré les vostres ordres en un poble de la carretera a tres llegües de Nantes.> | » |
- Carta del general Duquesnoy al general Turreau, 9 de febrer de 1794.

## Fonts

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 Dumarcet 1998, p. 322-323
* ↑ Chassin, t. IV, 1895, p. 299.
* ↑ Chassin, t. IV, 1895, p. 300.
* 1 2 Savary, t. III, 1825, p. 73.
* 1 2 Savary, t. III, 1825, p. 94.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Lucas de La Championnière 1994, p. 73-76.
* 1 2 3 4 5 Savary, t. III, 1825, p. 154.
* 1 2 3 Dumarcet 1998, p. 332-333.
* 1 2 Gabory 2009, p. 392.
* ↑ Savary, t. III, 1825, p. 176.
* ↑ Savary, t. IV, 1825, p. 150
* ↑ Dumarcet 1998, p. 509-510.
* ↑ Savary, t. III, 1825, p. 173.
* ↑ Chassin, t. IV, 1895, p. 301.
* ↑ Savary, t. III, 1825, p. 174-176.