OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Garriga i Guixà

Francesc Garriga i Guixà (Súria, 1983) és un periodista català, de ràdio i televisió. Vinculat des de 2005 a la CCMA, ha passat per Catalunya Ràdio, Esport3 i TV3. Des d'octubre de 2021 és corresponsal de Catalunya Ràdio a Washington (Estats Units).

## Trajectòria professional

Nascut a Súria, va iniciar-se professionalment a Ràdio Súria. També va treballar a COMRàdio, Ràdio Gràcia i ha col·laborat amb diversos mitjans locals. Abans de presentar programes, havia estat responsable d'algunes seccions d'humor com la Repesca i la Repera, als programes esportius de Bernat Soler i Pere Escobar. El 2011 publicà el llibre Centre d'Esports Súria 100 anys en blanc i negre.
De 2015 a 2020 va ser director i presentador del Club de la Mitjanit. Posteriorment, des de setembre de 2020 fins a agost 2021 dirigí i presentà el programa esportiu Onze a Esport3. Aquest programa va ser pioner en l'emissió simultània per ràdio i per televisió. Anteriorment havia estat corresponsal de Catalunya Ràdio a Madrid (on protagonitzà un incident amb la UEFA i Pep Guardiola en defensa del català) i també havia dirigit el magazín Tenim un Punt, a Catalunya Ràdio, la temporada 2011-12.

## Referències

* 1 2 Lerín, Olga. «Francesc Garriga: "'El club de la mitjanit' no serà ràdio en colors'», 04-09-2016. [Consulta: 12 juny 2021].
* ↑ Ràdio, Catalunya. «La repesca». [Consulta: 12 juny 2021].
* ↑ Ràdio, Catalunya. «La repera». [Consulta: 12 juny 2021].
* ↑ TV3. «Guardiola defensa que se li pregunti en català». [Consulta: 12 juny 2021].
# Catedral de Sant Demetri de Vladímir

La Catedral de Sant Demetri de Vladímir (en rus Дмитриевский собор) és una antiga catedral de la ciutat de Vladímir.
La data més acceptada pel que fa a l'acabament de la construcció és al voltant del 1197, quan va arribar a la catedral la icona del sant des de l'Imperi Romà d'Orient, durant el regnat del Gran Príncep Vsévolod III de Vladímir-Súzdal en honor de Sant Demetri de Tessalònica.
Ja que és una part important dels Monuments Blancs de Vladímir i Súzdal, pertany, com a part del conjunt, al Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO.

## Arquitectura

L'estructura de la catedral està formada per un cos central i quatre pilars. Al començament estava envoltada de galeries amb torres que la connectaven al palau del príncep, però van destruir-se per error durant la restauració del 1838 per creure que eren estructures molt més modernes que la resta de l'edifici.
La catedral és cèlebre pels seus relleus en pedra blanca i perquè les parets estan decorades amb gairebé 600 relleus de sants, animals reals i mítics. El relleu més important és el que representa el rei David a la zakomara central de les tres cares que presenta el relleu, tot i que també hi ha representacions d'Alexandre el Gran al mur sud i de Samsó a l'oest. El relleu de la cara nord inclou una figura del fundador de la catedral, el príncep Vsévolod III. La majoria dels relleus han estat conservats, tot i que alguns van ser reemplaçats durant la restauració del 1838. A més de la decoració interior, també han perdurat alguns fragments de frescs del segle xii, sobretot fragments d'una composició sobre el Judici Final.

## Vegeu també

* Monuments Blancs de Vladímir i Súzdal
# Ghalafika

Ghalafika (també Ghulafika o Ghulayfika) és una població de la costa de la Tihama al Iemen a mig camí entre al-Hudayda i Zabid a la part sud de la badia o Khor Ghalafika.
Des de molt antigament feia de port a Zabid (la porta occidental d'aquesta ciutat es deia porta Ghulafika). Era coneguda per la seva mesquita, els dàtils i els cocos i per tenir molts pous. La vila va caure en decadència al segle xii però fou restaurada al segle xiii per emigrants perses o per fugitius de Jeddah. Al segle xvi va perdre importància i fou substituïda com a port de Zabid per al-Ahwad i en part per Mokha.
El 1763 la va visitar Niebuhr que la descriu com a miserable i el port perillós pels esculls de corall. Avui dia és un llogaret; el port actual només val per vaixells petits.
# Temple Jigen de Daitō

El Temple Jigen o Jigen-ji (慈眼寺), també conegut com a Nozaki Kannon (野崎観音), és un temple budista localitzat als peus del mont Iimori, a la ciutat de Daitō, a la prefectura d'Osaka, Japó. És famós per la imatge d'onze cares de la Kanzeon Bosatsu o Kannon que conté.
Se sap que la imatge de Kannon del temple va ser feta pel summe sacerdot Gyōki (668-749). D'acord amb la llegenda, l'any 1565 el temple va ser completament incendiat pels soldats dels clans Miyoshi i Matsunaga, però la imatge de Kannon va romandre miraculosament intacta. El temple fou reconstruït l'any 1616 pel sacerdot Seigan i, durant les eres Genroku i Hōei es va fer popular la peregrinació a aquest lloc.
Les festivitats budistes del temple tenen lloc a la primavera i la tardor i és un costum entre els devots fer un pelegrinatge al temple anomenat "Nozaki Mairi" (野崎参り). La popularitat d'aquest pelegrinatge ha estat àmpliament documentat, fins i tot a la lliteratura, el teatre i la música. A l'antigor, existia la possibilitat d'accedir al temple per aigua amb barca. Actualment, entre els dies 1 i 10 de maig de cada any s'apleguen al temple més de 200.000 fidels que arriben per l'estació de Nozaki, localitzada a les proximitats.
A més de la imatge titolar del temple, també es conserva una pintura del Buda Shakyamuni en estat de Nirvana com a un tresor religiós, juntament amb una pedra amb inscripcions de Matsuo Bashō.

## Referències

* ↑ https://www.city.daito.lg.jp/soshiki/56/2036.html
* ↑ https://www.city.daito.lg.jp/uploaded/attachment/15665.pdf
* ↑ https://guide.jr-odekake.net/spot/713/

## Enllaços externs

* Web de Nozaki Kannon (Anglés)
* Història del Temple de Jigen (Anglés)
# Carlos Alejandro Duré Baltar

Carlos Alejandro Duré (Gualeguaychú, 17 de desembre de 1970) és un futbolista argentí, que ocupa la posició de davanter centre.

## Trajectòria

Va començar a destacar a Argentinos Juniors a finals de la dècada dels 80. La temporada 91/92 passa a Boca Juniors i eixa mateixa temporada al Sol América de Paraguai. Després de militar el Bellinzona suís, la temporada 93/94 retorna al seu país per militar al Deportivo Mandiyú.
Per la temporada 94/95 s'incorpora a Ferro Carril Oeste, amb qui marca 12 gols en 59 partits. L'estiu de 1996 torna a Europa, per jugar amb el CF Extremadura, que acabava de pujar a la primera divisió espanyola. Eixa campanya marca 8 gols en 35 partits i el seu equip baixa. En total, Duré va romandre cinc temporades al conjunt d'Almendralejo (dues a Primera i tres a Segona), i va marcar fins a 33 gols en lliga amb els blaugrana.
La temporada 01/02 recala a l'Albacete Balompié, amb qui milita dues campanyes força discretes a la Segona Divisió. El 2003 retorna al seu país, per jugar amb l'Olimpo, i després d'una fugaç segona etapa a l'CF Extremadura (un partit a Segona B), fitxa pel Juventud Antoniana, de la Primera B argentina. Ací estaria fins a la temporada 07/08, quan el davanter canvia d'aires i marxa al Gimnasia y Tiro, de la mateixa categoria.

## Referències

* ↑ «Llista de golejadors de l'Extremadura» (en anglès).
* ↑ «La tornada d'un mite blaugrana» (en castellà). El Periódico de Extremadura, 28-06-2004. Arxivat de l'original el 2008-06-29. [Consulta: 13 setembre 2010].

## Enllaços externs

* «Estadístiques de Carlos Duré».
* «Fitxa de Carlos Duré». AS.com.
# Inari

«Inari» té aquests significats:
* Inari o Oinari, deïtat japonesa de la fertilitat, l'arròs, l'agricultura, les guineus, la indústria i l'èxit en general
* Inari (llac), llac al municipi d'Inari (Finlàndia)
* Inari (Finlàndia)
# Casa Vives Català

La Casa Vives Català és un edifici del municipi de Valls (Alt Camp).

## Descripció

Aquesta edificació del farmacèutic Vives està situada una mica per damunt i a l'oest de la masia Peixets. La casa consta de tes plantes. En cadascuna de les plantes hi ha tres obertures. A la porta d'accés de la planta baixa s'hi arriba després de pujar cinc esgraons de pedra i nou de mosaic, flanquejats per murs d'obra arrebossada, que estan limitats per quatre pilastres a cada costat. La porta és de fusta amb dues fulles, mutants d'obra vista al centre i dues finestres als laterals. En el primer pis hi ha una porta balconera, al bell mig, i en els laterals hi ha finestres emmarcades. A la darrera planta sols hi ha una finestra rectangular al centre i dues circulars i tapiades en els laterals. La façana és totalment simètrica. La cornisa que té està composta de trams rectes i corbes, quadrants i semicircumferències.
En el vèrtex de l'esquerra hi ha un penell amb mussol i una rata en els extrems, i una lluna en quart minvant a l'eix. En el costat de ponent, tenim adossat un segon edifici, també de tres plantes amb un soterrani, una planta amb finestres de muntants d'obra vista.
A la darrera planta hi ha un porxe gran que ocupa tota la superfície rectangular de la planta i amb cinc pilars hexagonals en aquesta façana i dos en la principal, la sud. La coberta d'aquest cos és de teula àrab ceràmica. Les altres dues façanes no tenen gens d'interès especial. Durant molts anys va ser coneguda amb els noms de *Can Cusidò*.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Vives Català». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Gold Hill (Colorado)

Gold Hill és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 210 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gold Hill tenia 210 habitants, 90 habitatges, i 47 famílies. La densitat de població era de 40,3 habitants per km².
Dels 90 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,7% hi vivien parelles casades, en un 2,2% dones solteres, i en un 46,7% no eren unitats familiars. En el 35,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,9% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 37,1% entre 25 i 44, un 32,4% de 45 a 60 i un 2,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 116 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.750 $ i la renda mediana per família de 76.850 $. Els homes tenien una renda mediana de 48.929 $ mentre que les dones 12.105 $. La renda per capita de la població era de 24.675 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gold Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gold Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Pere Costart i Moliner

Pere Costart i Moliner (Calonge, Baix Empordà, 1917 – Batalla de Terol, 1938) fou músic instrumentista català de bateria.

## Biografia

Pere Costart va néixer el 28 d'octubre de 1917 al número 14 del carrer de la Barrera, can Lel, de Calonge. Els seus pares eren Domènec Costart i Casas, natural de Calonge, i Carolina Moliner i Safont, natural de Vistabella del Maestrat (Castelló de la Plana).
Costart va anar a l'escola pública de Calonge. Era el capità de la colla de joves del carrer Bitller formada, entre d'altres, per Pere Caner i Estrany, Lluís Vilar i Subirana i Pere Viñals i Irla. Aquest grup de joves van crear una cabanya i mantenia guerres a cops de roc amb els nois del barri de Sant Nazari.
A principi dels anys 30 del segle xx, va entrar a la Principal de Calonge per tocar la bateria, en substitució de Josep Mercader i i Corriols. Mercader, ben segur, va ser el seu mestre, ja que ambdós vivien al mateix carrer i es dedicava a donar classes de solfeig als joves calongins. L'any 1935, Costart va ser un dels músics fundadors de l'orquestra Dimonis Jazz de Palamós, juntament amb altres calongins com Ricard Rosselló i Rotllant i Miquel Roca i Matas.
En esclatar la Guerra Civil Espanyola, Costart va integrar-se a la banda empordanesa de la columna de milicians d'ERC Macià-Companys, destinat al front d'Aragó. Va estar a Alcanyís i, després, a Barcelona, fins que la formació es va dissoldre. Costart, en comptes de tornar a casa, va decidir anar a lluitar al front com a voluntari. Va morir al front de Terol l'any 1938, segons fonts municipals.

## Referències

* ↑ Albert Vilar Massó, "Calonge, terra de músics". Girona. 2009. pp 47
* ↑ [Llibre de naixements de l'arxiu parroquial de Sant Martí de Calonge]
* ↑ Vilar Massó, Albert. "Pere Caner, l'homenot de Calonge". Girona. 2007. pp 22
* ↑ Puerto, Jordi. "Diccionari de cobles. Del segle xiv al XXI. Edita GISC/GARONUNA. Girona. 2007
* ↑ Arxiu municipal de l'Ajuntament de Calonge

## Enllaços externs

* Ajuntament de Calonge Arxivat 2013-06-23 a Wayback Machine.
* La batalla de Terol
# Teocles (poeta)

Teocles (en llatí Theocles, en grec antic Θεοκλῆς) fou un poeta grec nascut a Naxos o potser a Erètria, d'època desconeguda.
Se li atribueix la invenció del metre elegíac, però aquesta tradició sens dubte no s'ajusta a la realitat, ja que l'etimologia amb que ho justifiquen Suides i l'Etymologicum Magnum, és absurda.
Els seus versos sembla que eren de caràcter llicenciós. Probablement és el mateix Teocles que va escriure en versos ithiphallicus, segons diu Ateneu de Naucratis, que en reprodueix tres línies.

## Referències

* ↑ 2.Theocles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1030
# Campionat del Món d'Escalada

El Campionat del Món d'Escalada és la màxima competició de l'esport d'escalada a nivell mundial. És organitzat des de 1991 per la Federació Internacional d'Escalada Esportiva (IFSC), cada any parell des de 2012 i anteriorment en els anys imparells.

## Proves

Actualment es competeix en quatre proves:
* Dificultat o lead (des de 1991)
* Velocitat (des de 1991)
* Bloc o bouldering (des de 2001)
* Combinada (des del 2012)

## Edicions

| No. | Ay | Seu | País |
| I | 1991 | Frankfurt | Alemanya |
| II | 1993 | Innsbruck | Àustria |
| III | 1995 | Ginebra | Suïssa |
| IV | 1997 | París | França |
| V | 1999 | Birmingham | Regne Unit |
| VI | 2001 | Winterthur | Suïssa |
| VII | 2003 | Chamonix | França |
| VIII | 2005 | Múnic | Alemanya |
| IX | 2007 | Avilés | Espanya |
| X | 2009 | Xining | R.P. de la Xina |
| XI | 2011 | Arco | Itàlia |
| XII | 2012 | París | França |
| XIII | 2014 | Xixón (dificultat) Munic (bloc) | Espanya Alemanya |
| XIV | 2016 | París | França |
| XV | 2018 | Innsbruck | Àustria |
| XVI | 2019 | Hachiōji | Japó |
| XVII | 2021 | Moscou | Rússia |

## Medaller històric

* Actualitzat fins a Hachiōji 2019.
| 1 | Rússia | 16 | 12 | 23 | 51 |
| 2 | França | 12 | 14 | 15 | 41 |
| 3 | Àustria | 11 | 7 | 7 | 25 |
| 4 | Ucraïna | 10 | 7 | 4 | 21 |
| 5 | Eslovènia | 7 | 4 | 5 | 16 |
| 6 | Txèquia | 6 | 10 | 4 | 20 |
| 7 | R.P. de la Xina | 5 | 2 | 1 | 8 |
| 8 | Japó | 4 | 7 | 7 | 18 |
| 9 | Espanya | 4 | 4 | 0 | 8 |
| 10 | Itàlia | 4 | 0 | 1 | 5 |
| 11 | Polònia | 3 | 4 | 6 | 13 |
| 12 | Suïssa | 3 | 1 | 5 | 9 |
| 13 | Canadà | 3 | 1 | 0 | 4 |
| 14 | Estats Units | 2 | 6 | 2 | 10 |
| 15 | Bèlgica | 2 | 6 | 0 | 8 |
| 16 | Corea del Sud | 2 | 4 | 1 | 7 |
| 17 | Alemanya | 1 | 4 | 8 | 13 |
| 18 | Iran | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 19 | Kazakhstan | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 20 | Veneçuela | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 21 | Regne Unit | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 22 | Països Baixos | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 22 | Sèrbia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| | TOTAL | 96 | 96 | 98 | 290 |

## Referències

* ↑ «World Championships». [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ «Jakob Schubert y Jessica Pilz ganan el Campeonato del Mundo de Dificultad 2018». Desnivel, 10-09-2018. [Consulta: 1r abril 2020].
* ↑ «Janja Garnbret fa història al campionat del món d'escalada». NacióDigital, 21-08-2019. Arxivat de l'original el 2020-08-05. [Consulta: 1r abril 2020].
# Inaros

Inaros (en grec antic Ἰνάρως o Ἴναρος) fill de Psammític, va ser rei o cap dels grups libis a l'oest d'Egipte. Governava des de la ciutat de Mareia i probablement era nomarca.
Va iniciar la lluita contra els perses que governaven Egipte des de les seves terres a l'oest i al cap d'un temps havia aconseguit aixecar a tot Egipte en revolta, cap a l'any 461 aC segons Diodor de Sicília. L'any 460 aC va cridar als atenencs que amb 200 galeres van sortir de Xipre i van desembarcar a Memfis, on van ocupar dues terceres parts de la ciutat i van assetjar l'altra part, diu Tucídides. Segurament aquesta ocupació va anar precedida d'una gran batalla a Papremis (esmentada per Ctèsies de Cnidos i Diodor de Sicília) en la que els perses van tenir moltes baixes i va morir el príncep Aquemenes germà del rei Artaxerxes I de Pèrsia (suposadament a mans del mateix Inaros).
Un nou exèrcit persa dirigit per Megabizos, va atacar a atenencs i libis i els va derrotar i Inaros, per una traïció, va ser fet presoner i crucificat l'any 455 aC. Segons Ctèsies després de la derrota Inaros es va retirar a la ciutat de Biblos, on libis i grecs van capitular sota promesa de salvar la vida. Inaros va ser traslladat a la cort persa, i allí sota pressió d'Amitis, la mare del rei i del príncep Aquemenes, va convèncer el rei i al cap d'un temps Artaxerxes va trencar la seva paraula i va fer matar Inaros. Ctèsies atribueix la revolta posterior de Megabizos a la indignació que li va provocar aquest fet i el trencament de la seva paraula, confirmada pel rei.
El va succeir el seu fill Tannires (Thannyras), que segons Heròdot, tot i el mal que havia fet el seu pare als perses, va poder governar les tribus líbies.

## Referències

* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XI, 71
* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponès, I, 104
* ↑ Heròdot. Històries, III, 15
* ↑ Smith, William (ed.). «Inaros». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 17 gener 2022].
# Casa Vives

«Casa Vives» té aquests significats:
* Casa Vives (Barcelona), erròniament coneguda com a Casa Gironella
* Casa Vives (Begur)
* Casa Vives (Figueres)
* Casa Vives (Igualada)
* Casa Vives Català, edifici al municipi de Valls (Alt Camp)
* Casa Vives Castellet, edifici al municipi de Valls (Alt Camp)
# Fila d'Elimiotis

Fila d'Elimiotis (en llatí Phila, en grec antic Φίλα τῆς Ἐλίμειας) fou una reina de Macedònia.
Era germana de Derdes, príncep d'Elimiotis i de Macates d'Elimiotis, i va ser una de les nombroses esposes del rei Filip II de Macedònia, segons diu Dicearc de Messana.

## Referències

* ↑ 1.Phila a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 259
# Carraixet (grup musical)

Carraixet és un grup de folk en valencià-català, procedent de Tavernes Blanques (l'Horta Nord, País Valencià). El seu estil musical s'emmarca dins el moviment de la Nova Cançó.

## Història

Els orígens del grup arrenquen amb el guitarrista Lleonard Giner i Mur, fundador de l'associació Amics de la Cançó i del Col·lectiu de Músics del País Valencià, quan a principis dels anys 1970 va constituir una rondalla formada per gent jove del seu poble natal, Tavernes Blanques, a la comarca de l'Horta Nord. Per desmarcar-se del model de rondalles predominant durant el franquisme, les quals cantaven en castellà, amb cançons com ara Clavelitos, el músic i activista Rafa Arnal va proposar que el grup cantés música popular valenciana. D'aquesta forma, el febrer de 1972 el grup es va presentar en públic, amb el nom «Carraixet 72», en una primera actuació a l'Escola de Mestres Industrials de Castelló de la Plana.
L'any 1977 significa una revolució en la instrumentació del grup, tradicionalment format per instruments de corda. En aquell any comencen a introduir-se els instruments de vent que amplien les possibilitats musicals de Carraixet. Així és com inclouen al seu repertori una innovadora adaptació del pasdoble Paquito el Xocolater, tradicionalment interpretat per bandes de música. Aquest treball apareixerà al segon disc del grup (Entre col i col, ...lletuga), el 1979. El primer disc, Beure, cantar i ballar., gravat pel grup el gener de 1978, inclou cançons tradicionals de l'Horta de València.
Després de 50 anys, el 4 de novembre de 2022 tornà a actuar en el Teatre Principal de Castelló de la Plana, en el marc del festival Trovam, patrocinat per la Plataforma per la Llengua i presentat per la periodista Amàlia Garrigós. Està previst un segon concert de celebració del mig segle de vida al Teatre Principal de València el 18 de desembre, en el qual es presentarà el nou disc Carraixet 50 anys.

## Discografia

* Beure, cantar i ballar (1978)
* Entre col i col... lletuga (1979)
* Fet a posta (1980)
* Estimem per estimar (1983)
* Ací estem (1985)
* Què sabràs tu de mi! (1992)
* Especial Pasqua (1993)
* Mareta (1995)
* Guspira (2008)
* Carraixet 50 anys

## Referències

* ↑ «Músiques d'arrel». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: abril 2013].
* ↑ Paulo Selvi, Isabel «Les musicacions de la poesia de Vicent Andrés Estellés: una aproximació sociològica». QuaDriVium, 6, 2015, pàg. 11. ISSN: 1989-8851.
* 1 2 Muñoz, Abelardo «Carraixet: l'oxigen de la música popular». Diari La Veu, 2013 [Consulta: 4 novembre 2017].
* ↑ Garrigós, Amàlia. «La bomba Carraixet». NosaltresLaVeu.cat, 27-11-2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
* 1 2 «Carraixet torna a Castelló per a celebrar els primers cinquanta anys». Vilaweb.cat, 04-11-2022. [Consulta: 7 novembre 2022].
* 1 2 Ligero, Susanna. «Carraixet, cinquanta anys de música en valencià i feminisme en família». Directa.cat, 16-12-2022. [Consulta: 16 desembre 2022].

## Enllaços externs

* «Carraixet». Myspace.
# Pieter Claesz

Pieter Claesz (Berchem, c. 1597 - Haarlem, 1 de gener de 1660) fou un pintor de l'Edat d'Or neerlandesa. Va dedicar-se principalment al gènere de la natura morta.

## Biografia

Va nàixer a Berchem, prop d'Anvers, on va ingressar al Gremi de Sant Lluc l'any 1620. Es traslladà a Haarlem l'any 1621, on va nàixer el seu fill, el pintor de paisatges Nicolaes Pieterszoon Berchem. Claesz i Willem Claeszoon Heda, qui també va treballar a Haarlem, es van erigir en els més importants exponents de l'"ontbijt" o quadre de desdejuni. Ambdós pintaven amb una paleta de colors tènues, gairebé monocromàtica i van fer del subtil tractament de la llum el seu principal mitjà d'expressió. Habitualment, Claesz tria objectes més quotidians que Heda, tot i que l'obra d'aquest últim esdevingué més acolorida i decorativa. Sovint, les natures mortes de Claesz suggereixen un propòsit al·legòric, amb calaveres que serveixen com a recordatori de la naturalesa mortal de l'home. Claesz i Heda van fundar una distingida tradició de pintura de natures mortes a Haarlem.

## Obra i influència

Claesz està registrat al Gremi de Sant Lluc de Haarlem com mestre del seu fill, Nicolaes Berchem, l'any 1634, però Nicolaes s'estimava més la pintura de paisatge que la de les natures mortes, i després d'un viatge per Itàlia esdevingué famós com a paisatgista, tot i que també va ser conegut pel seu talent musical. A més del seu fill, Claesz va ser mestre d'Evert van Aelst, Floris van Dyck, Christian Berentz, Floris van Schooten i Jan Jansz Treck.
* Natura morta (1633)
* Natura morta, Vanitas
* Natura morta d'arengs
* Vanitas
* Vanitas

## Referències i notes

* 1 2 Entrada sobre Pieter Claesz a l'Institut d'Història de l'Art dels Països Baixos
* National Gallery of Art. Arxivat 2007-04-16 a Wayback Machine.
# Teocles

Teocles és el nom dels següents personatges:
* Teocles de Lacedemònia, escultor grec
* Teocles (poeta), poeta grec
* Teocles, explorador de Calcis del segle vii aC