OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Badia de Prydz

La badia de Prydz és una badia situada a l'Antàrtida, entre les costes de Lars i Ingrid Christensen. És l'extrem aigües avall d'un enorme sistema de drenatge glacial que comença a l'interior de l'Antàrtida Oriental. La glacera de Lambert flueix des de la fosa de Lambert cap a la barrera de gel d'Amery, al sud-oest de la badia de Prydz. Altres glaceres importants drenen a l'extrem sud de la barrera de gel d'Amery.
Mar endins la badia mostra una batimetria típica de marges glacials amb aigües més profundes prop de la costa i una àmplia conca topogràfica, la depressió d'Amery, a 700 metres de profunditat al llarg de la capçalera de la barrera d'Amery.

## Història

El gener i febrer de 1931, baleners noruecs i l'expedició britànica-australiana-neozelandesa (BANZARE) veieren algunes parts de la badia. El febrer de 1935 fou explorada pel balener noruec Klarius Mikkelsen a bord del Thorshavn, i fou cartografiada a partir de fotografies aèries fetes per l'expedició de Lars Christensen de 1936-1937. La badia fou nomenada en honor d'Olaf Prydz, director general del Hvalfangernes Assuranceforening a Sandefjord, Noruega.

## Bases d'investigació

A la badia, o molt properes a ella, hi ha diverses bases científiques: l'australiana Davis, la russa Progrés, la romanesa Law-Racoviță i la xinesa Zhongshan.

## Bibliografia

* John Stewart. Antarctica – An Encyclopedia. Bd. 2, McFarland & Co., Jefferson i Londres, 2011, ISBN 978-0-7864-3590-6, S. 1257 (anglès)

## Referències

* ↑ Fricker, H. A., Popov, S., Allison, I. & Young, N. 2001. Distribution of marine ice beneath the Amery Ice Shelf. Geophysical Research Letters, 28, 2241-2244.
* ↑ Harris, P.T., MacMillan-Lawler, M., Rupp, J., Baker, E.K., 2014. Geomorphology of the oceans. Marine Geology 352, 4-24.
* ↑ 12152 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Badia de Prydz (en anglès)
# Castell de la Portella

El Castell de la Portella era un castell ubicat a l'actual municipi de la Quar al Berguedà. Ha estat llistat com a patrimoni arquitectònic al mapa de patrimoni de la Generalitat de Catalunya amb el número 1511. Estava situat a prop del monestir de Sant Pere de la Portella. Ha estat declarat Bé Cultural d'Interès Nacional amb el número 5612-MH.

## Ubicació, descripció i característiques

No es coneix la seva ubicació exacta i no se sap exactament com era.

## Història

El castell de la Portella existia ja al segle X i era possessió del comte Oliba Cabreta. El lloc també era anomenat Frontanyà. Oliba en entrar al monestir de Ripoll deixà el castell al seu germà Bernat Tallaferro, el qual l'incorporà al seu comtat de Besalú. El castell era regit per uns vicaris cognominats Portella; aquests van ser els que van fundar un monestir a prop del convent. A partir del segle xv les notícies sobre el castell són cada vegada més escasses fins que desapareixen.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de la Portella». patmapa.gencat.cat. [Consulta: 28 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Berguedà
# Jigawa

L'Estat de Jigawa és un estat federat que forma la República Federal de Nigèria situat al nord del país. La capital és Dutse. Té una zona de lliure comerç a la localitat fronterera de Maigatari (a la frontera amb Níger).

## Superfície i població

L'estat té una superfície de 23.154 km². La població al cens de 2006 era de 4.361.002 habitants amb una densitat de 120 h/km²; tenen una renda per capita de 673 dòlars.
La població és haussa i fulani, força homogènia, si bé hi ha un nombre apreciable de kanuris en algunes zones de l'estat (principalment a l'emirat d'Hadejia) i de badawa a la zona del nord-oest. La població és musulmana (98,9%) i els matrimonis interètnics no són estranys. L'esperança de vida és de 52 anys.

## Història

L'estat va ser creat el 27 d'agost de 1991 segregant-lo de l'Estat de Kano.

## Geografia

L'estat limita a l'oest amb els estats de Katsina i Kano, a l'est amb els estats de Bauchi i Yobe i al nord amb la república de Níger. El seu territori ocupa una superfície de 23.154 km², una àrea similar a la de la Comunitat Valenciana.
Les principals ciutats, a més de la capital, Dutse, són: Hadejia, Kazaure, Gumel i Ringim.

## Divisions

L'Estat Jigawa està dividit en 27 Àrees de Govern Local (LGA Local Government Area):
* Auyo
* Babura
* Biriniwa
* Birnin Kudu
* Buji
* Dutse
* Gagarawa
* Garki
* Gumel
* Guri
* Gwaram
* Gwiwa
* Hadejia
* Jahun
* Kafin Hausa
* Kaugama
* Kazaure
* Kiri Kasama
* Kiyawa
* Maigatari
* Malam Madori
* Miga
* Ringim
* Roni
* Sule Tankarkar
* Taura
* Yankwashi
Les 27 LGA estan al seu torn dividides en 77 Àrees de Desenvolapament segons la llei 5 de 2004 de l'assemblea de l'estat
Està dividit també en cinc emirats històrics (avui tradicionals): Hadejia, Kazaure, Gumel, Ringirn i Dutse.

## Referències

* Jigawa State Arxivat 2016-03-22 a Wayback Machine.
# Arthur Dendy

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Dendy».
Arthur Dendy (Manchester, 20 de gener de 1865 - Londres, 24 de març de 1925) va ser un zoòleg anglès.
Va ser el vuitè fill de John Dendy i de Sarah Beard. Després de graduar-se a l'Owens College de Manchester com a zoòleg, el 1885, es va unir a l'equip editorial de la expedició Challenger. A petició del professor Baldwin Spencer, va ser nomenat professor ajudant de la facultat de ciències biològiques de la Universitat de Melbourne a Austràlia. Posteriorment, Dendy va ser contractat per treballar al Museu Britànic de Londres. Es va especialitzar en esponges i, a principis de la dècada de 1920, va participar en la classificació de les sponges de la classe Demospongiae.
Va ser membre de la Royal Society of Victoria i també del Field Naturalists Club of Victoria on va realitzar un treball molt important sobre les esponges. Dendy es va convertir en una de les principals autoritats del filum Porifera i el va reestructurar àmpliament. El 1928 Émile Topsent va incloure tota aquesta feina en el sistema taxonòmic dels filum, vigent encara després de 90 anys.

## Obres

* H. McLachlan, Records of a Family 1800-1933 (Manchester, 1935)
* Nature (London), 115 (1925)
* Quekett Microscopical Club, Journal, Nov 1925
* Victorian Naturalist, 42 (1925-26)
* Linnean Society of New South Wales, Proceedings, 51 (1926), viii.

## Referències

* 1 2 3 Brian J. Smith, 'Dendy, Arthur (1865–1925)', Australian Dictionary of Biography, National Centre of Biography, Australian National University, https://adb.anu.edu.au/biography/dendy-arthur-5951/text10151, published first in hardcopy 1981, accessed online 20 March 2021.

## Enllaços externs

* Arthur Dendy | Wikispecies
* Arthur Dendy, British zoologist - Stock Image - C010/0260 | Science Photo Library
# Pere Joan Monserrat Miquel

Pere Joan Monserrat Miquel, conegut com a Pere Joan de Betlem, nascut el 1910 a Llucmajor, Mallorca, i traspassat el 1985 a s'Illot, Manacor, Mallorca, fou un glosador i escriptor mallorquí.
Com a glosador publicà el 1930 una plagueta de gloses titulada Se prosesó de Lluchmajó de Santa Catalina Tomás. Com a poeta publicà dos llibres de poemes, un el 1980, Flor de card i l'altre el 1982, Estrella d'Or, en els quals s'observa la influència de la poetessa Maria Antònia Salvà. Tanmateix la seva obra més extensa són les obres teatrals, que es representaren a Palma i Llucmajor:
* No hi ha rosa sense espina
* Els conseis de sabater
* De la clausura al combat
* El retorn d'una alegria
* Val més honra que riquesa
* Amor promesa

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 11. Palma: Promomallorca, p. 117. ISBN 84-8661702-2.
# Selca

Selca és un poble de Croàcia situat al comtat de Split-Dalmàcia i que es troba a l'illa de Brač. El 2020 tenia una població estimada de 1.752 habitants.

## Referències

* ↑ «Split-Dalmacija (County, Croatia) - Population Statistics, Charts, Map and Location» (en anglès), 9 desembre 2021. [Consulta: 31 desembre 2021].
# Serra Màgina

Serra Màgina (Sierra Mágina) és un massís muntanyenc del Sistema Subbètic que s'estén per la província de Jaén fins a la província de Granada per la Serra d'Alta Coloma. El seu límit nord és la vall del riu Guadalquivir, a l'est el riu Guadiana Menor i devesa de Quesada, al sud el riu Guadahortuna i a l'oest el riu Guadalbullón.
Està formada per un nucli principal que passa dels 2.000 m d'altitud: 2.167 m del Pic Màgina, Penya de Jaén (2.157 m), Cerro Cárceles (2.060 m), Pic Almadén (2.032 m), Cerro Ponce (2.005 m), etc. i contraforts més separats del nucli principal: Alta Coloma, Serra Cruzada, etc. amb cims com Aznaitín (1.740 m), La Golondrina, etc. El relleu sempre és accidentat, i els pendents mitjans arriben al 30% en alguns punts.
El nucli d'aquesta serra és un parc natural anomenat Parc Natural de Serra Màgina. Afecta els municipis d'Albanchez de Mágina (abans dit Albanchez de Úbeda), Bedmar, Bélmez de la Moraleda, Cambil, Huelma, Jimena, Jódar, Mancha Real, Pegalajar i Torres, amb un total d'uns 50.000 habitants.

## Ecosistemes

Els pisos bioclimàtics més estesos són el mesomediterrani i supramediterrani amb omborclima sec-subhumit. Hi són freqüents els alzinars barrejats amb etapes de substitució de la vegetació (garrics, brolles de romaní, timonedes, etc.), i també hi són importants les rouredes de roures marcescents i les savinedes de savina comuna (Juniperus phoenicea), pel fet de ser ecosistemes rars i singulars.
El pis oromediterrani es troba per sobre dels 1.800 m d'altitud i hi ha pinassa (Pinus nigra subsp. clusiana) amb savines i ginebres reptants.
A la vall del riu Guadiana Menor, força sec, hi ha una vegetació de matolls i pinedes, així com altres ecosistemes.

### Flora i fauna

La flora, en la qual entre altres hi va treballar el botànic català Josep Cuatrecasas i Arumí, té catalogada unes 1000 espècies.
A la fauna hi destaquen l'àguila daurada (Aquila chrysaetos), l'àguila cuabarrada (Aquila fasciata) i la cabra salvatge ibèrica (Capra pyrenaica), mentre que el trencalòs (Gypaetus barbatus) i el llop (Canis lupus) s'extingiren al segle xx.

## Referències literàries

L'escriptor Josep Maria Espinàs relatà la seva visió de Sierra Mágina al llibre de viatges A peu per Andalusia. Sierra Mágina. La frontera cristiano-musulmana (Barcelona, La Campana, 2003).

## Referències

* ↑ «Voluntariado en el Parque Natural de Sierra Mágina». «con una orografía muy accidentada que ha facilitado la conservación de importantes ecosistemas»
* ↑ «Sierra Mágina».
# Soumbeïla Diakité

Soumbeïla Diakité (Bamako, 25 d'agost de 1984) és un exfutbolista malià de les dècades de 2000 i 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Mali.
Pel que fa a clubs, destacà a Stade Malien.

## Referències

* ↑ Soumaila Diakite Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Soumbeyla Diakite | MTNfootball.com». Arxivat de l'original el 2012-08-06. [Consulta: 6 febrer 2020].
* ↑ Soumbeïla Diakité a National-Football-Teams.com (anglès)
# Asier Maeztu Billabeitia

Asier Maeztu Billabeitia (Sant Sebastià, País Basc, 14 d'octubre de 1977) és un ciclista basc, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica.
Especialista en ciclisme en pista i especialment en la cursa de persecució, als 26 anys va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova de persecució per equips al costat de Sergi Escobar, Carlos Castaño i Carlos Torrent. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina) participà en la mateixa prova, on finalitzà setè i aconseguí així un diploma olímpic.
Al llarg de la seva carrera també ha guanyat una medalla en el Campionat del Món de ciclisme en pista.

## Palmarès

* 2001
** Campió d'Espanya de Madison (amb Aitor Alonso)
* 2004
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Atenes en persecució per equips amb Carlos Castaño, Sergi Escobar Roure i Carles Torrent
** Medalla de bronze al Campionat del món de persecució per equips amb Carlos Castaño, Sergi Escobar Roure i Carles Torrent
* 2005
** Campió d'Espanya de Madison (amb Mikel Gaztañaga)
** Campió d'Espanya en Persecució per equips (amb Aitor Alonso, Unai Elorriaga i Mikel Gaztañaga)
* 2008
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Chiapas
* 2009
** Campió d'Espanya de Madison (amb Unai Elorriaga)

## Referències

* ↑ «Edición del divendres 27 agost 2004, Página 46 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com». [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «Edición del dimarts 24 agost 2004, Página 23 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com». [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Asier Maeztu». [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ Fitxa a sitiodeciclismo.net

## Enllaços externs

* Fitxa a museociclismo.it
# Casadesús

Casadesús és el nom dels següents personatges:
* Antoni Casadesús Caralps (Barcelona, 1944), interiorista i decorador
* Eudald Casadesús i Barceló (Ripoll, 1954), alcalde de Ripoll (1995-2003)
* Víctor Casadesús Castaño (Algaida, 1985), futbolista mallorquí
# Jigansk

Jigansk (en rus: Жиганск) és un poble (un possiólok) de la república de Sakhà, a Rússia, que el 2018 tenia 3.399 habitants, és seu administrativa del districte homònim.

## Referències

* ↑ Сафронов Ф. Г.. Русские на Северо-Востоке Азии в XVII — середине XIX в.
# Apomys insignis

Apomys insignis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Són rosegadors de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 71 a 123 mm i una cua de 115 a 176 mm. Poden arribar a pesar fins a 52 g. Es troba exclusivament a les illes Mindanao i Dinagat, a les Filipines. Viu en boscs primaris i secundaris entre 900 i 1.900 msnm. Actualment, la població d'aquesta espècie decreix.

## Referències

* ↑ Lawrence R. Heaney & Al. «A synopsis of the mammalian fauna of the Philippine Islands». Fieldiana Zoology, 88, 1998.
* ↑ «Apomys insignis» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN).
* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# Pere Joan Martorell

Pere Joan Martorell i Castelló (Lloseta, 22 de gener de 1972) és poeta, narrador i crític literari. És llicenciat en psicologia. Ha publicat una vintena de llibres. Col·labora, com a crític literari, a la secció Cos de lletra del diari Última Hora. Fou membre fundador de les Edicions del Salobre. Fou director general de Cultura del Govern de les Illes Balears.
Amb la seva darrera novel·la, La memòria de l'Oracle, va guanyar el Premi Mallorca de narrativa 2017. És autor de les novel·les Nocturn sense estrelles (2006) i Llibre de les revelacions (2007), i dels llibres de narracions Art de trobar veritat (2002) i Vides errants (2013). Com a poeta, ha publicat els llibres Del record contra el temps (1995, Premi Llorenç Moyà), La veu del silenci (1996), Curs de matèria reservada (1997, Premi Martí Dot), Llibre d'Eros (1998, Premi de Poesia de la UIB), Breviari de la cendra (2001), Llibre de cera (2005, Premi Viola d'Argent dels Jocs Florals de Barcelona), Dansa nocturna (2007, Premi Ciutat de Palma), Aquest Cor (2012) i Mitologia (2017). Amb Manel Marí, Sebastià Alzamora i Josep Lluís Aguiló publicà 'Grans èxits' (2010, editorial Moll).
És autor del llibre d'art Luis Maraver. El viatge infinit (2017).

## Activitat literària
### Obra publicada

* 1995: Del record contra el temps
* 1996: La veu del silenci
* 1997: Curs de matèria reservada
* 1998: Llibre d'eros
* 2001: Breviari de la cendra
* 2002: Art de trobar veritat
* 2005: Llibre de cera
* 2006: Nocturn sense estrelles
* 2007: Llibre de les revelacions
* 2007: Dansa nocturna
* 2010: Grans èxits
* 2012: Aquest cor
* 2013: Vides errants
* 2017: Mitologia
* 2017: Luis Maraver. El viatge infinit
* 2018: La memòria de l'oracle
* 2022: L'art o la vida. Lleonard Muntaner
* 2023: Quimera. Lleonard Muntaner

### Premis

Al llarg de la seva carrera literària ha rebut diversos premis, entre d'ells:
* 1997: Premi Martí Dot per Curs de matèria reservada
* 1998 Premi de Poesia de la UIB per Llibre d'Eros
* 2005: Premi Viola d'Argent dels Jocs Florals de Barcelona
* 2007: Premi Ciutat de Palma per Dansa Nocturna
* 2012: Premi Mallorca de Poesia per Aquest Cor.
* 2013: Premi Pare Colom de narrativa per Vides errants
* 2017: Premi Mallorca de Narrativa per La memòria de l'Oracle
També ha estat finalista del Premi Òmnium Cultural a la millor novel·la de l'any 2018 amb La Memòria de l'Oracle.

## Referències

* ↑ Martorell, Pere Joan. La memòria de l'oracle. Edicions de 1984, 2017. ISBN 978-84-16987-37-5.
* ↑ Ros, Cristina. «Pere Joan Martorell i Josep Lluís Roig, guanyadors dels Premis Mallorca 2017», 18-12-2017. [Consulta: 8 octubre 2019].
* ↑ «Nous poemaris dels mallorquins Andreu Gomila i Pere Joan Martorell». [Consulta: 8 octubre 2019].
* ↑ «Pere Joan Martorell guanya el Pare Colom de narrativa». Ara balears, 30-07-2013 [Consulta: 10 abril 2021].
# Savoca

Savoca (sicilià Sàvuca) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2009 tenia 1.752 habitants. Limita amb els municipis de Casalvecchio Siculo, Forza d'Agrò, Furci Siculo, Sant'Alessio Siculo i Santa Teresa di Riva.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Antonino Bartolotta | Llista cívica |

## Galeria d'imatges

* Torre de Savoca
* Bar Vitelli, on es rodaren algunes escenes d'El Padrí
* Església San Michele
# Serra de Maties

La Serra de Maties és una serra situada al municipi de Llardecans a la comarca del Segrià, amb una elevació màxima de 313,0 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Souna

Souna és una regió històrica del sud del Senegal, que ocupa la regió a l'est del riu Casamance a Sédhiou, quedant limitada al nord pel mateix riu (que després d'uns quilòmetres en direcció nord gira cap a l'est). La població és manding i jola. Alguna població de la zona encara agrega el nom de Souna al de la pròpia població (Sare Souna, Makumba Souna...)

## Història

El 1860 els francesos havien dominat la regió del Casamance fins a Sédhiou però restava sotmetre la regió anomenada Souna, un territori fèrtil habitat pels mandings musulmans, just enfront de Sedhiou, a l'altre costat del riu. El comandant Pinet-Laprade va sortir de Gorée el 5 de febrer de 1861 amb sis vaixells; van remuntar el riu i el dia 10 van desembarcar 700 homes enfront de Sedhiou i van ocupar Sandiniéri, l'endemà els pobles de Diagabar i Dioubougou i l'endemà el de Bombadiou, pobles tots els quals foren cremats. Els caps de poblacions van venir a demanar la pau i el Souna va reconèixer la sobirania de França. La campanya només va costar als francesos 4 morts i 15 ferits.

## Referències

* Histoire de la colonie française du Sénégal, per Ernest Fallot, 1884
# Asier Mendizabal

Asier Mendizabal (Ordizia, Guipúscoa, 1973) és un artista basc.
Va estudiar a la Facultat de Belles Arts de la Universitat del País Basc (Bilbao). Entre els anys 1998 i 2000 va obtenir una beca de residència a De Ateliers, a Amsterdam. Des de llavors ha participat a nombroses mostres, entre les quals destaquen la seva exposició individual al MACBA l'any 2008 i la participació a Chacun à son goût (Museu Guggenheim de Bilbao), Beste bat! (Sala Rekalde, Bilbao), Cine y casi cine (Museu Nacional Centre d'Art Reina Sofia, Madrid) i Great Theatre of the World (Biennal de Taipei).

## Referències

* 1 2 «Asier Mendizabal». web. MACBA. [Consulta: 24 abril 2015].
* ↑ «Asier Mendizábal». CCCB, 04-01-2018. [Consulta: 4 abril 2018].
# Casademunt del Pi

Casademunt del Pi és una masia de Sant Agustí de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El nucli de la casa està format per un cos de planta rectangular al qual se li han afegit diversos cossos també de planta rectangular: a la dreta de la façana principal, a la part del darrere de la casa i al lateral dret. Els murs són de pedra irregular i poc morter i totes les obertures tenen llinda, muntants i ampit de pedra. La porta principal és adovellada. Les diverses construccions annexes que s'han anat fent davant de la casa (pallers, tanca de pedra...) han arribat a donar un pati tancat davant de la casa.

## Història

Les primeres notícies documentals de la casa són -segons l'amo- del 1500. Les diverses construccions avui conservades són estructures que poden considerar-se dels segles XVII i xviii.
Els terrenys d'aquesta casa inclouen la parròquia sufragània de Sant Agustí de Lluçanès, Sant Genís del Pi, que durant anys ha donat nom a la casa de Casademunt del Pi.

## Referències

* 1 2 3 «Casademunt del Pi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2017].
# Iñaki Elizalde Bandrés

Iñaki Elizalde Bandrés (Pamplona, 17 de maig de 1970) és un guionista i director de cinema navarrès. Va estudiar geografia, història i estètica del cinema a la Universitat de Navarra i a la UNED, així com direcció cinematogràfica al Centre d'Estudis Cinematogràfics de Catalunya (1991-1994).
El 1994 va realitzar el seu primer curtmetratge, Gernika, i el seu tercer curtmetratge, Patesnak, un cuento de Navidad (1998), fou nominat al Goya al millor curtmetratge de ficció i va guanyar el gran premi del Festival Internacional de Documentals i Curtmetratges de Bilbao (Zinebi). El mateix any va rodar el curtmetratge Lorca, protagonitzat per Miguel Bosé i Juan Diego. El 2000 fou nominat al Goya al millor curtmetratge documental per El olvido de la memoria, documental sobre els camps de refugiats de Bòsnia rodat a Albània. El 2012 rodaria el seu primer llargmetratge, Baztan sobre la minoria navarresa dels agotes i que fou nominada a la millor pel·lícula basca al Zabaltegi del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2012.

## Filmografia

* Baztan (2012)
* Querer (2005)
* El olvido de la memoria (1999)
* Patesnak, un cuento de Navidad (1998)
* Lorca (1998)
* Agurra (1996)
* Gernika (1994)

## Referències

* ↑ Iñaki Elizalde a Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ Pasternak, un cuento de Navidad al web dels Goya
* ↑ Iñaki Elizalde gana el festival de cine de Bilbao con una reflexión sobre la guerra, El País, 28 de novembre de 1998
* ↑ Miguel Bosé es el nuevo Lorca en una película sobre el poeta, El País, 28 de juliol de 1998
* ↑ Iñaki Elizalde rodará en Albania el drama de los niños refugiados, El País, 8 de maig de 1999
* ↑ El navarro Iñaki Elizalde recupera a los agotes en 'Baztan', El Diario Vasto, 9 d'agost de 2013
* ↑ La discriminación de los agotes, el Baztan y sus gentes, llevados al cine, al web del Festival

## Enllaços externs

* Notícies sobre Iñaki Elizalde a El País
# Ankara tava

Ankara tava és un plat de la cuina turca comú a la capital de Turquia i a la província d'Ankara i voltants. És tant un plat de carn com una variant de "pilav" (arròs a la turca) encara que no necessàriament porti arròs. Es fa preferentment amb carn de xai, encara que també amb la d'ovella o vedella i amb les llavors de pasta anomenades arpa şehriye. Alguns creuen que el menjar biryani és molt similar amb Ankara tava.

## Vegeu també

* Arròs pilaf
* Perde pilav
* Pilav

## Referències

* ↑ Tarım Orman ve Köyi̇şleri̇ Bakanlıǧı dergisi. Yayin Dairesi Başkanligi, 1989.
* ↑ Feyzi Halıcı. Dördüncü Milletlerarası Yemek Kongresi: Türkiye, 3-6 Eylül 1992. Konya Kültür ve Turizm Vakfı, 1993.

## Enllaços externs

* Imatges de "Ankara tava"
* Una recepta de Ankara tava con "pepitas" (en turc)