OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llei Le Chapelier

La Llei Le Chapelier promulgada a França el 14 de juny de 1791 instaura la llibertat d'empresa i proscriu les associacions i corporacions gremials de tota mena.
La llei, promulgada Revolució francesa prengué el nom de l'advocat bretó Isaac Le Chapelier, que havia presidit la sessió de l'Assemblea Nacional del 4 d'agost de 1789 en la qual es va decretar l'abolició del feudalisme, i havia participat en la creació del Club dels Amics de la Constitució, anomenat dels Jacobins). És reconeguda pel seu efecte de prohibir la llibertat d'associació.

## Antecedents

El decret d'Allarde de 2 i 17 de març de 1791 abolia els gremis i contribuïa, també, a establir la llibertat d'exercir una activitat professional afirmant el principi que "Tota persona serà lliure d'exercir qualsevol negoci, professió, art o ofici que estimi convenient".

## Contingut

Aquesta llei va ser aprovada en el context de la desaparició de l'Antic règim a França i de les corporacions que el constituïen, tant els ordres privilegiats com els gremis, i que impedien el lliure exercici professional, i expressa el compromís amb una forma primitiva i contradictòria de liberalisme econòmic .
| « | Art. 1El desmantellament de tota mena de corporacions de ciutadans del mateix ofici i professió és una de les bases fonamentals de la Constitució Francesa, i es prohibeix totalment tornar a crear-sota qualsevol forma. Art. 2Els ciutadans del mateix ofici o professió, empresaris, comerciants, artesans, obrers i artesans de qualsevol ram, no poden, quan estan junts, nomenar president, secretari o síndic, portar registres, promulgar estatuts o ordenances ni prendre decisions, ni imposar normes en el seu interès comú. | » |

## Derogació

La Llei Le Chapelier va ser derogada el 25 de maig de 1864 per la Llei Ollivier que abolia el delicte d'associació.

## Referències

* ↑ Kidner, Frank; Bucur, Maria; Mathisen, Ralph; McKee, Sally; Weeks, Theodore. Making Europe: People, Politics, and Culture (en anglès). Cengage Learning, 2007, p. 528. ISBN 0618004815.
# Proechimys kulinae

Proechimys kulinae és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. Viu al Brasil i el Perú. Els seus hàbitats naturals són els boscos primaris i secundaris de terra ferma. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que en el moment de la seva descripció no n'hi havia cap.
Aquest tàxon fou anomenat en honor dels culina, un poble indígena de la regió on es troba aquesta rata espinosa.

## Referències

* ↑ Patton, J.; Percequillo, A. Proechimys kulinae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 juliol 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 232. ISBN 978-0801893049.
# Camping sauvage

Camping sauvage és una pel·lícula francesa dirigida per Christophe Ali i Nicolas Bonilauri, estrenada el 2005.

## Argument

Camille, una noia de 17 anys, s'allotja en un casal d'estiu amb els seus pares i el seu xicot, Fred. Tot els sembla pacífic fins a l'arribada de Blaise, un instructor de vela d'uns quaranta anys, a qui Camille s'adjuntarà ràpidament, cosa que no serà del gust dels llogaters, i menys encara dels parents.

## Repartiment

* Denis Lavant : Blaise
* Isild Le Besco : Camille
* Pascal Bongard : Eddy
* Yann Trégouët : Fred
* Emmanuelle Bercot : Florence
* Raphaëlle Misrahi : Laure
* Martine Demaret : Edwige
* Jean-Michel Guerin : Antoine
* Marcel Fix : l’avi

## Sobre la pel·lícula

* Isild Le Besco, que interpreta Camille, una noia de 17 anys, tenia 24 anys en el moment del rodatge.
* La pel·lícula es va projectar a Alemanya el 12 de febrer de 2006 com a part del Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Referències

* ↑ Camping sauvage a unifrance.org
* ↑ Camping sauvage a Telerama
* ↑ Camping sauvage a Shellac Films

## Enllaços externs

* Tràiler a YouTube
# Loricariichthys brunneus

Loricariichthys brunneus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2 . 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Hancock, J. 1828. Notes on some species of fishes and reptiles, from Demerara, presented to the Zoological Society by John Hancock, Esq., corr. memb. Zool. Soc. A a letter addressed to the secretary of the Society. Zool. J. v. 4: 240-247.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pita de Halmahera

La pita de Halmahera (Pitta maxima) és una espècie d'ocell de la família dels pítids (Pittidae).

## Hàbitat i distribució

Habita les zones boscoses de Halmahera i altres illes properes de les Moluques Septentrionals.

## Subespècies

S'han descrit dues subespècies:
* P. m. maxima Müller et Schlegel, 1845. De Halmahera i les illes Bacan i Obi.
* P. m. morotaiensis van Bemmel, 1939. De l'illa de Morotai.
Altres classificacions, com ara Handbook of the Birds of the World and BirdLife International Digital Checklist of the Birds of the World (versión 5, 2020) consideren que la població de l'illa de Morotai és una espècie diferent:
* Pita de Morotai (Pitta morotaiensis)

## Referències

* ↑ «Pita de Halmahera». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29-12-2020 (català)
* ↑ Pitta maxima a l'Integrated Taxonomic Information System Rev. 13/01/2014 (anglès)
* ↑ Pita de Morotai«Pita de Halmahera». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29-12-2020 (català)
# Hieroteu

Hieroteu és el nom dels següents personatges:
* Hieroteu, poeta grec
* Hieroteu, monjo romà d'Orient
# Campionat de Zúric 1985

L'edició del 1985 fou la 70a del Campionat de Zuric. La cursa es disputà el 5 de maig de 1985, pels voltants de Zúric i amb un recorregut de 237,5 quilòmetres. El vencedor final fou el belga Ludo Peeters, que s'imposà per davant de Mario Beccia i Steve Bauer.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Ludo Peeters | Kwantum Hallen-Yoko | 7h 05' 24" |
| 2 | Mario Beccia | Malvor-Bottecchia | m. t. |
| 3 | Steve Bauer | La Vie Claire-Radar | + 19" |
| 4 | Jesper Worre | Sammontana-Bianchi | m. t. |
| 5 | Henk Lubberding | Panasonic-Raleigh | m. t. |
| 6 | Jürg Bruggmann | Malvor-Bottecchia | + 25" |
| 7 | Pierino Gavazzi | Atala-Campagnolo | m. t. |
| 8 | Jean-Philippe Vandenbrande | Hitachi-Splendor | m. t. |
| 9 | Rudy Pevenage | Del Tongo-Colnago | m. t. |
| 10 | Frédéric Vichot | Skil-Sem-Kas-Miko | m. t. |

## Referències

* Resultats a les-sports.info
# Lo Mas Nou de Santa Pau

Lo Mas Nou de Santa Pau és una obra del municipi d'Arnes (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Estem davant un conjunt d'edificacions d'ús agrícola, format principalment per una edificació coberta teula àrab a dos aiguavessos, i una altra, adossada a una sola vessant.
L'edificació principal -el mas- és més alt, amb planta baixa, primera i golfa. Té les obertures desordenades i bastant petites, façana de paredat acabat amb estesa de morter de calç. Originàriament s'usaven les parts baixes com a magatzems i per al bestiar i les plantes superiors, per habitatge dels pagesos o masovers. La façana principal i l'accés el té al migdia, resguardant-se del fort vent que bufa a la zona en certes èpoques de l'any. Adossat a aquest nucli hi ha una altra construcció, a una sola vessant de teula àrab, amb murs de pedra seca, que presenta una més gran simplicitat.

## Història

Aquesta mas, com d'altres a la zona està situat al voltant d'un aqüífer, en aquest cas del riu dels Estrets. Prop d'aquest mas, a mig camí del mas de la llosa hi ha el mas antic de Santa Pau. Situat entre Arnes i Horta, té dos possibles accessos: un des d'Arnes i l'altre des d'una bifurcació a la dreta partint del camí que va al mas de la Franqueta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Lo Mas Nou de Santa Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].
# Platja de la Bassa Rodona

La platja de la Bassa Rodona és una platja urbana del municipi de Sitges (Garraf) situada davant del passeig marítim. La platja es va crear l'any 1968, en construir-se l'espigó que la delimita a ponent, i que la separa de la platja de l'Estanyol. L'espigó que la delimita a llevant, i que la separa de la platja de la Ribera, s'havia construït el 1959. Hi té la seva seu el Club de Mar, que n'aprofita les aigües per a la pràctica de diversos esports aquàtics, especialment la vela.
Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 292 metres i una amplada mitjana de 18 metres, formada per sorra fina. Disposa de punt de socorrisme, dutxes, lavabo, rentapeus i lloguer de gandules, para-sols, tendals i patins. A més, té una guingueta que acompanya des de la sorra els nombrosos bars i restaurants del passeig marítim.
La platja de la Bassa Rodona està adherida a la destinació Costa de Barcelona, certificada per Biosphere des del 2017.

## Referències

* ↑ Vilar, Mario «Les platges de Sitges». Butlletí del Grup d'Estudis Sitgetans, 01-05-2022.
* 1 2 3 «La Bassa Rodona». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# Lucie Lucas

Lucie Lucas (24 de març del 1986, Asnières-sur-Seine) és una actriu i model francesa. És coneguda sobretot gràcies al seu paper de Clémentine Boissier, des de 2010, en la sèrie televisada Clem. Viu amb el seu marit i és mare de dues filles nascudes respectivament el 2010 i 2012.
Als nou anys, Lucie Lucas comença a assistir a classes de teatre, a continuació durant la seva adolescència s'inscriu en una agència de models. Debuta al cinema amb un paper en la pel·lícula 15 anys i mig l'any 2007. Amb Els Petits Homicidis de Agatha Christie debuta a la televisió l'any 2009. Esdevingué coneguda pel gran públic l'any 2010 gràcies al paper de Clémentine Boissier en la sèrie televisada Clem, difosa per la TF1, en la qual té el paper principal junt amb Victoria Abril. El febrer 2014, esdevé imatge de la marca de roba femenina Antonelle. El 7 de novembre de 2015, Lucie i Rayane Bensetti fan el lliurament d'un NRJ Music Awards als Fréro Delavega. El 25 de desembre de 2015, Rayane Bensetti anuncia a la seva pàgina de Facebook que actuarà amb Lucie en Cop de foudre a Jaipur, una ficció TF1, el rodatge de la qual es va fer el 2016 a l'Índia. El desembre 2015, Lucie va ser en el top 10 de les dones franceses més sexys darrere d'Alexandra Lamy.

## Filmografia
### Cinema

* 2008 : 15 anys i mig de François Desagnat i Thomas Sorriaux
* 2009 : El Missioner de Roger Delattre
* 2016 : Porto, El meu Amor : Mati Vargnier
** projecte : Aspecte de Lucie Lucas[réf. $^{necessari]}$ : Lucie Dupont

### Televisió

* 2009 : Els Petits Homicidis de Agatha Christie (episodi Am stram gram) de Stéphane Kappes (Seria TV) : Esther
* 2009 : Dones de llei (Seria TV) : Charlotte Rohmer
* 2009 : Un Flic (seria TV) : Bimbo
* 2010 : El Colom de Lorenzo Gabriele (Téléfilm) : Lucie Jourdain
* 2010 - en curs : Clem de Joyce Bunuel (Seria TV) : Clémentine Boissier-Thévenet, dita Clem
* 2013 : Els nostres veïns (seria) : Adeline, la baby-sitter de les Dubernet-Cartró
* 2013 : Clem en coloc : Clémentine Boissier, dita Clem
* 2014 : Nicolas El Floch : El Cadàver anglès de Philippe Bérenger, téléfilm : Agnès Guinguet
* 2016 : El Secret d'Elegeixi : Christelle Bordat, l'ajudant social (època 1986)
* 2016 : Homicidis a l'Illa de Ré : Margaux Pelletier
* 2016 : Cop de foudre a Jaipur (Ficció TF1)

### Vídeo-clip

* 2006 : Jealousy de Lucy
* 2013 : GMTA de CoolCoolCool

## Referències

* 1 2 3 4 «Biographie Lucie Lucas». programme-tv.net: Télé Loisirs.
* ↑ «Exclu Public : Lucie Lucas : "Clem a transformé ma vie en conte de fées !”». public.fr: Public (magazine).
* ↑ Camille Lamourette. «"Clem" : la première fiction «connectée » débarque sur TF1 !».
* ↑ https://www.facebook.com/Rayane-Bensetti-292589804088240/?fref=ts
* ↑ Hortense Guyot. «Lucie Lucas, l'actrice de la série Clem, victime d'usurpation d'identité sur Twitter”». metronews.fr: Metro. Arxivat de l'original el 2016-04-28.
* ↑ François. «Tournage d'un épisode de Nicolas Le Floch pour France 2».
# Hort Nou (Maó)

S'Hort Nou de Maó va ser construït l'any 1785 a la costa de Ponent del port, ja que era la zona més transitada, perquè estava molt relacionada amb el camí d'en Kane. Es va fer una mena de passeig per ser zona de jardí. L'arquitecte va ser Francisco Fernández de Angulo; hi va construir un petit edifici d'estil clàssic. Després va estar abandonat durant molt de temps i actualment tornar a ser un passeig.
# Rosenborg

«Rosenborg» té aquests significats:
* Palau de Rosenborg, petit palau situat a Copenhaguen, Dinamarca.
* Rosenborg BK, club de futbol de la ciutat de Trondheim, Noruega
# Lliga ACB 2002/03

Lliga ACB 2002-2003. El FC Barcelona va acabar en el primer lloc al final de la fase regular i va guanyar la lliga derrotant en la final dels playoffs al Pamesa València. Els llocs de descens els van ocupar el Cáceres CB i el CB Granada.

## Lliga regular

| Posición | Equipo | J | G | P |
| 1 | FC Barcelona | 34 | 27 | 7 |
| 2 | Pamesa València | 34 | 26 | 8 |
| 3 | Unicaja de Málaga | 34 | 24 | 10 |
| 4 | Adecco Estudiantes | 34 | 23 | 11 |
| 5 | Auna Gran Canaria | 34 | 21 | 13 |
| 6 | Tau Cerámica | 34 | 18 | 16 |
| 7 | DKV Joventut | 34 | 18 | 16 |
| 8 | Lucentum Alacant | 34 | 18 | 16 |
| 9 | Leche Río Breogán | 34 | 17 | 17 |
| 10 | Real Madrid | 34 | 17 | 17 |
| 11 | Caprabo Lleida | 34 | 16 | 18 |
| 12 | Caja San Fernando | 34 | 16 | 18 |
| 13 | Ricoh Manresa | 34 | 15 | 19 |
| 14 | Jabones Pardo Fuenlabrada | 34 | 14 | 20 |
| 15 | Casademont Girona | 34 | 12 | 22 |
| 16 | Fórum Valladolid | 34 | 11 | 23 |
| 17 | Cáceres CB | 34 | 8 | 26 |
| 18 | CB Granada | 34 | 5 | 29 |

## Playoff 2003

| Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| FC Barcelona | 3 | | | | |
| Lucentum Alacant | 0 | | | | |
| Lucentum Alacant | 0 | FC Barcelona | 3 | | |
| | | Adecco Estudiantes | 1 | | |
| Adecco Estudiantes | 3 | Adecco Estudiantes | 1 | | |
| Auna Gran Canaria | 0 | | | | |
| Auna Gran Canaria | 0 | | | FC Barcelona | 3 |
| | | | | Pamesa València | 0 |
| Pamesa València | 3 | | | Pamesa València | 0 |
| DKV Joventut | 0 | | | | |
| DKV Joventut | 0 | Pamesa València | 3 | | |
| | | Unicaja de Málaga | 2 | | |
| Unicaja de Málaga | 3 | Unicaja de Málaga | 2 | | |
| TAU Cerámica | 2 | | | | |
# Quintana (Madrid)

Quintana és un barri del districte de Ciudad Lineal, a Madrid. Els seus carrers principals són el carrer d'Alcalá i el carrer José del Hierro. Entre els llocs més importants del barri hi trobem la plaça de Quintana, situada a la cantonada on conflueixen el carrer d'Alcalá amb el carrer Virgen del Sagrario. És un barri majoritàriament residencial amb molta activitat comercial. Té una superfície de 72,31 hectàrees i una població de 25.989 habitants (2009).

## Situació

Limita al nord i oest amb el barri de Concepción, al sud amb Pueblo Nuevo i Ventas i a l'est amb Simancas (San Blas-Canillejas). Està delimitat, de nord a Sud, pel carrer José del Hierro fins al carrer d'Alcalá i, d'est a oest, pel carrer del General Aranaz fins al carrer Florencio Llorente.

## Transports
### Autobusos

El barri es troba molt ben connectat amb Hortaleza i les zones centro i sud-est de Madrid.
* El 21 connecta el barri amb Pintor Rosales i amb El Salvador.
* El 38 connecta el barri amb Las Rosas i amb l'estació de Manuel Becerra, en la plaça del mateix nom.
* El 48 connecta el barri amb Manuel Becerra i amb Canillejas.
* El 109 connecta el barri amb Ciudad Lineal i amb Castillo Uclés.
* El 113 connecta el barri amb Estació de Méndez Álvaro i amb Ciudad Lineal.
* El 146 connecta el barri amb Callao i amb Los Molinos.
* El 201 connecta el barri amb Ventas i amb Hortaleza.
* Per als trajectes nocturns està l'autobús N5.

### Metre

Pel barri de Quintana passen les línies 5 i 7 del Metro de Madrid tenint les estacions de Quintana, Pueblo Nuevo i Ciudad Lineal.

## Llocs d'interès

Al carrer de los Misterios 2, limitant amb el carrer Arturo Soria, trobem la Parròquia de Nuestra Señora de la Concepción.
En el número 292 del carrer d'Alcalá trobem la Parròquia de Nuestra Señora del Rosario de Fátima. Alberga la imatge coronada de la Mare de Déu del Rosari de Fátima. A més alberga el col·legi Nuestra Señora de Fátima.
A la plaça de Quintana s'hi pot trobar el Bar Docamar, bar amb fama per les seves patates braves des de 1963. Amb diversos premis i esments en programes de televisió i de famosos crítics gastronòmics com José Carlos Capel.
Dins del barri està part del parc de Calero. Aquest parc està dividit entre el barri de Quintana i el de Concepción.

## Activitats d'interès

A la plaça Quintana, els diumenges al matí, es desenvolupa un mercat d'intercanvi de cromos que té lloc en aquest indret des de fa més de trenta anys. En ell, nens i adults poden bescanviar, comprar o vendre cromos o col·leccionables de totes les col·leccions que hi hagi en aquest moment.

## Enllaços externs

* Ortofoto del districte amb els límits de cada barri
* Districtes de Madrid
* Barrio de Quintana Arxivat 2012-10-11 a Wayback Machine. a Madripedia, amb llicència GNU.
Viccionari
# Campionat de Zúric 1979

L'edició del 1979 fou la 64a del Campionat de Zuric. La cursa es disputà el 6 de maig de 1979, pels voltants de Zúric i amb un recorregut de 265,5 quilòmetres. El vencedor final fou l'italià Giuseppe Saronni, que s'imposà per davant de Francesco Moser i Marc Demeyer.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Giuseppe Saronni | Scic | 6h 32' 59" |
| 2 | Francesco Moser | Sanson-Campagnolo | m. t. |
| 3 | Marc Demeyer | Flandria-Ça va Seul-Sunair | + 15" |
| 4 | Roger De Vlaeminck | Gis Gelati-Ecoflam | m. t. |
| 5 | Marc Renier | KAS-Campagnolo | m. t. |
| 6 | Daniel Willems | Ijsboerke-Warncke Eis | m. t. |
| 7 | Osvaldo Bettoni | Scic | m. t. |
| 8 | Pierino Gavazzi | Zonca | m. t. |
| 9 | Henk Lubberding | TI-Raleigh | m. t. |
| 10 | Antoon Houbrechts | Safir | m. t. |

## Referències

* Resultats a les-sports.info
# Lycoperdon nigrescens

Lycoperdon nigrescens, conegut popularment per pet de llop, és un bolet semblant al pet de llop perlat, però té els agullons negrosos i és més comú als Pirineus. El va descriure científicament per primera vegada el científic naturalista suec Göran Wahlenberg el 1794.

## Referències

* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013, p. 460. ISBN 9788496905986.
* ↑ "Lycoperdon nigrescens Wahlenb. 1794". MycoBank. International Mycological Association. Retrieved 2014-07-13.
# Hort a Montmartre

Hort a Montmartre és una pintura a l'oli realitzada per Van Gogh el 1887, actualment conservada al Museu van Gogh d'Amsterdam. Forma part d'una sèrie de pintures sobre Montmartre que van Gogh realitzà entre 1886 i 1887 mentre vivia amb el seu germà Theo. En lloc de capturar escenes urbanes de París, van Gogh preferia imatges rurals, com les que presentaven els barris septentrionals de Montmartre i Asnières. L'obra d'aquests dos anys a París presenta dues fases fàcilment diferenciables: durant 1886, la seva pintura presenta els tons foscos que havia emprat en les seves obres primerenques d'Països Baixos i Brussel·les; mentre que les pintures de 1887 són acolorides i lluminoses, i van Gogh experimenta amb tècniques pictòriques pròpies de l'impressionisme i el puntillisme, com les pinzellades curtes o l'ús de punts de color. Aquesta obra és un exemple del seu treball a París i demostra el seu progrés artístic.
Els horts de Montmartre, envoltats de tanques i ben diferenciats entre ells per establir clarament les propietats, proveïen els mercats de parís amb espinacs, enciam, cols i altres verdures. L'obra que ens ocupa (F346) mostra el paisatge canviant de Montmartre. En primer terme hi ha horts, amb diversos pagesos treballant-hi. En un pla més endarrerit, i tot i que d'aspecte força modest, s'aixequen alguns habitatges. Els tres molins de vent que romanen a la zona s'han convertit en espais d'entreteniment per les classes treballadores urbanes. El Blute-Fin, també conegut com Le Moulin de la Galette era el molí més gran que es conservava, reconvertit en un cafè i una terrassa per contemplar París.
Aquesta obra forma part d'una sèrie de tres pintures força similars i pràcticament amb el mateix títol, Horts a Montmartre: La Butte Montmartre (F316 i F350). La primera d'aquestes (F316) fou exposada a la primera exposició que van Gogh celebrà a París l'any 1888. L'artista estava molt content del seu treball en aquesta obra, i considerava que traspuava aire fresc i alegria.
* Hort a Montmartre: La Butte Montmartre (1887) Van Gogh Museum, Amsterdam (F316)
* Hort a Montmartre: La Butte Montmartre (1887) Van Gogh Museum, Amsterdam (F346)
* Hort a Montmartre: La Butte Montmartre (1887) Stedelijk Museum, Amsterdam (F350)

## Referències

* 1 2 «Montmartre: mills and vegetable gardens, 1887». Permanent Collection. Van Gogh Museum, Data incorrecta. [Consulta: 11 maig 2011].
* ↑ Fell, D. Van Gogh's Gardens. Regne Unit: Simon & Schuster, 2001, p. 20. ISBN 0-7432-0233-3.
# Rosenau

Rosenau (en alsacià Rosenöi) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 1.840 habitants. Limita al nord-oest amb Kembs-Loechlé i Istein, al nord-est Efringen-Kirchen, a l'oest amb Bartenheim-la-Chaussée, a l'est amb Märkt, al sud-oest amb Saint-Louis i al sud-est amb Village-Neuf.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 619 | 673 | 1.031 | 1.591 | 1.501 | 1.840 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Dominique Gissinger | |
| 2008- | Thierry Litzler | UMP |