OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# IV edició dels Premis Ariel

La IV edició dels Premis Ariel, organitzada per l'Acadèmia Mexicana d'Arts i Ciències Cinematogràfiques (AMACC), es va celebrar el 1949 per celebrar el millor del cinema durant l’any anterior

## Premis i nominacions

Nota: Els guanyadors estan llistats primer i destacats en negreta.⭐
| Millor pel·lícula Río Escondido - Producciones Raúl de Anda ⭐ Que Dios me perdone - Cinematográfica Filmex Rosenda - Clasa Films Mundiales | Millor direcció Emilio Fernández - Río Escondido⭐ Ismael Rodríguez Ruelas - Los tres huastecos Julio Bracho - Rosenda |
| Millor actor Carlos López Moctezuma - Río Escondido com Don Regino Sandoval⭐ Pedro Infante - Ustedes los ricos com Pepe 'El Toro' David Silva - ¡Esquina bajan! com Gregorio del Prado | Millor actriu María Félix - Río Escondido com Rosaura Salazar⭐ Gloria Marín - Si Adelita se fuera con otro com Adela Maldonado Blanca Estela Pavón - Ustedes los ricos com Celia 'La Chorreada' |
| Millor coactuació masculina Víctor Parra - El muchacho alegre com el Huico⭐ Arturo Martínez - Juan Charrasqueado com Luis Coronado Tito Junco - Que Dios me perdone com Ernesto Serrano | Millor coactuació femenina Columba Domínguez - Río Escondido com Merceditas⭐ Carmen Molina - Las Mañanitas |
| Millor argument original Río Escondido - Emilio Fernández/Mauricio Magdaleno⭐ Los tres huastecos - Ismael Rodríguez Ruelas ¡Esquina bajan! - Alejandro Galindo | Millor guió adaptat ¡Esquina bajan! - Alejandro Galindo⭐ Los tres huastecos - Ismael Rodríguez Ruelas i Rogelio A. González Rosenda - José R. Romero i Julio Bracho |
| Millor fotografia Río Escondido - Gabriel Figueroa⭐ Que Dios me perdone - Alex Phillips Rosenda - Jack Draper | Millor edició ¡Esquina bajan! - Fernando Martínez Álvarez⭐ Los tres huastecos - Fernando Martínez Álvarez Maclovia - Gloria Schoemann |
| Millor escenografia Que Dios me perdone - José Rodríguez Granada ⭐ Río Escondido - Manuel Fontanals Rosenda - Jesús Bracho | Millor música de fons Río Escondido - Francisco Domínguez⭐ Maclovia - Antonio Díaz Conde Rosenda - Raúl Lavista |
| Millor so Nocturno de amor - Rafael Ruiz Esparza⭐ Maclovia - José B. Carles Que Dios me perdone - Rodolfo Benítez | Millor actuació infantil Ismael Pérez "Poncianito" - Maclovia⭐ Jaime Jiménez Pons - Río Escondido com Goyito⭐ María Eugenia Llamas - Los tres huastecos com la Tucita |
| Millor actor de repartiment Arturo Soto Rangel - Maclovia com Don Justo⭐ Octavio Martínez - Ave de paso Eduardo Arozamena - Río Escondido com Don Marcelino | Millor actriu de repartiment Irma Torres - Flor de caña com Felisa⭐ Gloria de los Ríos - El Gallo Giro com Chabelita Beatriz Ramos - Ojos de juventud com María Luisa la Ratita |

## Premis i nominacions múltiples

| Pel·lícula | Nominacions | Premis |
| Río Escondido | 10 | 8 |
| Los tres huastecos | 6 | 0 |
| Maclovia | 6 | 3 |
| Rosenda | 6 | 0 |
| Que Dios me perdone | 5 | 1 |
| ¡Esquina bajan! | 4 | 2 |

## Referències

* ↑ «Premios Ariel - Histórico de nominados y ganadores» (en espanyol de Mèxic). [Consulta: 27 juny 2019].

## Enllaços externs

* IV Premis Ariel a Filmaffinity
# Ramon Prat i Pallarés

Ramon Prat i Pallarés (Barcelona, 21 de març de 1932 - 24 de juliol de 1986) va ser un sacerdot catòlic, professor de les Facultats de Teologia i de Filosofia de Catalunya i rector del Seminari Conciliar de Barcelona entre 1976 i 1990.
Llicenciat en filosofia el 1956 i en teologia el 1960 a la Universitat Gregoriana de Roma i en filosofia a la Universitat de Barcelona (1958), fou ordenat prevere al Colegio Español de Roma el 19 de marc de 1960. Durant un breu temps va ser coadjutor a la parròquia de Santa Maria de Barberà. L'octubre de 1961 el Dr. Gregorio Modrego el va nomenar professor d'ètica i superior al Seminari Conciliar de Barcelona on va impartir llatí, exercicis literaris, criteriologia, filosofia moral, tipologia del coneixement científic i lògica matemàtica.
Fou professor de les Facultats de Teologia i de Filosofia de Catalunya. A partir del curs 1967-1968, a la Facultat de Teologia de Barcelona (secció de Sant Pacià) va impartir ètica, una matèria que va continuar ensenyant quan es van unificar les dues seccions. A partir del curs 1972-1973 va ser també ensenyant d'ètica a la Facultat de Filosofia i Lletres de la Universitat de Barcelona. Allí va impartir també seminaris sobre la filosofia del treball i de la praxi, sobre anàlisi del llenguatge moral -una de les seves grans preocupacions intel·lectuals- i sobre la metaètica de Wittgenstein, una de les figures del pensament contemporani en qui més havia aprofundit. Havia estudiat també l'ètica de Jean Nabert, filòsof francès seguidor de Fichte i de Kant. Va cedir el seu extens fitxer, fruit d'anys de recerca, a la Facultat Eclesiàstica de Filosofia i la seva rica biblioteca a la Biblioteca Pública Episcopal de Barcelona. Va participar en diverses activitats científiques i era autor, entre altres publicacions, d'un llibre sobre la vida sacerdotal: El sacerdot avui, vida i missió (1969).
La seva tasca docent va anar acompanyada durant catorze anys de la responsabilitat diocesana com a rector del Seminari Major de Barcelona des de 1976 fins a 1990. Diverses generacions de preveres van gaudir del seu mestratge. Des de 1996 era president de la junta rectora de l'ICESB, Institut Catòlic d'Estudis Socials de Barcelona.
El 7 d'abril de 1968, mentre conduïa, patí un infart que li provocà un accident. Després de tres mesos d'internament, en el decurs dels quals va recobrar la consciència, va sofrir una nova crisi cardíaca que va ser definitiva.

## Referències

* 1 2 3 4 Aymar, Jaume «El Dr. Ramon Prat i Pallarès». Revista Catalana de Teologia, Vol. 23, Núm. 1, 1998, pàg. 3-4. ISSN: 2385-4715 [Consulta: 12 octubre 2020].
# NGC 2371

NGC 2371 és una nebulosa planetària a la constel·lació dels Bessons. Té doble entrada en el Nou Catàleg General, pel que tant NGC 2371 com NGC 2372 s'hi refereixen.

## Referències

* ↑ «Classification of emission line spectra of planetary nebulae» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1969, pàg. 1245–1254. DOI: 10.1086/150151.
* ↑ Eva Gloria Villaver Sobrino «The Magellanic Cloud Calibration of the Galactic Planetary Nebula Distance Scale» (en anglès). Astrophysical Journal, 1, 10-12-2008, pàg. 194–202. DOI: 10.1086/592395.
* ↑ Afirmat a: The General Catalogue of Trigonometric Stellar Parallaxes, Fourth Edition. Autor: William Foster van Altena. Pàgina: 0. Data de publicació: 1995.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «Vitesses radiales. Catalogue WEB: Wilson Evans Batten. Radial velocities: The Wilson-Evans-Batten catalogue». Astronomy and Astrophysics, 01-12-1995, pàg. 269–280.

## Enllaços externs

* Catàleg SEDS
Coordenades: 07$^h$ 25$^m$ 34.7$^s$; +29° 29′ 25.6″
# Reial Mallorca Plantilla 2006-2007

La temporada 2006-2007 va suposar un bot qualitatiu per al RCD Mallorca. L'estabilitat accionarial i esportiva, amb Gregorio Manzano assegut a la banqueta, va permetre una bona planificació, i això es va manifestar damunt el terreny de joc al llarg del Campionat. El conjunt vermellenc aconseguí la permanència més plàcida de les darreres temporades, segellant la salvació a manca de sis jornades per al final de Lliga. A més, el tècnic andalús va superar un nou registre, ja que els illencs varen encadenar fins a set victòries consecutives a l'ONO Estadi, una fita mai vista a Primera divisió pel nostre club. En la Copa del Rei, el RCD Mallorca va caure davant el Deportivo de la Corunya, després d'eliminar l'Athletic Club en una apassionant eliminatòria.
La plantilla del primer equip de futbol del Reial Mallorca era formada pels següents jugadors:

## Plantilla 2006-2007

| 1 Miquel Àngel Moyà 2 Iván Ramis 3 Fernando Navarro 4 Guillermo Pereyra 6 Ànguelos Basinàs 7 Fernando Varela 8 Jordi López 9 Maxi López 10 Daniel Kome 11 Antoni Adrover "Tuni" | 14 Diego Tristán 15 Ariel Ibagaza 16 José Carlos de Araujo "Nunes" 17 Boško Janković 18 Juan Arango 19 Víctor Casadesús 20 Oscar Trejo 21 Javier Dorado 22 Sergio Ballesteros 23 Jonás Gutiérrez 24 Héctor Berenguel 25 Antoni Prats |
Els jugadors Maxi López, Jonás i Pereyra tenen passaport italià; Arango el té espanyol.

## Equip tècnic 2006-07

* Gregorio Manzano: Entrenador
* Nando Pons: Secretari Tècnic
* Gonzalo Hurtado: Segon entrenador
* Damià Amer Delegat: Ajudant de Camp
* Toni Servera: Preparador Físic
* Daniel Cardona: Preparador Físic
* Joan Mesquida: Entrenador de Porters
* Joan Pericàs O'Callaghan: Cap dels Serveis Mèdics
* Vicenç Marí: Fisioterapeuta
* Antonio González: Infermer Esportiu
* César Mota : Massatgista
* Pep Claverol: Podòleg
* Luís Martín Adiosgracias: Cap de Material
* José León: Utiller
# Nadal Florenci Escrig i González

Nadal Florenci Escrig i González (Borriol, 22 de setembre de 1958) és un polític valencià que fou alcalde de la seua localitat natal entre 1995 i 1999.

## Biografia

Llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona el 1982, col·laborà a la revista borriolenca Cominells a primeries de la dècada de 1980. Treballà també com a periodista per als diaris Mediterráneo de Castellón i El País entre 1982 i 1986. Juntament amb Ernest Nabàs, va muntar l'agència de comunicació Garbell.
L'any 1995 aconseguí guanyar per un estret marge de només dos vots les eleccions municipals a Borriol i, amb majoria absoluta, es va convertir en el batlle del poble pel Partit Socialista del País Valencià. Tanmateix, quatre anys després, el Partit Popular li arrabatà l'alcaldia.
El 2005 es va traslladar a Onda per a convertir-se en el cap de premsa de l'Ajuntament, sota la batllia del també socialista Enric Navarro Andreu. En cesar l'alcalde el 2010, continuà al seu càrrec durant el breu mandat de Juan Miguel Salvador Pérez, fins que ocupà l'alcaldia el popular Salvador Aguilella Ramos.
En l'actualitat, apartat del món de la política, dirigeix el periòdic digital El Triángulo Espadán-Mijares-Onda i escriu al periòdic Mediterráneo de Castellón.

## Referències

* ↑ «Entrevista amb la Reina i les Dames de Festes». Cominells, 01-08-1980. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «Premsa Històrica: Mediterráneo» (en castellà). Ministeri de Cultura. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «Artículos escritos por Nadal Escrig» (en castellà). El País. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «Valencia Semanal (1977-1980). D‘altaveu valencianista contra el postfranquisme a centre de les pugnes internes del PSPV-PSOE». Carles Xavier Senso i Vila, 2009. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «Resultats electorals 1995». Argos GVA. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «Resultats electorals 1999». Argos GVA. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «Jurat VIII Concurs de Fotografia Taurina Vila d'Onda 2010» (en castellà). Ajuntament d'Onda, 2010. Arxivat de l'original el 2016-08-27. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «La UJI confirma a Onda como una de las sedes de Aula Universitaria» (en castellà). Mediterráneo de Castellón, 20-07-2016. [Consulta: 28 juliol 2016].
# Nadal Batle i Bestard

Nadal Batle i Bestard (Santa Maria del Camí 1735 – 1817), va ser un escultor i picapedrer. Treballà a l'església parroquial del seu poble natal on realitzà el pedestal de l'altar major i, en col·laboració amb Jaume Moià, el portal lateral. Al convent dels mínims executà el retaule de l'altar dedicat a Sant Josep. Com a picapedrer participà el 1777 en la conducció de l'aigua de Coanegra fins a Santa Maria.

## Referències

* ↑ Martí Canyelles Crespí, Miquel Grimalt Gelabert, Mateu Morro Marcé, Gabriel Ordinas Marcé, Santa Maria del Camí Palma, Hora Nova, 2000 (Volum 18 de Guia dels pobles de Mallorca)
# Reacció endergònica

Una reacció endergònica és una reacció química en la qual la variació de l'energia lliure de Gibbs és positiva i per tant, és una reacció termodinàmicament no espontània a pressió i temperatura constant. S'expressa amb la següent fórmula:
${\ce {\Delta G=G_{\rm {productes}}-G_{\rm {reactiuss}}>0}}$
Equació Gibbs-Helmholtz:${\ce {\Delta G = \Delta H - T.\Delta S}}$
Els critèris d'espontaneïtat termodinàmica d'una reacció es poden extreure de l'equació de Gibbs-Helmholtz.
| ΔH | ΔS | Espontaneïtat |
| ΔH < 0 Exotèrmica | ΔS > 0 | ΔG < 0 Reacció exergònica |
| ΔH < 0 Exotèrmica | ΔS < 0 | ΔG < 0 si |TΔS| < |ΔH| |
| ΔH > 0 Endotèrmica | ΔS > 0 | ΔG < 0 si |TΔS| > |ΔH| |
| ΔH > 0 Endotèrmica | ΔS < 0 | ΔG > 0 Reacció endergònica |

## Referències

* ↑ IUPAC Compendium of Chemical Terminology: Gold Book (en anglès). 2.1.0. Research Triagle Park, NC: IUPAC, 2009-06-12. DOI 10.1351/goldbook.. ISBN 978-0-9678550-9-7.
* ↑ «equació de Gibbs-Helmholtz | enciclopèdia.cat». [Consulta: 27 maig 2020].
* ↑ «Química 2» (en castellà). [Consulta: 27 maig 2020].
# Gonzalo Bayarri Esteve

Gonzalo Bayarri Esteve (Puçol, 30 de novembre de 1976) és un ciclista valencià, professional des del 2000 fins al 2004. De la seva carrera destaca sobretot la victòria a la Pujada al Naranco.

## Palmarès

* 2002:
** 1r a la Pujada al Naranco.
** 3r a la Volta al País Basc.
* 2004:
** 3r a la Coppa Agostoni.

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2002: abandona (11a etapa).
* 2003: 157è de la classificació general.
* 2004: abandona (11a etapa).

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Fundulopanchax cinnamomeum

Fundulopanchax cinnamomeum és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: oest del Camerun.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Fundulopanchax cinnamomeum» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Clausen, H. S. 1963. Description of three new species of Aphyosemion Myers from Nigeria and Cameroun. Vidensk. Medd. Dansk Naturh. Foren. Kjøbenhavn v. 125: 195-206, Pl. 7.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Abu-Zayyan I

Abu-Zayyan (I) Muhàmmad ibn Abi-Saïd Uthman ibn Yaghmuràssan o, més senzillament, Abu-Zayyan I fou emir de la dinastia abdalwadita de Tremissèn (Tlemcen).
Va succeir al seu pare Abu-Saïd Uthman I el 6 de juny de 1304. Va aconseguir que els marínides aixequessin el setge al que sotmetien a Tlemcen.
Després va iniciar una expedició contra les tribus orientals que havien donat suport als marínides, especialment els amazics tudjin, que foren derrotats i obligats a sotmetre's i a pagar impostos; els beduïns per la seva banda foren empesos cap al desert
Va retornar a Tlemcen i es va ocupar de reparar la ciutat, damnada durant el setge, però va morir de malaltia a l'any següent el 14 d'abril de 1308. El va succeir el seu germà Abu Hammu I.

## Referències

* ↑ (castellà) Andrés Giménez Soler, El sitio de Almería en 1309, p.25
# Adolphe Alphand

Jean-Charles Adolphe Alphand, nascut el 1817 a Grenoble i mort el 1891 a París, inhumat al cementiri del Père-Lachaise (divisió 66), era un enginyer dels Ponts i Calçades. Sota Napoleó III, Alphand va participar en la renovació de París dirigida pel Baró Haussmann entre 1852 i 1870, en companyia del seu confrare Eugène Belgrand i del jardiner Jean-Pierre Barillet-Deschamps.
Adolphe Alphand va condicionar sobretot:
* la plaça del Temple.
* l'avinguda de l'Observatori.
* els jardins dels Champs-Élysées.
* el parc Monceau.
* el passeig Richard-Lenoir.
* el bosc de Vincennes.
* el parc Montsouris.
* el bosc de Boulogne.
* el parc des Buttes-Chaumont.
* la plaça Santiago du Chili.
Després de l'acomiadament d'Haussmann, el seu successor Léon Say confia a Alphand la direcció dels treballs. Dirigeix fins i tot el servei de les Aigües a la mort de Belgrand el 1878. S'ocupa en particular:
* de les fortificacions de París i dels forts avançats.
* dels jardins del Trocadéro, realitzats per a l'Exposició universal de 1878.
* de la preparació de l'Exposició universal de 1889.

## Notes i referències

* ↑ Aquest monument és obra de l'escultor Aimé-Jules Dalou i de l'arquitecte Jean Camille Formigé. Està situat entre els números 17 i 22 de l'avinguda Foch.
# Adil Barbari

Adil Barbari (27 de maig de 1993) és un ciclista algerià professional des del 2012.

## Palmarès

* 2012
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Faso
* 2013
** Campió d'Algèria en contrarellotge
** Campió d'Algèria sub-23 en contrarellotge
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Faso
* 2014
** Campió àrab en contrarellotge per equips
** Campió d'Algèria sub-23 en ruta
** Campió d'Algèria sub-23 en contrarellotge
** 1r al Gran Premi d'Orà
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Algèria
* 2015
** Campió d'Algèria sub-23 en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa al Tour de Blida
* 2016
** 1r al Critèrium International de Sétif
** Vencedor d'una etapa al Tour de Blida
** Vencedor d'una etapa al Tour de Sétif
** Vencedor de 2 etapes al Tour d'Annaba
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Constantina

## Referències

* ↑ «Adil Barbari» (en anglès). PCS. [Consulta: 6 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it
# Afonso Reis Cabral

Afonso Reis Cabral (Lisboa, 31 de març de 1990) és un escriptor i editor portuguès.
Besnet d'Eça de Queiroz, considerat per molts el millor escriptor del realisme portuguès del segle xix, Afonso Reis Cabral va néixer a Lisboa i es crià a Porto, formant-se al Col·legi dos Cedres i a l'Escola Secundária Rodrigues de Freitas. Amb nou anys començà a escriure, i amb quinze publicà el seu primer llibre de poesia, Condensação. Posteriorment, va tornar a la seva ciutat natal i es va formar i graduar a la Universidade Nova de Lisboa, primer en estudis portuguesos i lusòfons i després en estudis portuguesos. Fins al 2017 va ser corrector i editor de diverses editorials, com Alêtheia o Editorial Presença.
El 2014, amb vint-i-quatre anys, va guanyar el Premi Leya per la seva novel·la "O Meu Irmão". Fins al 2017 va ser corrector i editor de diverses editorials, com Alêtheia o Presença. El setembre de 2018 es va publicar la seva segona novel·la, Pão de Açúcar, que li va valdre el Premi Literari José Saramago 2019. El setembre de 2019 va publicar el llibre Leva-me Contigo que recull l'experiència d'un viatge a peu per la carretera Nacional 2.

## Publicacions

* Condensação (2005), que reuneix els poemes escrits entre els nou i els quinze anys
* O Meu Irmão (2014)
* Pão de Açúcar (2018)
* Leva-me contigo (2019)

## Reconeixements

* 2014: Premi LeYa, per O Meu Irmão
* 2017: Premi Europa David Mourão-Ferreira Promesa
* 2018: Premi Novos de Literatura
* 2019: Premi Literari José Saramago, per Pão de Açúcar

## Referències

* 1 2 3 4 «Afonso Reis Cabral. Eça árvore genealógica não explica tudo». Expresso, 17-10-2014. Arxivat de l'original el 15 de maig 2021 [Consulta: 30 desembre 2020].
* 1 2 3 4 Queirós, Luís Miguel «Afonso Reis Cabral vence Prémio Leya com "O Meu Irmão". Autor tem 24 anos e é descendente do autor de Os Maias, Eça de Queiroz». Público, 17-10-2014 [Consulta: 30 desembre 2020].
* ↑ Castro, César. «Afonso Reis Cabral: “Para se estudar literatura, tem de se o fazer em Lisboa”». JPN, 16-01-2018. [Consulta: 30 desembre 2020].
* ↑ Lucas, Isabel «Retrato de um escritor quando mesmo muito jovem. Aos 24 anos, Afonso Reis Cabral é o mais novo vencedor do Prémio Leya». Público, 14-11-2014 [Consulta: 30 desembre 2020].
* 1 2 3 Cipriano, Rita «Afonso Reis Cabral vence Prémio Literário José Saramago». Observador, 08-10-2019 [Consulta: 30 desembre 2020].
* 1 2 Pereira, Sílvia «Afonso Reis Cabral leva-nos a pé pela EN2, de ponta a ponta, agora em documentário na RTP. No Dia de Portugal, a RTP2 estreia "Leva-me Contigo": o escritor cruzou o país, percorrendo os 738,5 km da icónica Estrada Nacional 2. Foram 24 dias de descobertas». Público, 09-06-2020 [Consulta: 30 desembre 2020].
* 1 2 «Afonso Reis Cabral é o Prémio Saramago 2019». JN, 08-10-2019 [Consulta: 30 desembre 2020].
# Afonso Sousa

Afonso Gamelas de Pinho Sousa (nascut el 3 de maig de 2000) és un futbolista professional portuguès que juga al Belenenses SAD com a migcampista ofensiu.

## Carrera de club
### Porto

Nascut a Aveiro, Sousa va tornar a l'escola juvenil del FC Porto als 13 anys, després d'un primer període el 2009. Va fer el seu debut sènior amb l'equip filial a la LigaPro el 25 d'agost de 2019, jugant tota la victòria fora de casa per 3-1 contra l'SC Farense i marcant al partit.
Sousa va formar part de l'equip que va guanyar la UEFA Youth League 2018-19, destacant la victòria per 3-1 contra el Chelsea a la final.

### Belenenses SAD

El 9 de setembre de 2020, Sousa va signar un contracte de quatre anys amb el club de la Primeira Liga Belenenses SAD, amb el Porto conservant el 50% dels drets del jugador. Va jugar el seu primer partit a la competició nou dies després, entrant com a substitut al minut 67 de Silvestre Varela en la derrota per 1-0 a casa del Vitória de Guimarães. Va marcar el seu primer gol el 20 de desembre, just abans del descans en la victòria a casa per 2-1 davant l'SC Braga.

## Internacional

Sousa ha jugat 42 partits amb Portugal en tots els nivells juvenils, començant per la selecció sub-15 el 2015. La seva primera aparició amb la sub-21 va ser el 7 d'octubre de 2021 en una derrota a casa de Liechtenstein per 11-0 a la classificació per a l'Eurocopa de la UEFA 2023.

## Vida personal

Tant el pare de Sousa, Ricardo, com l'avi António, van jugar de migcampista i després van treballar com a entrenadors.

## Referències

* ↑ (en portuguès) , 08-09-2020. Arxivat 31 August 2022$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ (en portuguès) , 25-08-2019. Arxivat 31 August 2022$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Almeida, Isaura «FC Porto é campeão Europeu Sub-19» (en portuguès). , 29-04-2019 [Consulta: 23 setembre 2020].
* ↑ (en portuguès) , 08-09-2020. Arxivat 31 August 2022$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ (en portuguès) , 09-09-2020. Arxivat 22 April 2023$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Derrota no arranque da Liga» (en portuguès). Mais Guimarães, 18-09-2020. [Consulta: 23 setembre 2020].
* ↑ (en portuguès) , 20-09-2020. Arxivat 2022-04-12 a Wayback Machine.
* ↑ «Belenenses SAD vence SC Braga e tira minhotos do pódio» (en portuguès). TSF, 05-12-2020. [Consulta: 15 gener 2022].
* ↑ «Portugal–Liechstenstein, 11–0 Alguém vai esquecer Vizela?» (en portuguès). Digital de Vizela, 07-10-2021. [Consulta: 15 gener 2022].
* ↑ Calhau, Pedro. «Afonso Sousa: filho e neto que já joga em nome próprio aos 15 anos» (en portuguès). Mais Futebol, 02-10-2015. [Consulta: 23 setembre 2020].
* ↑ Aleixo, Mário. «António Sousa antevê futuro brilhante ao neto Afonso» (en portuguès). Rádio e Televisão de Portugal, 30-04-2019. [Consulta: 23 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Afonso Sousa, fitxa a ForaDeJogo
* National team data (en portuguès)
* Afonso Sousa, Fitxa a Soccerway