OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Etelis radiosus

Etelis radiosus és una espècie de peix de la família dels lutjànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 80 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja principalment peixos.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 90-360 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Sri Lanka fins a Samoa, les Illes Ryukyu i Austràlia.

## Ús comercial

Es comercialitza fresc.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A., 1828. Histoire naturelle des poissons. Tome second. Livre Troisième. Des poissons de la famille des perches, ou des percoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 2. i-xxi + 2 pp. + 1-490.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, W.D.Jr. i G.R. Allen, 2001. Lutjanidae. Jobfishes. p. 2840-2918. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 5. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ De Bruin, G.H.P., B.C. Russell i A. Bogusch, 1995. FAO species identification field guide for fishery purposes. The marine fishery resources of Sri Lanka. Roma, FAO. 400 p.
* ↑ Wass, R.C., 1984. An annotated checklist of the fishes of Samoa. Natl. Ocean. Atmos. Adminis. Tech. Rept., Natl. Mar. Fish. Serv., Spec. Sci. Rept. Fish. (781).
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Gloerfelt-Tarp, T. i P.J. Kailola, 1984. Trawled fishes of southern Indonesia and northwestern Australia. Australian Development Assistance Bureau, Austràlia, Directorate General of Fishes, Indonèsia i German Agency for Technical Cooperation, República Federal d'Alemanya. 407 p.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea. A revised and annotated checklist. Vol. 1. Myxinidae to Synbranchidae. Research Bulletin Núm. 41. Department of Fisheries and Marine Resources, Port Moresby, Papua Nova Guinea. 194 p.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
# Paradoxa dels nombres interessants

La paradoxa dels nombres interessants, que se serveix d'algunes propietats matemàtiques però que pot catalogar-se més adequadament com a humorística, cerca demostrar que tots els nombres naturals (1,2,3......etc) són "interessants".

## Anècdota de Hardy i Ramanujan

És coneguda l'anècdota de la conversa entre Hardy i Ramanujan, en què el primer li manifesta que el número 1.729 era molt avorrit, la qual cosa donà lloc a la immediata reacció de Ramanujan, que afirmà que aquest número era molt interessant perquè es tracta del número més petit que pot expressar-se com la suma de dos cubs (positius) de dues maneres diferents. La "demostració" que segueix oculta en realitat una paradoxa.

## Demostració

Suposem que hi ha nombres que no són interessants. Llavors podem efectuar una partició dels nombres naturals en dos subconjunts, d'una banda els nombres interessants i d'altra banda els avorrits. Ara bé, com en tot subconjunt de nombres naturals n'hi ha sempre un que és més petit que tots els altres, el subconjunt dels avorrits té un nombre que és el més petit d'aquest grup. Però en raó de tal propietat, aquest nombre es transforma en un nombre interessant: es tracta en efecte, del més petit dels nombres avorrits. Açò ens col·loca en l'obligació de treure'l d'aquest grup i posar-lo en el dels interessants. Però ara un nou número dins dels avorrits serà el més petit i per la mateixa raó haurem de traslladar-lo al subconjunt dels interessants i així successivament fins que quede un sol número no interessant. Però aquest últim número té la interessantíssima propietat de ser l'únic número no interessant: caldrà, doncs, traslladar-lo al grup dels interessants i, amb això, el grup dels nombres no interessants es transforma en un conjunt buit. La nostra suposició inicial ens ha fet desembocar en una contradicció o aporia, i això demostra que tal suposició era falsa. Llavors hem de concloure que no hi ha nombres que no són interessants.

## Caràcter paradoxal

La "demostració" anterior, que té l'aparença formal d'una reductio ad absurdum (reducció a l'absurd), no pot en realitat qualificar-se de tal perquè utilitza a tal fi l'ambigua propietat "ser interessant". En efecte, tal qualificatiu no té una entitat matemàtica prou precisa i objectiva per poder ser utilitzada com un criteri per "dividir" un conjunt, contràriament al que podria fer usant, per exemple, la propietat "ser un número parell", amb la qual es poden establir clarament i indistinta una partició en parells i senars, o com amb la propietat "ser un número primer". En efecte, això també pot expressar-se dient que la relació de pertinença d'un element a un conjunt ha de ser sempre perfectament discernible, és a dir, que l'afirmació "x pertany al conjunt M" s'ha de poder qualificar com a veritable o com a falsa sense gens d'ambigüitat.

## Referències

* ↑ «11630 is the First Uninteresting Number» (en anglés). Nathanieljohnston.com, 12-06-2009. [Consulta: 13 desembre 2018].
* ↑ «Uninteresting Numbers» (en anglés). Math.crg4.com. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 13 desembre 2018].
# Marquesat de Montferrer

El marquesat de Monferrer fou un feu del Rosselló creat per carta patent reial de 1675 a favor de la família dels Banyuls de Montferrer, senyors de Montferrer, representada per Carles de Banyuls i Comte. Aquest va morir el 1687 sense fills i el marquesat es va extingir de fet i formalment a la mort de la seva dona Thomassine d'Ardenne el 1693. El juny de 1694 fou atorgat un altre cop a favor de Francesc III de Banyuls i Comte, germà de Carles, pel rei Lluís XIV de França. El marquesat estava format per les terres de Montferrer. El 1953 va morir el marquès Ramon de Banyuls de Montferrer lluitant a Indoxina. Es va extingir el 1971 amb la mort del darrer marquès Pere de Banyuls de Montferrer.
# Pol Tarrés

Pol Tarrés és el nom dels següents personatges:
* Pol Tarrés i Martrat, ciclista català, campió de biketrial.
* Pol Tarrés i Roca, motociclista català, campió de trial.
# Port Lions

Port Lions és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2007 tenia 233 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Port Lions tenia 256 habitants, 89 habitatges, i 76 famílies La densitat de població era de 15,6 habitants/km².
Dels 89 habitatges en un 44,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,2% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 14,6% no eren unitats familiars. En el 13,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,2% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 26,2% de 45 a 60 i un 7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.107 $ i la renda mediana per família de 42.656 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.250 $ mentre que les dones 30.625 $. La renda per capita de la població era de 17.492 $. Aproximadament el 12,7% de les famílies i el 12,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Port Lions». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Port Lions». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Tomba d'Amarna 13

La tomba de l'antic Egipte del noble Neferkheperuhesekheper, coneguda com la Tomba d'Amarna 13, es troba en el grup de tombes conegudes col·lectivament com les Tombes Sud, prop de la ciutat d'Amarna, a Egipte.
Neferkheperuhesekheper va ser «Batlle d'Amarna»
La tomba va ser oberta oficialment per Urbain Bouriant el 1883 i excavada per Georges Émile Jules Daressy en 1893, encara que la tomba ja va ser visitada abans tal com mostren les inscripcions del sostre que inclouen noms i dates de l'era moderna.
La tomba està sense acabar i en un bon estat amb un disseny similar al d'altres tombes d'Amarna. Es compon d'una habitació amb sis columnes en fila perpendicular a l'entrada. El treball es va iniciar a la paret posterior de la sala, on possiblement hauria hagut una altra sala o un santuari.
La decoració per sota del sostre està completa, però els colors i les inscripcions han desaparegut. No hi ha decoració a la part inferior de la paret i les columnes del costat sud no estan completament tallades.
Després d'acabar l'habitació i la majoria de les columnes, els treballadors van començar a treballar a la cantonada nord-est, on habitualment es fiquen les escales que condueixen a la cambra funerària. La cambra en si era prou gran com per a contenir el sarcòfag. Dos corredors que condueixen cap a la cambra són contemporanis o van ser tallats posteriorment.

## Referències

* ↑ Amarna Project. The South Tombs (p. 2) (anglès)
* ↑ Norman, 1906, p.23
* ↑ Norman, 1905, p.24

## Bibliografia

* Norman de Garis, Davies. The Rock Tombs of El-Amarna, Parts III and IV (en anglès). Londres: The Egypt Exploration Society, 1905 (reed. 2004). ISBN 0-85698-160-5.
* Norman de Garis, Davies. The Rock Tombs of El-Amarna. Part IV: Tombs of Penthu, Mahu, and others (en anglès). Londres: The Egypt Exploration Society, 1906.
# Vicente Rodríguez de la Encina Falcó de Belaochaga

Vicente Rodríguez de la Encina Falcó de Belaochaga (Ontinyent, 15 d'agost de 1796 - Godella, 20 de setembre de 1865) fou aristòcrata i polític valencià, II Baró de Santa Bárbara i baró de Benidoleig, alcalde de València durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.
Era fill de Félix Joaquín Encina Fernández de Mesa, Baró de Santa Bárbara, i de Vicenta Falcó de Belaochaga, baronessa de Benidoleig. A la mort del seu pare el 1836 n'heretà el títol. Va ser director de la Societat Econòmica d'Amics del País i director de la Casa de la Beneficència. Es va casar amb Gabriela María Tormo y Pla, neboda del marquès de Tremolar. El 1842 va rebre l'Orde de Carles III i fou membre fundador el mateix any de la primera Caixa d'Estalvis i Mont de Pietat de València, també promotor del Banc de València i el 1846 director de la Societat Valenciana d'Aigües Potables. Membre destacat del Partit Moderat, l'1 de gener de 1850 fou nomenat alcalde de València, càrrec que va ocupar fins al 22 d'abril de 1852. Va morir el 1865 victima de còlera.

## Referències

* ↑ M Vicente Rodríguez de la Encina Falcó de Belaochaga a geneanet.org
* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.477. ISBN 9788495484802.
* ↑ El escudo de los barones de Santa Bárbara
* ↑ Paul Preston, Ismael Saz, De la revolución liberal a la democracia parlamentaria: Valencia (1808-1975), p. 95-98
# Etelka Gerster

Etelka Gerster, també Elka Gerster, (Košice, comtat d'Abaúj (Hongria), 25 de juny, 1855, - Pontecchio (prop de Bolonya, Itàlia), 20 d'agost, 1920), de casada, Etelka Gerster-Gardini i va ser una cantant d'òpera hongaresa (soprano).

## Biografia

Etelka Gerster, filla del propietari d'una fàbrica, va ser descoberta i recolzada pel compositor Michael Hebenstreit. Va ser alumna de Mathilde Marchesi i va debutar a Venècia el 1876 com a Gilda a Rigoletto. Les següents parades de la seva carrera van ser Londres (1877) i Nova York (1878). Es considerava una rival de la cantant d'òpera Adelina Patti. Les aparicions a Filadèlfia els anys 1879 i 1881 a 1884 estan documentades a la gira pels Estats Units de 1878/1879, va cantar al costat d'Italo Campanini a Il Talismano i La traviata. Al final de la gira hi va haver un concert benèfic a Nova York en benefici de les víctimes de les inundacions de Szeged, Hongria, la terra natal de Gerster.
Potser va perdre la seva veu cantant al voltant de 1889 després del naixement de la seva filla Berthe. Del 1896 al 1917 va ensenyar cant a Berlín ('mètode Gerster').
Elka Gerster, que es va casar amb l'empresari Gardini el 1877, era mare de dues filles: Elca i Berthe.

## Alumnes

* Lotte Lehmann, cantant d'òpera alemanya-nord-americana
* Julia Culp, el 'rossinyol holandès'.
* Fanny Opfer, cantant alemanya de cançons i oratori
* Ilona Durigo, contralt hongaresa
* Clara Butt, contralt britànic
* Susanne Dessoir, cantant alemanya de cançons i oratori
* Birgit Engell, soprano danesa
* Mary Hagen, soprano alemanya
* Lula Mysz-Gmeiner, intèrpret de cançons alemanyes
* Signe Rappe, soprano sueca
* Elisabeth Ohlhoff, cantant d'òpera alemanya
* Therese Behr-Schnabel, cantant d'òpera i cançons alemanya
* Ella Gmeiner, mezzosoprano
* Else Knepel,
* Elise Kühne, soprano
* Agnes Leydhecker, contralt alemanya
* Jenny Dufau, soprano
* Magda von Dulong, mezzosoprano

## Referències

* ↑ Geburtsjahr nach ÖBL, Eisenberg datiert auf 1856

## Bibliografia

* Gerster-Gardini Etelka. A: Lèxic biogràfic austríac 1815–1950 (ÖBL). Volum 1, Editorial de l'Acadèmia Austríaca de les Ciències, Viena 1957, p. 429.
* Fritz Reiner – Una biografia; ISBN 0-8101-1125-X
# Paul Van Hoeydonck

Paul Van Hoeydonck (Anvers, 8 d'octubre de 1925) és un pintor i escultor belga conegut per ser l'únic artista que compta amb una obra seva a la Lluna, L'astronauta caigut, col·locada l'1 d'agost de 1971 sobre la superfície lunar per la missió de l'Apollo 15, en memòria de les víctimes de la carrera espacial.

## Biografia

Nasqué a Anvers el 8 d'agost de 1925, i va cursar Història de l'Art i Arqueologia en aquesta ciutat i a Brussel·les, període que acaba el 1951. El 1952 té la seva primera exposició en solitari, a la Galeria Buyle, de la mateixa ciutat.

### L'astronauta caigut

Van Hoeydonck té els seus primers contactes amb la NASA el 1968. I el 1970 comença a crear, per encàrrec d'aquesta última, una figura d'alumini de 8,5 cm d'alçada anomenada L'astronauta caigut (Fallen Astronaut, en anglès), juntament amb una placa del mateix material. Aquesta va ser portada a l'únic satèl·lit natural del nostre planeta, la Lluna, per la missió nord-americana Apollo 15, i va ser deixada en el seu lloc a Mons Hadley per David Scott. La placa posseeix els noms de vuit astronautes i sis cosmonautes morts en la carrera espacial.
Van Hoeydonck va crear l'obra com un tribut als desitjos d'expansió de la humanitat a l'espai exterior. Això contrasta amb la visió de Scott, qui veia l'obra com un memorial, la qual cosa Van Hoeydonck lamentaria més tard. L'artista crearia més rèpliques de l'obra original, una de les quals està en mans de l'Institut Smithsonian; i més tard seguiria realitzant còpies per a la seva comercialització tot i que no n'arribaria a vendre més d'una degut a demandes de la NASA de prohibició d'explotació comercial de les missions espacials.

## Exposicions

* 2013-2014: Paul van Hoeydonck - Histoire Naturelle, a la Facultat Universitària de Ciències Agronómicas de Gembloux, de la Universitat de Lieja.

## Distincions

* 2012: investidura com a Doctor honoris causa per la Universitat de Lieja.

## Vegeu també

* L'astronauta caigut
* Llista d'objectes creats per la humanitat sobre la Lluna

## Referències

* ↑ «Man on the Moon». [Consulta: 24 febrer 2017].
* ↑ «Paul Van Hoeydonck (1925 -)». Arxivat de l'original el 2019-07-08. [Consulta: 24 febrer 2017].
* ↑ «Paul Van Hoeydonck biography». [Consulta: 24 febrer 2017].
* ↑ http://www.histoire-naturelle.be Arxivat 2005-02-11 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Paul Van Hoeydonck - Lloc web oficial
# Malmedy

Malmedy (Måmdey en való) és un municipi belga de la província de Lieja a la regió valona. A principis del 2008 tenia 11.943 habitants.
Tot i ser un municipi francòfon compta amb un règim de facilitats lingüístiques pels seus habitants germanòfons.
Malmedy està situat a la confluència dels rius Warche i Warchenne.

## Història

La vila va ser fundada cap a l'any 648, per sant Remacle, prior de l'abadia de Solignac. Entre la seva fundació i l'any 1794, Malmedy i Stavelot mantingueren una història comuna formant el principat de Stavelot-Malmedy, un estat independent fins que l'any 1795 passaren a formar part del departament de l'Ourte, dintre de la França napoleònica.
Entre el 1815 i el 1919 passà a ser un territori de Prússia. Va ser després de la Primera guerra mundial que Malmedy, a través del Tractat de Versalles i per mitjà de referèndum, va passar a ser una vila belga. És un dels municipis dels Cantons de l'Est incorporats a Bèlgica el 1925. Del 1920 al 1925 va ser la seu del bisbat d'Eupen-Malmedy.
El 1940, l'Alemanya Hitleriana va tornar a annexar la ciutat. Les forces americanes van alliberar-la el mes de setembre del 1944. Va trobar-se al centre de la batalla de les Ardenes a la fi del 1944. El 17 de desembre, la Waffen SS va assassinar 70 soldats americans presoners, esdeveniment conegut com la Massacre de Malmedy. Tot i atacar-la feroçment el 21 de desembre, les forces alemanyes dirigides per Otto Skorzeny no van poder reconquerir la ciutat. En ser un nus ferroviari important va ser bombardejada per a l'aviació americana durant tres dies del 23 al 25 desembre. Gairebé tot el centre històric va ser destruït durant l'ofensiva, 200 civils i un nombre desconegut de soldats americans van morir.
El 1977, Malmedy es fusionà amb Bévercé i Bellevaux-Ligneuville passant així de 6.300 a 10.000 habitants.

## Llocs d'interès

* La catedral dels sants Pere, Pau i Quirí. Antiga església de l'abadia va esdevenir catedral el 1921
* La casa Cavens, antic orfenat, dedicat a diverses funcions culturals
* La capella dels malalts
* La vil·la Lang, actual jutjat de pau
* La casa de la vila
* La casa Villers, una de les úniques cases antigues que va sobreviure als bombardejos del 1944
* El parc natural de les Hautes Fagnes o Hohes Venn

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Malmedy
# Pont del Molinet

El Pont del Molinet és un pont del municipi de Viver i Serrateix (Berguedà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Creua la Riera de l'Hospital, poc abans de la seva desembocadura a la Riera de Navel. És a prop del Molinet. S'hi va per una pista que surt sota la masia de Navel.

## Descripció

El Pontet del Molinet és d'un sol arc, pla, tot de pedra i amb baranes. Conserva algun troç malmès. Al mig del pont, en una pedra, hi ha una inscripció amb la data de 1783. Es troba emplaçat en un camí ral de ferradura.
Al mig del pont, en un dels laterals, hi ha una inscripció que indica la data de la seva construcció (1783) per ordre i a despeses del monestir de Serrateix.

## Referències

* 1 2 «Pont del Molinet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Podhradík

Podhradík és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1401.
# Torre Cluset

La Torre Cluset era una casa senyorial de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Era una casa que constava d'un cos de planta quadrada amb el terrat de rajola i la casa, també de planta quadrada, damunt d'aquest terrat. Aquesta tenia la teulada a quatre vessants i, del centre de la teulada, sobresurtia una petita torre vuitavada amb finestres d'arc de mig punt en quatre de les seves cares, els murs decorats amb pilastres i amb teulada a vuit vessants. La façana estava decorada amb pilastres que la recorrien de dalt a baix i la separació entre els pisos estava marcada per una motllura. Les obertures de la planta baixa, que donaven accés al terrat, eren allindades i les del pis superior eren d'arc de mig punt.

## Història

A la segona meitat del segle xix, i molt especialment cap al darrer quart, una gran part de la població de l'Hospitalet estava disseminada entre la Marina i el Samontà -la part de la muntanya-, però, mentre que a la part de Marina només s'hi edificaven masoveries petites, a la part de la muntanya es varen construir cases senyorials amb una intenció residencial i luxosa. És el cas de la Casa Alemany (Can Buixeres), la Torre Barrina (actual Parc de la Marquesa) i la Torre Cluser. Després va ser anomenada Can Brugueroles, va passar a ser propietat de l'empresa CAMPSA i finalment va ser enderrocada.

## Referències

* 1 2 «Torre Cluset». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
* ↑ «Can Cluset». L'Hospitalet de Llobregat: Imatges retrospectives d'una ciutat. [Consulta: 6 març 2021].
# Yuta Nakayama

Yuta Nakayama (中山 雄太; Ryūgasaki, 16 de febrer de 1997) és un futbolista japonès.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2019. Va formar part de l'equip japonès a la Copa Amèrica de 2019. Va disputar 1 partit amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2019 | 1 | 0 |
| Total | 1 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association
* ↑ National Football Teams
# Etella

Etella o Etalla és una reserva natural de Tunísia entre les delegacions de Kasserine i Foussana, a la governació de Kasserine, que s'estén sobre unes noranta-sis hectàrees. Fou creada per ordre ministerial el 18 de desembre de 1993 per a la protecció de les pinedes de pi blanc.