OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Banda de Charlton Street

La Banda de Charlton Street (en anglès: the Charlton Street Gang) va ser una banda criminal i dedicada a la pirateria fluvial de Nova York de mitjans del segle xix, que destacà especialment sota el lideratge de Sadie Farrell.
Va ser una de les primeres bandes de pirates fluvials, dedicada a atacar petits vaixells de càrrega a la desembocadura del riu Hudson al port de Nova York durant el període posterior a la guerra civil americana. Al cap d’un temps, els transatlàntics i els principals vaixells de mercaderies de la costa oest de Manhattan van quedar tan ben protegits que la banda es va moure riu amunt.
El 1869, sota el lideratge de Sadie Farrell (coneguda com Sadie the Goat), la banda va robar una balandra i aviat va començar a atacar vaixells mercants i cases al llarg del riu Hudson, des del riu Harlem fins a Poughkeepsie i Albany, Nova York. Assaltaven pobles petits, saquejant granges i residènciesde la vora del riu i, ocasionalment, segrestant homes, dones i nens per a demanar-ne rescat. Es diu que va fer "caminar pel tauler" a diversos presoners i que feien onejar la Jolly Roger des del cap de màstil.
Després que diversos membres de la banda morissin en una sèrie d'incursions violentes, la banda va decidir deixar el riu retirar-se al passeig marítim de Nova York, on aviat es va dissoldre.

## Referències

* ↑ O'Kane, James M. The Crooked Ladder: Gangsters, Ethnicity and the American Dream. New Brunswick, New Jersey: Transaction Publishers, 1994. (pg. 49, 52); ISBN 0-7658-0994-X
* ↑ Johnson, Claudia Durst. Youth Gangs in Literature. Westport: Greenwood Publishing Group, 2004. ISBN 9780313327490 [Consulta: 14 juny 2021].
* 1 2 Mushabac, Jane, and Angela Wigan. A Short and Remarkable History of New York City. Chicago: Fordham University Press (1999), p 60; ISBN 0-8232-1985-2
* ↑ Asbury, Herbert. The Gangs of New York: An Informal History of the New York Underworld, New York: Alfred A. Knopf (1928), pp. 58-60; ISBN 1-56025-275-8
* ↑ Batterberry, Michael. On the Town in New York: The Landmark History of Eating, Drinking, and Entertainments from the American Revolution to the Food Revolution. Routledge, 1998. (pg. 105); ISBN 0-415-92020-5
* ↑ Jones, David E. Women Warriors: A History. Dulles, Virginia: Brassey's Inc. (2005), pp. 240-41; ISBN 1-57488-206-6
* ↑ English, T.J. Paddy Whacked: The Untold Story of the Irish American Gangster. New York: HarperCollins (2005), p. 19; ISBN 0-06-059002-5
* ↑ Owen, Erika. Lawbreaking Ladies: 50 Tales of Daring, Defiant, and Dangerous Women from History. Nova York: Simon and Schuster, 2021. ISBN 9781982147099 [Consulta: 14 juny 2021].
# Behistun

El Behistun o Bisutun, modernament Bistun (en persa: بیستون), és una muntanya a uns 30 km a l'est de Kermanxah, a la carretera entre Bagdad i Hamadan, en l'actual Iran. Els antics autors islàmics l'anomenen Baghistan (de l'antic persa bagastana = 'lloc dels déus') i més tard Bihistun o Bahistum, del qual deriva Bisutun i després Bistun.
Bagistanus mons o ὄρος Βαγίστανον és el nom clàssic d'una serralada de l'Imperi Mede, on els historiadors clàssics diuen que es va aturar l'exèrcit de Semíramis en el seu camí de Babilònia a Ecbàtana. Diodor diu que Alexandre el Gran, de camí cap a Susa, va passar per les muntanyes. Esteve de Bizanci diu que hi havia una ciutat a la Mèdia anomenada Bagistana, i Carax parla d'una ciutat de nom Baptana amb una estàtua de Semiramis, i diu que el districte de la rodalia es deia Cambadene i és l'actual regió de Kermanxah. Baptana és possiblement Behistun.
En aquesta muntanya, hi ha gravat el baix relleu de Darios el Gran amb inscripcions cuneïformes en tres llengües: persa antic, accadi i elamita. Al costat, hi ha un baix relleu del rei part Gotarces, parcialment esborrat per una inscripció en persa modern. Les escultures gravades van cridar l'atenció dels àrabs. Les inscripcions donaren la clau per desxifrar les inscripcions cuneïformes. La inscripció de Behistun fou declarada Patrimoni de la Humanitat per la Unesco el 2006.

## Referències

* 1 2 «Bagistanus mons (ὄρος Βαγίστανον)». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Batiana

Batiana és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Batiana remotella, que es troba a Austràlia, on ha estat registrada a Nova Gal·les del Sud.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 26 gener 2019].
# Bentley Dean

Bentley Dean és un director, productor, cinematògraf i cineasta australià, conegut per les seves col·laboracions amb Martin Butler a Contact (2010), First Footprints (2013), Tanna (2015) i A Sense of Self (2016), les quals ser aclamades per crítics. Per Tanna va estar nominat a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa a la 89ena edició.

## Filmografia

* 2016: A Sense of Self (documental)
* 2015: Tanna
* 2015: Call Me Dad (documental)
* 2013: First Footprints (documental)
* 2010: Contact (documental)
* 2008: A Well-Founded Fear (documental)
* 2007: The Siege (documental)
* 2004: The President Versus David Hicks

## Premis

| Premi | Categoria | Nominat(s) | Resultat |
| Premis AACTA | Millor Pel·lícula | Martin Butler, Bentley Dean i Carolyn Johnson | Nominat |
| Premis AACTA | Millor Direcció | Martin Butler i Bentley Dean | Nominat |
| Premis AACTA | Millor Cinematografia | Bentley Dean | Nominat |
| Premis AACTA | Millor Banda Sonora | Antony Partos | Guanyador |
| Premis AACTA | Millor So | James Ashton, Emma Bortignon i Martin Butler | Nominat |
| Oscars | Millor pel·lícula de parla no anglesa | Martin Butler i Bentley Dean | Pendent |
| African-American Film Critics Association | Millor Pel·lícula Estrangera | Tanna | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Here Are the 2017 Oscar Nominations». Time, 24-01-2017. [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ Frater, Patrick. «Australia Selects ‘Tanna’ as Foreign-Language Oscar Contender». Variety, 23-08-2016. [Consulta: 23 agost 2016].
* ↑ «Hacksaw Ridge leads with 13 AACTA nominations». Sky News, 27-10-2016. Arxivat de l'original el 28 de novembre 2020. [Consulta: 1r novembre 2016].
* ↑ Nordyke, Kimberly. «Oscars: 'La La Land' Ties Record With 14 Nominations». The Hollywood Reporter, 24-01-2017. [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ «Oscar Nominations: Complete List». Variety, 24-01-2017. [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ Nordyke, Kimberly. «'Moonlight' Named Best Picture by the African American Film Critics Association». The Hollywood Reporter, 12-12-2016. [Consulta: 12 desembre 2016].
# Bentley Azure

El Bentley Azure és un automòbil gran turisme descapotable fabricat per la marca anglesa Bentley. És un descapotable de dues portes i quatre places, amb motor davanter longitudinal, tracció posterior i caixa de canvis de quatre marxes.

## Primera generació (1995 - 2003)

L'Azure de primera generació és bàsicament la versió descapotable del Bentley Continental R, que és un cupè. Pininfarina va dissenyar i va construir la capota elèctrica del Azure.
Està equipat amb un motor gasolina V8 de 6,75 litres de cilindrada, potenciat per un turbocompressor Garrett i un intercooler, que genera una potència màxima de 400 CV (298 kW) i 645 lbf · ft (874 Nm) de parell motor. L'Azure accelera de 0 a 60 mph (97 km / h) en 6,1 segons.

## Segona generació (des del 2006)

La segona generació del Azure està emparentada amb el Bentley Arnage, que és un sedan de quatre portes. Posseeix un motor gasolina V8 turboalimentat de 6.8 litres de cilindrada i 455 CV de potència màxima. La seva acceleració de 0 a 60 mph és de 5,6 segons; segons el Departament d'Energia dels Estats Units, el Azure és l'automòbil de la seva categoria amb pitjor consum de combustible

## Notes

* ↑ «Drive Smart – Yahoo! Cars UK». Uk.cars.yahoo.com. [Consulta: 24 octubre 2009].
* ↑ Robson, pp. 98, 100
* ↑ Automobil Revue 1997 (en german, french). 92. Berne, Switzerland: Hallwag AG, 6 March 1997, p. 168. ISBN 3-444-10479-0.
* ↑ «Most and Least Fuel Efficient Cars». Fueleconomy.gov. [Consulta: 3 octubre 2010].

## Bibliografia

* Holmes, Mark (2007). Ultimate Convertibles: Roofless Beauty. London: Kandour. pp. 26–29. ISBN 978-1-905741-62-5.
* Hutton, Ray «Bentley Azure». Car and Driver, June 1995, pàg. 101–102.

## Enllaços externs

* Informació sobre la gamma de 2006 Arxivat 2008-06-15 a Wayback Machine.
# Bentley Continental GT

El Bentley Continental GT és un automòbil esportiu de gran turisme del fabricant anglès Bentley. És un 2+2 places amb motor davanter longitudinal i tracció a les quatre rodes. S'ofereix amb carrosseries coupé i descapotable de dues portes ("Continental GTC"), posats a la venda en intervinguts de 2003 i finalitats de 2006 respectivament. Alguns dels seus rivals són el Aston Martin DB9, el Ferrari 612 Scaglietti i el Mercedes-Benz Classe CL.
El seu motor a gasolina és un 12 cilindres en W de 6.0 L de cilindrada amb doble turbocompressor i 560 CV de potència màxima. A causa d'això, i al pes de 2400 kg, té un consum mitjà de 17,1 L/100 km segons la norma europea. A principis de 2008 es va posar a la venda la versió "Continental GT Speed" amb el mateix motor que la versió bàsica però potenciat a 600 CV. Accelera de 0 a 100 km/h en 4,5 s, té una velocitat màxima de 326 km/h, i consumeix 16,6 L/100 km.
En el Saló de l'Automòbil de Frankfurt de l'any 2011 es va presentar una actualització de la versió GTC la comercialització del qual va començar a la fi del mateix any. En ella s'actualitza el motor que segueix sent el W12 de sis litres de cilindrada però que ara rendeix una potència màxima de 575 CV.
Va aparèixer en la pel·lícula 2012, a més d'aparèixer en videojocs com Asphalt 8:Airborne i/o sagues de Need For Speed

## Competició

El Bentley Continental GT va fer una curiosa aparició en el Ral·li de Gran Bretanya de 2012 (fora de la competició) pilotat per Kris Meeke durant el tram Sweet Lamb disputat el primer dia de carrera, formant part d'un reportatge per al programa de televisió Top Gear.
La companyia va signar un acord en 2012 amb M-Sport per a l'adaptació del model Continental a la categoria GT3.

## Rendiment

Per a versió Convertible 2012
* 0-60 mph: 4.912
* 0-100 mph: 11.28
* 1/4 milla: 13.27 @ 109.8 mph
* Velocitat màxima: 190.66 mph

### Galeria

* Lateral del Bentley Continental GT.
* Interior del Bentley Continental GT.
* Bentley Continental GT Speed.
* Bentley Continental GTC.
* Bentley Continental GT Supersports.

## Referències

* ↑ www.wrc.com. «¿Cuál fue el mejor momento de 2012?». [Consulta: 18 desembre 2012].
* ↑ www.wrc.com. «Acuerdo de colaboración entre M-Sport y Bentley». Arxivat de l'original el 2016-11-15. [Consulta: 18 desembre 2012].
# Big Lake (Alaska)

Big Lake és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 2.635 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Big Lake tenia 2.635 habitants, 971 habitatges, i 647 famílies La densitat de població era de 7,7 habitants/km².
Dels 971 habitatges en un 31,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,1% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 24,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 26% de 45 a 60 i un 7,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones hi havia 118,7 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 125,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.382 $ i la renda mediana per família de 47.542 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.000 $ mentre que les dones 30.139 $. La renda per capita de la població era de 19.285 $. Aproximadament el 9,8% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Big Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 15 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Big Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 15 juliol 2010].
# Berchem

Berchem és un antic municipi de Bèlgica a la província d'Anvers. Berchem va ser un municipi independent fins a la fusió amb Anvers el 1r de gener del 1983. Té una superfície de 5,79 km² i el 2020 tenia 43.433 habitants. Limita amb els barris de Deurne, Borgerhout, Wilrijk i Anvers i el municipi de Mortsel.
El poble es va desenvolupar a un pujol d'uns 12 metres d'altitud on avui hi ha l'església Sant Wilibrord. Això n'explica el nom: poble, casa (-heem) al munt (berg).
Berchem es troba al llarg de la carretera Grote Steenweg. Aquesta ‘gran carretera calçada’ estrenada el 1710. Va ser la primera ruta enterament calçada entre dues ciutats importants dels Països Baixos austríacs. Avui forma part de la carretera N1 connecta Brussel·les i Malines via Anvers amb la frontera neerlandesa a Wuustwezel. Aquest eix va perdre importància per la construcció de les autopistes E19 i A12.
Berchem té tres barris Oud Berchem, Groenenhoek i Nieuw Kwartier.

## Referències

* 1 2 Plomteux, Greet. «Berchem» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed, 1992. [Consulta: 14 març 2023].
* ↑ «1. De opbouw van een nationaal wegennet (ca. 1700 - ca. 1940)». Wegen-Routes. [Consulta: 21 agost 2023].
# Borgonya (color)

El borgonya és un color de la gamma dels roigs foscs que s'associa al color dels vins de Borgonya. El color borgonya és similar d'altres tonalitats fosques del roig com el granat.
Viatges
Una mostra del color borgonya:

## Referències

* ↑ Diccionario del color. Tres Cantos, Madrid, España: Ediciones Akal, 2001, p.183. ISBN 9788446010838 [Consulta: 25 març 2014].
# Dialectes del nàhuatl

Les llengües nàhua o llengües asteques són un grup de llengües de la família lingüística uto-asteca que han estat objecte d'un fenomen fonètic anomenat llei de Whorf que consisteix a canviar l'original /*t/ a [tɬ] abans de */a/. Posteriorment algunes llengües nàhua han canviat /tl/ cap a /t/ o a /l/, però encara pot ser vist que el llenguatge va passar cap a -tl.
Les llengües nàhua comprenen l'extint pochutec i les diverses varietats del nàhuatl, inclosa el pipil.

## Referències

* ↑ Whorf, Benjamin Lee «The origin of Aztec tl». American Anthropologist, 39, 1937, pàg. 265–274.
* ↑ Campbell, Lyle; Lyle Campbell and Ronald Langacker «Proto-Aztecan vowels: Part I». International Journal of American Linguistics. University of Chicago Press [Chicago], 44, 2, 1978, pàg. 85–102. DOI: 10.1086/465526. OCLC: 1753556.
# Stropharia aurantiaca

Stropharia aurantiaca, és un fong que té un color vermell brillant amb tons taronja i l'esporada de color púrpura fosc-marró. Generalment creix en forma gregària i és un dels bolets més comuns i més distintiu que es troben en aquest hàbitat. Es coneix també com Leratiomyces ceres, Hypholoma aurantiaca, Naematoloma aurantiaca, i altres sinònims. És comú a Amèrica del Nord, Europa, Austràlia, Nova Zelanda i altres països.

## Descripció

* Píleu: de 2 a 6 cm de diàmetre, amb la carn fina i d'un color vermell brillant a vermell maó de la part superior. Té restes del vel parcial quan és jove. La superfície del barret és generalment seca, però pot ser lleugerament viscosa quan està humida.
* làmina: de jove és de color blanc a gris pàl·lid, derivant cap a gris porpra fosc amb vores blanquinoses. S'adjunta amb altres i sovint es presenta amb osques.
* Espores: Porpra fosc / marró. 10-13,5 x 6-8,5 m. De forma el·líptica i suau.
* Estípit: Blanquinós, sovint amb taques de color taronja fosc (més evident voltant de la base), 4-8 cm de llarg, 0,5-1 cm d'ample, equivalent a una mica més gros a la base, que sovint té un miceli groguenc pàl·lid adjunt. El vel és prim i té un anell fràgil, de vegades desapareix amb l'edat. La tija és llisa per sobre de l'anell i té escates diminutes, que poden desaparèixer amb la pluja.
* De gust i olor lleugera, es tracta d'un bolet verinós.

## Galeria

* Stropharia aurantiaca
* Espores augmentades 1000x

## Referències

* 1 2 3 Bridge PD, Spooner BM, Beever RE, Park DC. (2008). Taxonomy of the fungus commonly known as Stropharia aurantiaca, with new combinations in Leratiomyces. Mycotaxon 103:109–121.
* ↑ Arora D. 1986. Mushrooms Demystified: A Comprehensive Guide to the Fleshy Fungi (2nd edition). Berkeley: Ten Speed Press. ISBN 0-89815-169-4.

## Enllaços externs

* Mykoweb - Stropharia aurantiaca
* Mushroom Expert - Stropharia aurantiaca
# Mangle blanc

El mangle blanc, (Laguncularia racemosa), (sinònim Conocarpus racemosa) és una espècie de manglar del gènere Laguncularia i planta nativa d'Àfrica occidental des del Senegal al Camerun, i del litoral de l'Oceà Atlàntic d'Amèrica, des de Bermuda, Florida, Bahames, Mèxic, el Carib i el sud del Brasil. En l'Oceà Pacífic des de Mèxic al nord-oest del Perú, incloent les Illes Galàpagos.

## Descripció

Aquesta espècie pot créixer en forma d'arbust, o d'arbre amb una alçada d'entre 12 a 18 m. Pot desenvolupar tant arrels tabulars (de suport) o àeries com neumatòfors depenent de les condicions del seu hàbitat. Les fulles, groc verdoses i amb textura coriàcia, són oposades, oblongo-el·líptiques, de 3-11 cm de llarg per 2-6 cm d'ample. L'àpex i la base són obtusos a arrodonits. Els pecíols de 7-15 (-20) mm de llarg amb 2 glàndules basals al revers que segreguen sucres. La inflorescència és una espiga axil·lar o terminal amb petites flors hermafrodites de color crema a blanc. A diferència de la majoria de les plantes, les llavors germinen al caure sobre sòl adequat, les llavors de L. racemosa, de la mateixa manera que ho fan els altres mangles. Comencen a germinar quan encara estan en el fruit (característica anomenada viviparisme), i un cop desenvolupats els petits propàguls, cauen a l'aigua on poden mantenir-se flotant durant 24 dies fins que troben un lloc on arrelar.
Pot créixer en àrees costaneres de badies, llacs, estuaris, preferint la vora interior de l'cinturó de mangles. Es troba més lluny de la línia de la marea que la majoria d'altres espècies de rizoforàcies.

## Taxonomia

Laguncularia racemosa va ser descrita per (L.) Karl Friedrich von Gaertner i publicada en Supplementum Carpologiae 209. 1807.6.

## Referències

* ↑ Ellison, A. «IUCN Red List of Threatened Species: Laguncularia racemosa». IUCN Red List of Threatened Species. 2010, 22-03-2007. [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ Feller, Candy. «Mangroves». Smithsonian Ocean, 2018. [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ «White Mangrove». Smithosial Marine Station - Fort Prince, 01-09-2006. Arxivat de l'original el 2006-09-01. [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ Manejo productivo de manglares en América Central (en castellà). CATIE, 1999. ISBN 978-9977-57-342-7.
* ↑ Vareschi, Volkmar. Plantas entre el mar y la tierra: una flórula de las playas del Caribe (en castellà). E. Armitano, 1979, p. 33-34.
* ↑ «Laguncularia racemosa». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. Consulta 11/07/2021.

## Enllaços externs

* San Diego Natural History Museum: Laguncularia recemosa Arxivat 2014-08-21 a Wayback Machine.
* Smithsonian Marine Station: Laguncularia recemosa
* Purdue University: Laguncularia recemosa
# Mani (desambiguació)

«Mani» té aquests significats:
* Geografia: Península de Mani, península del Peloponès.
* Religió: Om mani padme hum, mantra budista i hinduista.
* Biografies:
** Carles Mani i Roig (Móra d'Ebre o Tarragona, 1866 - Barcelona, 1911), escultor català
** Mani (vers el 216 a Mardinu, Pèrsia - 277 a Gondesapur, actualment a l'Iran), profeta i predicador de l'antiga Pèrsia, fundador del maniqueisme.
** Nom romà:
*** Mani (secretari), persona que controlava els afers personals de Marc Antoni a Itàlia.
*** Mani Acili Balb, diversos personatges.
*** Mani Acili Balb (cònsol 150 aC), magistrat romà, cònsol l'any 150 junt amb Tit Quinti Flaminí.
*** Mani Acili Glabrió, diversos personatges.
*** Mani Aquil·li, magistrat romà, cònsol el 129 i va culminar la guerra contra Aristònic de Pèrgam.
*** Mani Aquil·li el Jove, cònsol de Roma.
*** Mani Emili Lèpid, diversos personatges.
*** Mani Octacili Cras, magistrat romà, cònsol el 263 aC junt amb Marc Valeri Màxim.
*** Mani Papiri Cras, magistrat romà, cònsol el 441.
*** Mani Pomponi Mató, magistrat romà
*** Mani Rabuleu, magistrat romà membre del segon decemvirat el 450 aC.
*** Mani Tul·li Llong, cònsol el 500 aC amb Servi Sulpici Camerí Cornut.
*** Mani Valeri Màxim Corví Messal·la, magistrat romà, fill de Marc Valeri Màxim Corví.
*** Mani Valeri Volús Màxim, primer membre de la gens Valèria que va portar el cognom Màxim.
Viccionari
# Manhua Shijie

Manhua Shijie (xinès simplificat: 漫画世界, xinès tradicional: 漫畫世界, pinyin: Mànhuà Shìjiè, literalment 'Món Manhua') fou una revista apareguda a Hong Kong entre 1956 i 1964. Dirigida a joves i adults, fon el referent de les revistes satíriques de la ciutat als anys 50, amb els autors més populars i fent de llançadora per a nous artistes. El seu director fon Mak Ching, i se la considera la segona revista de còmics de Hong Kong, amb un antecedent del 1934.
Tenia periodicitat entre bimensual i mensual, publicant-se cada any uns 17 números. Incloïa manhua, històries curtes, cançons i fotografies. El contingut gràfic tenia influències americanes, però també un estil propi xinés, a banda d'experimentar en les portades.
Entre els artistes que hi publicaven hi havia Li Fanfu, Li Linghan, Chen Ziduo, Ou Qing, Huang Mao, Zheng Jiazhen, Cheng Ka-chun, Wong Chak, Wong Sze-ma, Wu Shu-yu, Heung-shan A Wong, Mak Ching, Sum Sanlong i Hui Guan-man, que seria el creador de la sèrie més famosa del còmic de Hong Kong als seixanta, Cai Shu. A partir del 1961, alguns dels col·laboradors crearen el setmanari en format tabloide Manhua Zhoubao, que seria la primera de les moltes publicacions barates aparegudes arran de l'èxit de Manhua Shijie.
Entre 2005 i 2016 es publicà a Mongòlia Interior una publicació amb el mateix nom i cap relació amb l'original.

## Referències

* ↑ Wong, Wendy Siuyi. [2002] (2001) Hong Kong Comics: A History of Manhua. Princeton Architectural Press, New York. ISBN 1-56898-269-0
* 1 2 3 Wong, Wendy Siuyi. The Disappearance of Hong Kong in Comics, Advertising and Graphic Design. Springer, 2018-10-23, p. 45-46. ISBN 978-3-319-92096-2.
* ↑ Crespi, John A. Manhua Modernity: Chinese Culture and the Pictorial Turn. Univ of California Press, 2020-12-25, p. 150. ISBN 978-0-520-30910-4.
* 1 2 3 4 5 6 7 Wong, Wendy Siuyi. Hong Kong Comics. Princeton Architectural Press, 2002-03, p. 52, 60-61. ISBN 978-1-56898-269-4.
* ↑ 绝无仅有的漫画理论. Doc In.
* ↑ «《漫畫世界》 漫畫人的搖籃». Master-Insight, 05-09-2020. [Consulta: 24 maig 2021].
* ↑ «港產漫畫王國的建立». 中國文化研究院. [Consulta: 23 maig 2021].
* 1 2 «Manhua: The Evolution of Hong Kong Cartoons and Comics». Journal of popular culture, 2002. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ «Japanese Elements in Hong Kong Comics: History, Art, and Industry». CUHK Research Portal. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ Wong, Wendy Siuyi. Hong Kong Comics. Princeton Architectural Press, 2002-03, p. 63. ISBN 978-1-56898-269-4.
* ↑ 怨莲的鱼. «香港漫画的兴于衰». Bilibili. [Consulta: 25 maig 2021].