OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vapor Blasco de Garay (1846)

El Blasco de Garay va ser un vaixell de paletes amb buc de fusta de l'Armada Espanyola, construït a drassanes angleses el 1845. Va rebre el seu nom en honor de Blasco de Garay, marí i inventor espanyol, que el 1543 va dissenyar una màquina de vapor per propulsió naval.

## Historial

Va arribar a Ferrol el 17 d'abril de 1846 procedent d'Anglaterra, juntament amb els vapors de rodes Vulcano i Vigilant i la corbeta de vela Villa de Bilbao.
El 12 agost de 1846, va ser constituïda una divisió al comandament del capità de navili José María de la Cruz, amb objectiu d'exercitar a les dotacions en creuers sobre les costes de Galícia i Portugal. El Blasco de Garay hi va ser assignat fins que es va dissoldre aquesta divisió el 17 de novembre de 1847.
Els disturbis produïts a Itàlia pels intents d'unificació i la proclamació de la República Romana havien despullat el papa dels seus béns temporals. El president del consell de ministres, Narváez, amb el suport d'Àustria, França i les Dues Sicílies, va ordenar la formació d'un exèrcit i despatxar una expedició a Roma.
El 7 de gener de 1849 va salpar del port de Cadis una esquadra al comandament del brigadier José María Bustillo, formada per la fragata Cortés (insígnia), les corbetas Villa de Bilbao , ferrolà i Mazarredo , el bergantí Volador i els vapors de rodes Blasco de Garay , Colom , Castella i León , que transportaven a 4.900 homes del 3r batalló de Granaders, 3r batalló del Rei, 1º batalló de la Reina Governadora, dos batallons del Regiment Sant Marçal, el 7è de caçadors de Chiclana, una companyia d'enginyers, dues bateries d'artilleria muntada i una secció de cavalleria, al comandament del tinent general Fernando Fernández de Còrdova i del seu segon al mariscal de camp Francesc de Lersundi, en suport de la Santa Seu, la qual va tornar el març de l'any següent, un cop restablerta l'autoritat pontifícia.
El 1858 formava part de l'esquadra de Cuba, composta pels següents vaixells:
* Navío Reina Isabel II
* Fragata: Esperança , Bailén , Cortés i Berenguera
* Bergantins: Habanero , Pelayo , Valdés , Alsedo , Galiano i Nervión
* Goletes: Isabel II , Juanita , Cristina i Isabel Francisca
* Pailebot Churruca
* Vapors de rodes: Francesc d'Assís , Colom , Blasco de Garay , Hernán Cortés , Lleó , Don Joan d'Àustria , Comte de Venadito , Guadalquivir , Neptú i General Lezo
* Tres transports.
El 1859 el vapor Blasco de Garay va ser enviat a La Guaira com a resposta a les matances d'espanyols a Veneçuela.
Va intervenir el 1861 en operacions a Santo Domingo, durant el període pertanyia a Espanya. Posteriorment, entre 1861-1862, va participar en l'expedició a Mèxic, com a part de l'esquadra que manava el general Joaquín Gutiérrez de Rubalcava, comandant general de l'Apostadero de l'Havana.
Amb motiu de la Guerra Russo-Turca de 1878, va ser destacat a Orient.
Figurava com desarmat en l'estat general de l'Armada de 1885.

## Referències

* ↑ - topete.htm Juan Bautista Topete [Consulta: 5 agost 2008].
* ↑ Madrid: De la nit de Sant Daniel a la Caserna de San Gil. Ministeri de Defensa [Consulta: 5 agost 2008]. Arxivat 10 April 2008$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Vapor Colón

El vapor Colón va ser un vaixell de vapor de l'Armada Espanyola amb buc de fusta i propulsat mitjançant rodes laterals, construït a Londres a mitjans de 1849, i que va prestar servei fins a 1882. El seu bessó, el Pizarro, es va enfonsar a l'oceà Atlàntic.
El seu buc, que era totalment de fusta, va ser construït el 1849 a les drassanes Loftus & Wigram de Londres amb un preu de 4.327 rals. Poc després d'entrar en servei, va ser destinat a la Divisió Naval que operava a Itàlia en suport del Papa. el 1850 se li va destinar a la flota de les Antilles, amb base a l'Havana on va arribar el dia 7 de setembre. Fins a 1855 va estar destinat a l'Havana o San Juan de Puerto Rico.
El 1855 va tornar a la Península i se li va destinar a tasques de correu entre les colònies del Carib i Espanya. Després de participar en la guerra contra el Marroc el 1860, se li va enviar de nou a Itàlia per protegir els interessos espanyols durant la caiguda del Regne de les Dues Sicílies a mans de Garibaldi.
Juntament amb el vapor de rodes León, va ser destinat de nou a aigües caribenyes. Va arribar a Sant Joan el 27 d'octubre de 1863, transportant al 2n Batalló d'infanteria de marina fins a Puerto Rico. El Colom va romandre al Carib fins que el 1866 va ser destinat a l'esquadra de l'Atlàntic sud amb base a Montevideo (Uruguai). Aquesta esquadra va ser creada per protegir el tràfic mercant espanyol amb Amèrica del Sud durant la Guerra hispanosudamericana contra Xile i el Perú, i després va tornar a la península. El 1868, i quan viatjava a bord l'almirall Pavia, va ser capturat per la fragata blindada Vitória, que s'havia unit a la causa del general Joan Prim i Prats.
Al comandament del capità de navili José Ruiz Higuera, va participar amb l'esquadra governamental, al comandament de l'almirall Miguel Lobo y Malagamba, a la batalla de Portmán contra l'esquadra cantonalista de 1873.
Va prendre part en la Tercera Guerra Carlina amb l'esquadra comandada pel tinent de navili Victoriano Sánchez Barcáiztegui, que va morir a bord durant un atac de les bateries carlistes de Mutriku el 24 de maig de 1875.
Va ser desarmat i donat de baixa el 1882.

## Referències

* ↑ Vicuña Mackenna, Benjamín. Historia de la guerra de Chile con España (de 1863 a 1866) (en castellà). Impr. "Victoria" de H. Izquierdo i ca., 1883, p. 470.
* ↑ Coello Lillo, Juan Luis; Rodríguez González, Agustín Ramón. Buques de la Armada Española a través de la Fotografía (en castellà), 2001, p. 31. ISBN 978-84-95088-37-6.
* ↑ Pérez Crespo, Antonio. El Cantón Murciano. Academia Alfonso X el Sabio, D.L. 1990, 1990. ISBN 0870219073.
* ↑ Lledó Clarabuig, José. Buques de vapor de la Armada española: del vapor de ruedas a la fragata acorazada, 1834-1885 (en castellà). Agualarga, 1998, p. 62.
# Unitat Nachson

La Unitat Nachson (en hebreu: יחידת נחשון) és el braç operatiu del Servei de Presons de l'Estat d'Israel. La unitat va ser establerta en 1973, i serveix com la unitat central per a l'observació dels presoners, les intervencions operatives i la seguretat. Les tasques de la unitat inclouen, entre altres: escortar als presoners i els detinguts des d'una instal·lació d'empresonament fins a un altre lloc, i intervenir durant esdeveniments irregulars que puguin tenir lloc per establir l'ordre i la seguretat. La unitat ajuda a conduir cerques àmplies dins de les presons per trobar armes, drogues, informació, notes, explosius, telèfons mòbils, targetes SIM, i qualsevol informació sobre possibles atemptats terroristes enemics. La unitat també ha de garantir la seguretat dels membres del personal del servei de presons que han estat amenaçats (ells i les seves famílies) lliura presoners a països estrangers com a part dels acords internacionals d'extradició de presoners, escorta als detinguts cap als tribunals i s'encarrega de mantenir la seguretat de la sala del tribunal, i fins i tot escorta a presos perillosos en les seves visites domèstiques i quan surten de la presó per rebre tractament mèdic. Els membres de la unitat Nachshon escorten al voltant de 1.800 presoners, criminals i terroristes diàriament en els vehicles de la unitat, això dona com a resultat una xifra anual de 390.000 presoners.
La unitat disposa de centenars de vehicles operacionals especialment dissenyats, des d'autobusos fins a camions passant per motocicletes, tots ells estan adaptats per escortar als presoners. Els vehicles serveixen com a presons mòbils, transportant a un sector violent i perillós de la societat que és molt probable que intenti escapar. Aquests vehicles poden funcionar punt de dia com de nit i poden arribar a qualsevol lloc del país. La unitat Nachshon es divideix en 3 brigades repartides per tot el país (el nord, el centre i el sud), i que estan sota el comandament de la caserna general de la unitat.

## Referències

* ↑ www.gov.il/en IPS Special Units.
# Unitat Municipal 9

Unitat Municipal 9 (UM9) és un partit polític d'àmbit local, de Sant Pere de Ribes (Garraf). Actualment està vinculat amb les Candidatura d'Unitat Popular.

## Història

La seva història es remunta en les eleccions municipals de 1979, les primeres celebrades després del franquisme. En aquestes primeres eleccions, es crea una agrupació d'electors que aglutina el BEAN, el PSUC, PT, CCOO i independents. ERC també hi dona suport. El cap de llista fou Xavier Garriga i Cuadras, investit alcalde després que la candidatura guanyés les eleccions.
El 1987 UM9 va aconseguir la majoria absoluta. El 1991, ERC no va continuar donant suport a UM9 i va crear una candidatura. UM9 va empatar a 7 escons amb el PSC, quedant en segona posició, perdent l'alcaldia i quedant-se a l'oposició durant quatre anys. El 1995, Iniciativa per Catalunya, com a successora del PSUC, retira el seu suport a UM9. Aquest cop UM9 torna a empatar a 7 amb el PSC, però guanyant en vots, i Xavier Garriga torna a ser alcalde.
L'any 1995 es registra com a partit polític, deixant de ser una agrupació d'electors. El 2013, a mitjans de legislatura, el socialista Josep Antoni Blanco dimiteix de l'alcaldia. Al ple d'elecció d'alcalde, UM9, CiU-ViA i ICV arriben a un pacte que dona l'alcaldia a Anna Gabaldà, candidata d'UM9. El pacte proposava que UM9 i CiU-ViA es repartissin l'alcaldia durant la resta de legislatura. Així doncs, Lluís Giralt va substituir a Anna Gabaldà al juliol del 2014.

## Resultats electorals

| Any eleccions | Vots | % vots (posició) | Regidors | +/- |
| 1979 | 1.362 | 34,2 (1) | 5 / 13 | |
| 1983 | 2.131 | 44,3 (1) | 8 / 17 | 3 |
| 1987 | 2.661 | 48,1 (1) | 9 / 17 | 1 |
| 1991 | 2.204 | 37,1 (2) | 7 / 17 | 2 |
| 1995 | 3.145 | 38,1 (1) | 7 / 17 | = 0 |
| 1999 | 2.970 | 34,3 (2) | 7 / 21 | = 0 |
| 2003 | 2.225 | 22,5 (2) | 5 / 21 | 2 |
| 2007 | 1.734 | 19,2 (2) | 4 / 21 | 1 |
| 2011 | 1.897 | 20,5 (3) | 5 / 21 | 1 |
| 2015 | 1.939 | 18,0 (3) | 4 / 21 | 1 |

## Referències

* ↑ Fernández, David. Cop de CUP. Columna Edicions. ISBN 9788466414609.
* ↑ «Arxiu electoral de Sant Pere de Ribes. Eleccions municipals, 1991».
* ↑ «Arxiu electoral de Sant Pere de Ribes. Eleccions municipals, 1995».
* ↑ «Registre de partits polítics». Arxivat de l'original el 2017-09-30. [Consulta: 15 maig 2015].
* ↑ «Anna Gabaldà, nova alcaldessa de Sant Pere de Ribes (vídeo del ple)». EixDiari. [Consulta: 15 maig 2015].
* ↑ «Arxiu electoral de Sant Pere de Ribes». [Consulta: 18 maig 2015].
# Unitat Nacional (Uruguai)

Unitat Nacional (UNA) és un sector polític del Partit Nacional de l'Uruguai.
Creat per l'expresident Luis Alberto Lacalle l'any 2008 amb la idea de generar un nou corrent de pensament i d'acció política de cara a les eleccions de 2009. Inclou elements de l'herrerisme i del wilsonisme, els quals van decidir unificar les seves forces.
Entre els seus militants més destacats cal mencionar a l'exvicepresident Gonzalo Aguirre Ramírez, antic líder de Renovació i Victòria (RiV).
Cap a l'agost del 2008, les enquestes van mostrar un clar repunt de Lacalle a la interna nacionalista. Com a resultat, va ser elegit candidat presidencial a les primàries pel seu partit.

## Referències

* ↑ Lacalle: "Concordia, fraternidad y unidad nacional" ante "otro tiempo" - larepublica.com.uy (castellà)
# UCI Oceania Tour 2009-2010

L'UCI Oceania Tour 2009-2010 és la sisena edició de l'UCI Oceania Tour, un dels cinc circuits continentals de ciclisme de la Unió Ciclista Internacional. Està format per cinc proves, organitzades entre l'11 d'octubre de 2009 i el 31 de gener de 2010 a Oceania.
La victòria fou per l'australià Michael Matthews, vencedor també del Campionat del món en ruta sub-23.

## Calendari de les proves
### Octubre de 2009

| Data | Cursa | Cat. | Vencedor | Equip |
| 11-17 | Herald Sun Tour | 2.1 | Bradley Wiggins | Garmin-Slipstream |

### Novembre de 2009

| Data | Cursa | Cat. | Vencedor | Equip |
| 2-7 | Tour de Southland | 2.2 | Heath Blackgrove | Zookeepers-Cycle Surgery |
| 13 | Campionat d'Oceania de contrarellotge | CC | Drew Ginn | Austràlia |
| 15 | Campionat d'Oceania en ruta | CC | Michael Matthews | Austràlia |

### Gener de 2010

| Data | Cursa | Cat. | Vencedor | Equip |
| 27-31 | Tour de Wellington | 2.2 | Michael Torckler | Cardno Team |

## Classificacions finals

| Classificació individual Pos Ciclista Equip Punts 1. Michael Matthews (AUS) *Team Jayco-Skins235 2. Thor Hushovd (NOR)Cervélo TestTeam200 3. Jonathan Cantwell (AUS)Fly V Australia95 4. Jack Bauer (NZL)Endura Racing93 5. Heath Blackgrove (NZL)-85 6. Yukiya Arashiro (JPN)BBox Bouygues Telecom80 7. Matt Marshall (NZL) *-70 8. John Degenkolb (GER) *Thüringer Energie70 9. Romain Feillu (FRA)Vacansoleil70 10. Taylor Phinney (USA) *Trek Livestrong sub-2360 *: Ciclista de menys de 23 anys | Classificació per equips Pos Equip País Punts 1.Team Jayco-Skins Austràlia267 2.Fly V Australia Austràlia248 3.Cervélo TestTeam Suïssa206 4.Endura Racing Regne Unit93 5.BBox Bouygues Telecom França83 6.Drapac Porsche Austràlia79 7.Thüringer Energie Alemanya78 8.Vacansoleil Països Baixos73 9.Trek Livestrong sub-23 Estats Units65,66 10.SpiderTech-Planet Energy Canadà40 |
| Classificació per països Pos País Punts 1. Austràlia1.281 2. Nova Zelanda548,48 | Classificació per països sub-23 Pos País Punts 1. Austràlia605,5 2. Nova Zelanda199,16 |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-07-06 a Wayback Machine. (anglès) (francès)
* Calendari de les curses del 2009-2010 Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. al web de la Unió Ciclista Internacional
# Unió Popular Hongaresa

Unió Popular Hongaresa (hongarès: Magyar Népi Szövetség, MNSz; romanès: Uniunea Populară Maghiară, UPM) fou un partit polític dels hongaresos de Romania d'ideologia esquerrana, actiu entre 1934 i 1953. Fins a 1944 fou anomenat Unió de Treballadors Hongaresos de Romania (Magyar Dolgozók Országos Szövetsége o Uniunea Oamenilor Muncii Maghiari din România, generalment conegut amb l'acrònim MADOSZ).
El setembre de 1932 una facció del Partit Magyar va crear un moviment dissident al voltant del setmanari de Cluj-Napoca Fálvak Nepe ("Lumea satelor" o "El món dels pobles"). En juny de 1933, aquest moviment es transformà en Oposició Magiar (Opoziţia Maghiară), el lideratge de la qual incloïa membres del Partit Comunista Romanès (PCR). Els comitès locals de l'Oposició organitzats al voltant de la revista de Cluj Nepákarat ("Voinţun poporului" o "La voluntat del poble") a començaments de setembre de 1933, van convertir-se en comitès del nou MADOSZ.
La MADOSZ es creà formalment el 20 d'agost de 1934 a Târgu Mureş. El programa de partit exigia defensar la pagesia dels alts impostos, la fi dels abusos contra els productors de raïm, combatre plegats amb els treballadors romanesos ètnics en demandes específiques, i respecte per les llibertats i drets democràtics. Sándor Szepesi serà el seu president de 1934 a 1937, mentre Kurkó Gyàrfás ho fou de 1937 a 1938. Altres membres notables foren Imre Gál, Lajos Mezei, Ió Vincze i László Bányai. D'abril a novembre de 1934, la seva publicació oficial era Székelyföldi Néplap ("Gazeta populară din secuime" o "Gaseta Popular Székely").
MADOSZ es trobava sota la influència del PCR. En la caiguda de 1934, va crear comitès d'acció per a entrenar en rebel·lió tota la població sencera de la vall de Ghimeş Vall, una acció que contra l'estat romanès. Va col·laborar amb les organitzacions formades pels comunistes, i es declarà contrària al feixisme i a l'irredentisme de Miklós Horthy. Com tots altres partits polítics romanesos, MADOSZ va ser dissolta en 30 de març de 1938.
Després del cop d'estat del rei Miquel I de Romania el 23 d'agost de 1944, nombrosos seguidors d'Horthy va entrar a la MADOSZ. Sota l'escut protector de democràcia, van emprendre moltes accions desestabilitzadores, particularment a Transsilvània. El 16 d'octubre de 1944 se celebrà la Conferència de Brașov i la MADOSZ es transformà en Unió Popular Hongaresa, que reconeixia el paper primordial del PCR. Va obtenir 29 escons a les eleccions legislatives romaneses de 1946. El partit va donar suport als governs formats des del 6 de març de 1945 cap endavant, demanant l'autogovern de la minoria hongaresa. Es va dissoldre en 1953.

## Bibliografia

* Enciclopedia partidelor politice din România, 1859-2003, Editura Meronia, Bucharest 2003, ISBN 973-8200-54-7
# Urgula

Urgula (en rus: Ургула) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 201 habitants. Pertany al districte rural d'Agvali.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Urgellia

Urgellia, amb el subtítol Urgellia: Anuari d'estudis històrics dels antics comtats de Cerdanya, Urgell i Pallars, d'Andorra i la Vall d'Aran és una revista d'història editada des de l'any 1978 pel Bisbat d'Urgell i la Societat Cultural Urgellitana.
Urgellia es publica en llengua catalana. Té com a finalitat donar a conèixer la història religiosa, cultural, artística i institucional de les comarques que formen part del bisbat d'Urgell i d'aquelles altres que li pertanyien en el passat fins a la seva incorporació a altres diòcesis. Els volums publicats són d'una extensió aproximada de 500 pàgines, i comprenen estudis monogràfics, documents, inventaris de manuscrits, incunables o llibres rars, i catàlegs de museus, esglésies, monuments i obres d'art. La història d'Urgellia va començar el 1977, un any abans de sortir el primer volum publicat. L'aleshores bisbe Joan Martí i Alanis va creure convenient contribuir al coneixement de la història del Bisbat d'Urgell, atresorada als seus arxius, i posar-la a l'abast del poble. Naixia, amb aquest propòsit, la Societat Cultural Urgel·litana, sota la direcció d'un insigne historiador, monjo de Montserrat, de seixanta anys, el pare Cebrià Baraut i Obiols, fill de cal Roca del Vilar de Cabó. Cebrià Baraut i Obiols va dirigir els primers catorze volums, fins al 2001, el director d'Urgellia, i entre els seus redactors i col·laboradors més destacats cal esmentar Carme Batlle i Gallart, Prim Bertran i Roigé, Manuel Riu i Riu, Enric Moliné i Coll i Benigne Marquès i Sala. Precisament, Carme Batlle també ha exercit com a directora al costat de mossèn Benigne Marquès, arxiver del Bisbat d'Urgell, que ho feu com a secretari.

## Referències

* 1 2 3 Camiade Boyer, Martina «Urgellia». Diccionari enciclopèdic d'historiografia catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 4 juliol 2020].
* ↑ Bonnassie, Pierre «Une nouvelle revue : Urgellia, Anuari d'estudis historics dels antics comtats de Cerdanya, Urgell i Pallars, d' Andorra i la Vall d' Aran, I, 1978». Annales du Midi: revue de la France méridionale, Tom 91, Núm. 143, 1979, pàg. 346. ISSN: 0003-4398 [Consulta: 5 juliol 2020].
* 1 2 Pasques, Jordi «'Urgellia', quaranta anys d'història. És un tresor amb ja moltes i moltes pàgines de la millor historiografia dels darrers 1.000 anys de gestes de la part muntanyenca, ‘ergo’ pirinenca, del Bisbat d'Urgell». Diari d'Andorra, 15-09-2018 [Consulta: 5 juliol 2020].
# Utxesa

Utxesa és una entitat del municipi de Torres de Segre, al Segrià, a 5 km al sud del seu cap, a la riba de l'embassament d'Utxesa o de Secà, nodrit per les aigües del canal de Seròs.
Restes de la torre sarraïna dita de Burgxesa.

## Referències

* La Gran Enciclopèdia en Català pag. 15.422. Edicions 62
# Virbalis

Virbalis ( escoltar (?·pàg.)) és una ciutat del districte municipal de Vilkaviškis al Comtat de Marijampolė (Lituània). Es troba a 12 km a l'oest de la ciutat de Vilkaviškis.
S'esmenta sovint en la història, així com en la literatura moderna. Era el lloc de la formació de la Confederació Wierzbołów de Paweł Jan Sapieha el 1655 durant el Diluvi (part de la Segona Guerra del Nord). Més tard va ser la primera estació de diligències i més tard la primera estació de tren, a l'Imperi Rus en sortir d'Alemanya.
Quan en 1861 una branca de ten Sant Petersburg - Varsòvia va ser construït a partir de Vílnius a la frontera de Prússia, on es va vincular a la línia de Ferrocarril de l'Est de Prússia, l'estació russa fronterera prop de la localitat de Kybartai va ser anomenat pel veïnatge a la ciutat de Verzhbolovo. Mentrestant Kybartai s'havia convertit en una ciutat més gran que Virbalis, i l'estació fronterera amb Lituània avui en dia també s'anomena Kybartai. L'estació alemanya del ferrocarril de l'est de Prússia al costat occidental de la frontera era Eydtkuhnen, que avui és l'estació de la frontera russa i s'anomena Chernyshevskoye.

## Referències

* ↑ «Virbalis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Vaudeville-le-Haut

Vaudeville-le-Haut és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 67 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vaudeville-le-Haut era de 67 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 27 habitatges, 21 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 26 eren cases i 1 era un apartament. Dels 21 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 5 en tenien quatre i 15 en tenien cinc o més. 14 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vaudeville-le-Haut el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 39 persones, 25 eren actives i 14 eren inactives. De les 25 persones actives 23 estaven ocupades (14 homes i 9 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 14 persones inactives 3 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 1 d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un guixaire pintor.
L'any 2000 a Vaudeville-le-Haut hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vaudeville-le-Haut a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vaudeville-le-Haut a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.