OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adidas Jabulani

L'Adidas Jabulani (que significa "celebrar" en zulu) és la pilota de futbol oficial de la Copa del Món de Futbol de 2010 i, tal com es dedueix del nom, fou confeccionada per l'empresa Adidas.
Els 11 colors del la pilota d'Adidas són un reflex simbòlic dels 11 jugadors de cada equip, dels 11 idiomes oficials de Sud-àfrica i de les 11 comunitats sud-africanes que donaran la benvinguda al món del primer Mundial de futbol que té lloc a Àfrica. Té un rodonesa exacta, gràcies a vuit panells 3D modelats de forma esfèrica.
La pilota també va ser utilitzada al Campionat del Món de Clubs de futbol 2009 als Emirats Àrabs Units, i una versió especial de la pilota, l'Angola Jabulani, a la Copa d'Àfrica de Nacions 2010. També va ser utilitzada a la Premier Soccer League 2009-10 i la Copa Nedbank 2010 de Sud-àfrica, el Torneig de Clausura de l'Argentina, la Bundesliga 2009-10 d'Alemanya, així com a la Major League Soccer 2010 dels Estats Units amb els colors blau i verd que representen el campionat.
Va ser presentada per David Beckham a Ciutat del Cap, Sud-àfrica el 4 de desembre de 2009, durant la cerimònia de sorteig dels grups que disputaran la primera fase del campionat.

## Enllaços externs

* Jabulani al lloc web de la FIFA Arxivat 2013-12-13 a Wayback Machine.
* Jabulani al lloc web d'Adidas Arxivat 2009-12-12 a Wayback Machine.
# Clavicembalista

Un clavicembalista o clavecinista és un músic que interpreta obres al clavicèmbal. En l'època barroca els clavecinistes els noms dels quals han arribat fins als nostres dies eren també compositors. El clavecinista en principi també interpreta obres en altres instruments de teclat i cordes polsades, com el virginal; alguns també interpreten altres instruments de teclat com ara l'orgue (Gustav Leonhardt), el fortepiano (Andreas Staier), o fins i tot el piano.
Després de l'oblit de l'instrument al segle xix, al començament del segle xx es recupera la interpretació al clavicèmbal, especialment gràcies a la pianista Wanda Landowska, que s'hi dedicà de forma exclusiva; malgrat tot, interpretava sobre un clavicèmbal «modern» construït per Pleyel, molt basat en els grans pianos de l'època i que tenia poc a veure amb els clavicèmbals del segle xviii, amb un so molt més metàl·lic i sorprenentment feble. Fou a partir dels anys 1950, amb els estudis del clavecinista i organista Gustav Leonhardt, que es començà a recuperar la interpretació de l'instrument tal com es feia al barroc, moment que coincideix amb la recuperació de la tècnica de construcció de clavecins seguint els models barrocs.
A continuació presentem una llista no exhaustiva de clavecinistes destacats del segle xx i XXI:
* Rinaldo Alessandrini
* Olivier Baumont
* Laurence Boulay
* Claudio Brizi (també organista)
* Jean-Patrice Brosse
* Emer Buckley
* Roberto Carnevale
* Elisabeth Chojnacka (clavecí modern)
* Jesper Christensen
* William Christie
* Graziella Concas
* Alan Curtis (clavicembalista)
* Thurston Dart
* Richard Egarr
* Huguette Dreyfus
* Céline Frisch
* Kenneth Gilbert
* Huguette Grémy-Chauliac
* Pierre Hantaï
* Brigitte Haudebourg
* Siebe Henstra
* Christopher Hogwood
* Pappas Iakovos
* Rolf Junghanns
* Ralph Kirkpatrick
* Charles Koenig
* Robert Kohnen
* Ton Koopman
* Dom André Laberge
* Mireille Lagacé
* Wanda Landowska (clavecí modern)
* Françoise Lengellé
* Gustav Leonhardt (també organista)
* Harold Lester
* Alessandro de Marchi
* Mitzi Meyerson
* Oscar Milani
* Davitt Moroney
* Hervé Niquet
* Guy Penson
* Trevor Pinnock
* Réjean Poirier
* Rafael Puyana
* Blandine Rannou
* Mario Raskin
* Yves Rechsteiner (també organista)
* Scott Ross (també organista)
* Christophe Rousset
* Zuzana Ruzickova
* Skip Sempé
* Andreas Staier
* Laurent Stewart
* Armin Thalheim
* Colin Tilney
* Anneke Uittenbosch
* Bob van Asperen
* Aimée van de Wiele
* Jos van Immerseel
* Blandine Verlet
* Robert Veyron-Lacroix
* Jori Vinikour
* Helmut Walcha
* Kenneth Weiss
* Aline Zylberajch
* Jean Rondeau

## Referències

* ↑ «ésAdir > clavicembalista». [Consulta: 31 desembre 2018].
* ↑ «Clave (instrumento musical de teclado) - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 11 juliol 2019].
* ↑ «Scott Ross – Rebel with a cause and legendary harpsichordist» (en anglès), 01-06-2018. [Consulta: 11 juliol 2019].
* ↑ France-Presse, Agence «Harpsichordist Zuzana Ruzickova, who survived three Nazi camps, dies at 90» (en anglès). The Guardian, 28-09-2017. ISSN: 0261-3077.
# Delaware

* Aquest article tracta sobre l'estat dels EUA. Si cerqueu la tribu d'amerindis, vegeu «lenapes».
Delaware és un dels 50 estats dels Estats Units. És el sisè estat menys poblat del país, només superat per Dakota del Sud, Alaska, Dakota del Nord, Vermont i Wyoming, i el segon estat més petit en extensió territorial. Sols Rhode Island té menys superfície.
Delaware és un gran centre financer. Més de 200.000 empreses tenen la seu en aquest estat perquè les seves lleis beneficien les companyies que la hi instal·len.
És conegut com el "Primer estat" perquè va ser la primera colònia, de les tretze Colònies que es van revoltar contra el Regne de la Gran Bretanya, a signar la Constitució dels Estats Units. La ratificació es va esdevenir el 7 de desembre de 1787. Va formar part de les Colònies Mitjanes. Segons el cens dels EUA de l'any 2000, hi vivien 6.182 amerindis nord-americans (0,9%). Per tribus, les principals són els cherokees (1.134), els nanticoke (662), els lenapes (285), els blackfoot (206) i els iroquesos (125). També hi viuen canadencs i llatinoamericans (407).

## Història

Abans de l'arribada dels primers exploradors europeus la regió ja era habitada per dues tribus de nadius americans: els delaware i els nanticoke. El primer a descobrir el territori va ser Henry Hudson, el 1609.
Durant la Guerra Civil dels Estats Units, Delaware va voler pertànyer a la Unió, tot i que la majoria de la població era de la Confederació.

## Referències

* ↑ McCusker, John J.; Menard, Russell R. The Economy of British America, 1607-1789 (en anglès). University of North Carolina Press, 1991.

## Vegeu també

* Llista de comtats de Delaware
# Eristalis

Eristalis és un ampli gènere de dípters braquícers de la família Syrphidae. Una espècie molt comuna d'aquest gènere és Eristalis tenax. Són pol·linitzadors, i les seves larves són aquàtiques, i respiren amb un llarg sifó. Els adults, totalment inofensius, mimetitzen les abelles.

## Taxonomia

El gènere Eristalis inclou 284 espècies, entre las que destaquen:
* Eristalis abusiva
* Eristalis alleni
* Eristalis alpina
* Eristalis anthophorina
* Eristalis arbustorum
* Eristalis barda
* Eristalis brousii
* Eristalis cryptarum
* Eristalis cyatheus
* Eristalis dimidiata
* Eristalis fenestrata
* Eristalis flavipes
* Eristalis fraterculus
* Eristalis gatesi
* Eristalis gomonojunovae
* Eristalis hirta
* Eristalis horticola
* Eristalis intricaria
* Eristalis jugorum
* Eristalis latifrons
* Eristalis lunata
* Eristalis marfax
* Eristalis nemorum
* Eristalis obscura
* Eristalis oestracea
* Eristalis picea
* Eristalis precipua
* Eristalis reflugens
* Eristalis rossica
* Eristalis rupium
* Eristalis saphirina
* Eristalis saxorum
* Eristalis seniculus
* Eristalis similis
* Eristalis stipator
* Eristalis tecta
* Eristalis tenax
* Eristalis transversus
* Eristalis tricolor

## Referències

* ↑ «IRMNG - Eristalis Latreille, 1804». [Consulta: 14 maig 2022].
# Anys potencials de vida perduts

Els anys potencials de vida perduts (APVP) és un càlcul estimat dels anys que una persona hauria viscut si no haguera mort prematurament. Té en compte l'esperança de vida d'una determinada cohort. Té per objecte estimar el cost social i econòmic de l'impacte d'aquestes morts sobre una determinada població. Un altre indicador estadístic usat i relacionat amb aquest és el d'anys potencials de vida perduts per discapacitat que quantifica aquelles patologies que, tot i no causar la mort dels individus, redueixen la qualitat de vida d'aquestes persones. Segons una projecció del publicada el 2008 les malalties o lesions causants d'anys de vida perduts per discapacitat mundials l'any 2020 serien:
* Cardiopatia isquèmica
* Depressió major unipolar
* Accidents de trànsit
* Accidents vasculars cerebrals
* Malaltia pulmonar obstructiva crònica
* Infeccions respiratòries baixes
* Tuberculosi
* Guerra
* Malalties diarreiques
* VIH

## Referències

* ↑ Gardner JW; Sanborn JS. «Years of potential life lost (YPLL)--what does it measure?». [Consulta: 14 desembre 2006].
* ↑ James F. McKenzie, R. R. Pinger i Jerome Edward Koteck, An introduction to community health, p.78 Jones & Bartlett Learning, 2008 (anglès)

## Enllaços externs

* GHDX (Global Health Data Exchange)
# Molsa gegant

La molsa gegant (Dawsonia superba) és una espècie de briòfit de la família Polytrichaceae que es distribueix a Nova Zelanda, Austràlia i Nova Guinea. El nom del gènere, Dawsonia, és en honor del botànic Dawson Turner. L'epítet específic, superba, vol dir en llatí 'bell, meravellós'. És la molsa més grossa del món, alguns exemplars n'arriben a fer 75 cm d'alt.

## Descripció

Els espècimens de Dawsonia superba aporten les molses més grosses i robustes del món; encara que poden fer 75 cm d'alt, rarament passen dels 30 cm. La llargada pot ser de 60 cm. Cada planta té una tija central llenyosa i erecta envoltada per petites fulles linears, excepte en la base i en les plantes que “fructifiquen” una càpsula terminal robusta amb un peristoma cotonós. A diferència de la majoria de les molses, la tija té un eix especialitzat, que és conductor d'aigua. La pluja dispersa aquesta molsa. Forma petites colònies al sotabosc dels boscos humits.

## Referències

* ↑ Teara.govt.nz

## Enllaços externs

* Foto de Dawsonia superba Arxivat 2007-06-07 a Wayback Machine..
# 200

* Aquest article tracta sobre l'any. Si cerqueu el nombre, vegeu «Nombre 200».
El 200 (CC) fou un any de traspàs començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* Batalla de Guandu, tingué lloc al riu Groc durant el preludi del període dels Tres Regnes de la història xinesa.

## Referències

* ↑ «China Detail. Battle of Guandu». Arxivat de l'original el 2008-08-21. [Consulta: 13 setembre 2011].
# Taenita

La taenita és un mineral de la classe dels aliatges. El seu nom deriva del grec ταινία que significa "banda, llaç".

## Característiques

La taenita, de fórmula (Fe, Ni), és un mineral que es troba de manera natural al planeta Terra principalment en meteorits de ferro. És un aliatge de ferro i níquel, amb el níquel en una proporció d'entre el 20% i el 65%. La taenita és un component principal dels meteorits de ferro. Es troba en bandes alternant amb el mineral kamacita formant un patró de Widmanstätten on l'ataxita és el constituient dominant.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la taenita pertany a «01.AE: Metalls i aliatges de metalls, família ferro-crom» juntament amb els següents minerals: vanadi, molibdè, crom, ferro, kamacita, tungstè, tetrataenita, antitaenita, cromferur, fercromur, wairauïta, awaruïta, jedwabita i manganès.

## Formació i jaciments

Es troba en els cossos serpentins massius, com a partícules en sorres de plaer, i en masses que donen poques pistes sobre el seu origen, que el més probable és que sigui hidrotermal, igni o metamòrfic. Sol trobar-se associada a altres minerals com: kamacita, grafit, cohenita, moissanita, schreibersita, troilita, daubreelita, oldhamita i d'altres minerals de meteorits.
Algunes localitats on d'han trobat meteorits amb taenita, són:
* Cràter de Campo del Cielo, a l'Argentina.
* Henbury Meteorites Conservation Reserve, a Austràlia.
* Canyó Diablo, a Arizona.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita al meteorit de Nulles, una condrita ordinària recollida en aquest municipi de la comarca de l'Alt Camp l'any 1851, al meteorit de Canyelles, una altra condrita que va caure sobre Canyelles en el mes de maig de l'any 1861, i al meteorit de Quesa, un meteorit caigut l'any 1898 en aquesta localitat de la Canal de Navarrés.

## Referències

* ↑ http://rruff.geo.arizona.edu/doclib/hom/taenite.pdf Handbook of Mineralogy
* ↑ http://webmineral.com/data/Taenite.shtml Webmineral data
* ↑ «Taenita» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 març 2015].
* ↑ «Taenite» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 7 març 2015].
* ↑ Williams, C. V.; Rubin, A.E., Keil K. & San Miguel, A. «Petrology of the Cangas de Onis and Nulles Regolith Breccias: Implications for Planet Body History». Meteoritics, 20, 2, 01-06-1985, pàg. 331-345 [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ Rull, F.; Muñoz-Espadas, M. J.; Lunar, R.; Martínez-Frías, J. «Raman spectroscopic study of four Spanish shocked ordinary chondrites: Cañellas, Olmedilla de Alarcón, Reliegos and Olivenza». Philosophical Transactions of the Royal Society A: Mathematical, Physical and Engineering Sciences, 368, 1922, 13-07-2010, pàg. 3153–3166. DOI: doi:10.1098/rsta.2010.0104 [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ Buchwald, V. F. «Handbook of Iron Meteorites». University of California Press, 3, 1975, pàg. 1001-1003 [Consulta: 5 febrer 2024].
* Mason B., 1962: Meteorites. J. Wiley & Sons, New York
# Coma Engaliu

Coma Engaliu és una coma del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Rivert.
Està situada al nord-oest de Rivert, al nord del Serrat de la Rebollera i de les Cadiretes. És a l'esquerra del barranc de Palomera, i es troba amb la Coma Engavarnera just al sud de totes dues comes, on hi ha l'Espluga de Castilló.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cultura Norwood

La cultura Norwood era una subcultura o subperíode del període arcaic tardà.
La cultura Norwood era situada a la regió dels Apalatxes, una part boscosa i muntanyosa del que avui és el nord de Florida i era típica d'altres cultures arcaiques l'ús de la punta lítica i ganivets de forma triangular que mostren osques per a fixar la pedra als implements. És àmpliament acceptat que les cultures arcaiques començar a usar la llança de mà amb l'atlatl per tal de caçar animals amb més eficàcia per a obtenir roba i carn.
La diferència específica entre la cultura Norwood i altres cultures arcaiques era que elles foren les primeres a crear i utilitzar una ceràmica de fibra temperada de molsa espanyola o fils de fibra de palmetto i decorat fent impressions amb un pal en la seva superfície exterior abans de la cocció. Moltes de les cloïsses dels abocadors de la Costa del Golf daten d'aquest període arcaic però, alguns llocs han estat cobertes per l'augment del nivell del mar. Altres llocs han estat destruïts per les activitats modernes i pel desenvolupament.

## Fonts

* ↑ Kratt, Henry J., Jr.. Florida State University. The Lewis Camp Mound (8Je182), Jefferson County, Florida, 2005 [Consulta: 23 octubre 2014]. Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine.
* ↑ Wisenbacker, Michael. «Aboriginal Settlement in the Apalachee Region of Florida». Florida Geological Survey Special Publication No. 46. Global Underwater Explorers, 1998. Arxivat de l'original el 27 de juny 2012. [Consulta: 6 maig 2012].
* ↑ Carbone, Victor A. «Late Quaternary Environments in Florida and the Southeast». The Florida Anthropologist, 36, 1-2, 01-03-1983, pàg. 3–18 [Consulta: 6 maig 2012].
# +Cuñados

+Cuñados és una pel·lícula gallega del 2024 dirigida per Luis Avilés i rodada en gallec i portuguès. És la seqüela de la pel·lícula Cuñados del 2021 i és protagonitzada pels mateixos actors, Xosé Antonio Touriñán, Miguel de Lira i Federico Pérez Rey i la resta del repartiment de la pel·lícula original, com Eva Fernández, Iolanda Muíños, María Vázquez, Mela Casal, que també reprenen els mateixos papers. Es va estrenar a la Corunya el 18 d'abril del 2024. L'endemà, 19 d'abril, es va estrenar als cinemes de tota Galícia. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

La història està ambientada dos anys després dels fets de la primera pel·lícula. De nou, els tres protagonistes estan implicats en una causa penal, però aquesta vegada amb l'entroido d'Ourense com a teló de fons. Apareix un cos al Pont International de Tui, i la policia gallega i portuguesa investiguen el cas.

## Repartiment

* Xosé Antonio Touriñán com a Sabonis
* Miguel de Lira com a Eduardo
* Federico Pérez Rey com a Modesto
* Eva Fernández com a Mati
* Iolanda Muíños com a Cuca
* María Vázquez com a Peque
* Mela Casal com a Aurelia

## Referències

* 1 2 «A Coruña acogerá mañana el estreno en exclusiva de +Cuñados: las entradas ya a la venta». , 17-04-2024.
* ↑ «+Cuñados». Goita què fan, ara!, 2024. [Consulta: 2 octubre 2024].
# Estació l'Énova-Manuel

L'Énova-Manuel és una estació ferroviària situada en el municipi espanyol de l'Énova —prop de Manuel—, a la província de València, Comunitat Valenciana. Les instal·lacions van ser obertes al públic en 2009. Forma part de la línia C-2 de rodalia València operada per Renfe. Compta també amb serveis de mitjana distància.

## Situació ferroviària

Es troba en el punt quilomètric 65 de la línia fèrria d'ample ibèric Madrid-València.

## L'estació

Va ser inaugurada el 10 de juliol de 2009 amb l'obertura de la variant de Manuel i l'Énova. La seva construcció es deu a l'intens trànsit ferroviari que transcorria per la localitat de Manuel i que superés els dos-cents trens diaris. El nou traçat va suposar la desaparació de set passos a nivell i la construcció d'una nova estació que substituïa a l'antiga estació de Manuel-L'Énova, fora de servei després del canvi de traçat.
El nou recinte és de planta única i té una superfície útil de 300 metres quadrats. La seva façana està revestida amb pedra calcària natural. Té dues andanes, tipus central, de 260 metres de longitud, amb dues vies d'ample de 1668 mm. Compta amb una àmplia marquesina de 90 metres de longitud així com un pas subterrani i ascensors. En l'exterior existeix un aparcament habilitat que consta de 114 places, quatre d'elles reservades per a minusvàlids.

## Serveis ferroviaris
### Rodalia

Els trens de rodalia de la línia C-2 tenen parada en l'estació.
Línies que presten servei a l’estació :
| procedència/destí | < estació | Línia | estació > | destí/procedència |
| València-Nord | Pobla Llarga | C-2 | Xàtiva | Moixent |

### Mitjana Distància

Algunes de les relacions que uneixen València amb Alcoi s'aturen a l'Enova-Manuel.
| Línia MD | Trens | Origen/Destí | Destí/Origen |
| 47 | Regional | València | Alcoi |

## Referències

* ↑ Red ferroviaria española Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Ministerio de Fomento
* ↑ Press, Europa. «Fomento pone en servicio la variante ferroviaria de Manuel y l'Enova y la estación de ambas localidades». www.europapress.es, 10-07-2009. [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ Red ferroviaria española Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Ministerio de Fomento
* ↑ Press, Europa. «Fomento pone en servicio la variante ferroviaria de Manuel y l'Enova y la estación de ambas localidades». www.europapress.es, 10-07-2009. [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ El Ministerio de Fomento pone en servicio la variante entre Manuel y L'Enova Arxivat 2023-05-11 a Wayback Machine. Nota de prensa del Ministerio de Fomento
* 1 2 3 El Ministerio de Fomento pone en servicio la variante entre Manuel y L'Enova Arxivat 2023-05-11 a Wayback Machine. Nota de prensa del Ministerio de Fomento
* ↑ «FichaEstacion64007».

## Enllaços externs

* Media Distancia Valencia a la web de Renfe.
* Cercanías Valencia a la web de Renfe
# Ape Rotoma

Ape Rotoma (Aranda de Duero, 1967) és el nom literari de José Alberto Rodríguez Tobes, un poeta espanyol. El pseudònim és un acrònim dels seus tres primers cognoms: Rodríguez, Tobes i Marín.
Va pertànyer al grup literari Telira de la seva ciutat natal, grup que es va encarregar de publicar el seu primer poemari 149 PCE (2002), amb il·lustracions de Máximo López Vilaboa i epíleg de José Manuel Prado Antúnez. Aquest llibre es caracteritza, segons Prado Antúnez, per l'ús de la ironia i el sarcasme i per una important presència d'elements surrealistes i sexuals. El 2004, va participar en l'antologia Aquí llama primera del XXI (Cuadernos de Poesía Telira). Posteriorment, va difondre la seva obra a través d'Internet. El mateix any va publicar un nou llibre, Mensajes de texto y otros mensajes (Renacimiento), del que destaquen els seus poemes narratius en els quals s'aprecien ressons de Charles Bukowski, Roger Wolfe, Karmelo C. Iribarren o Jaime Gil de Biedma, entre altres referents literaris. També s'ha publicar les seves poesies a revistes especialitzades, com «Rezar» a la quadrimestral Estación Poesía.
Segons el crític Ismael Cabezas: «[Ape Rotoma] és un personatge de l'underground poètic del nostre país, que es mou disparant els seus poemes des del seu mur de facebook, com el franctirador emboscat que és, el gran outsider de la poesia espanyola contemporània». La crítica també ha destacat el caràcter urbà, col·loquial i autobiogràfic dels seus poemes, així com el seu sentit de l'humor i el seu progressiu allunyament del surrealisme que, segons Prado Antúnez, mostrava en el seu primer poemari, per abordar en el següent temes amorosos i socials.

## Referències

* ↑ Sanz (2014)
* 1 2 «Esquivias (2014)». Arxivat de l'original el 2014-11-10. [Consulta: 1r desembre 2015].
* ↑ VV.AA.: Aranda de Duero: cuaderno de viaje. Todo Libro, 2013; pág. 158.
* 1 2 Prado Antúnez (2014)
* 1 2 3 4 5 «Cabezas (2014)». Arxivat de l'original el 2014-11-10. [Consulta: 1r desembre 2015].
* ↑ Álvarez Molina, Pedro: «Mensajes de texto y otros mensajes» [crítica], Buk, n.º 16, Sevilla, 2014; pág. 12.
* ↑ «Estación Poesía». Dialnet. [Consulta: 1r desembre 2015].

## Bibliografia

* Cabezas, Ismael: «Mensajes de texto y otros mensajes, de Ape Rotoma Arxivat 2014-11-04 at Archive.is», Víspera, 26 de maig de 2014.
* Esquivias, Óscar: «Libros para una cápsula espacial Arxivat 2014-11-10 a Wayback Machine.», Diario de Burgos, 25 de maig de 2014.
* Prado Antúnez, José Manuel: «Mensajes de texto y otros mensajes de Ape Rotoma», El Norte de Castilla, 18 de maig de 2014.
* Sanz, Almudena: «[Ape Rotoma:] Las ñoñerías me aburren, no me las creo y empiezo a bostezar», El correo de Burgos, 2 d'agost de 2014.

## Enllaços externs

* CRUZ, Mariano: «Entrevista con Ape Rotoma Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine.», Vísperas. Revista contemporánea de reseñas literarias, 3 gener de 2015.
# Monestir de Kom

El monestir de Kom és un monestir ortodox serbi de Montenegro. Es troba a la petita illa de Gora Odrinska, prop de Žabljak Crnojevića, on el riu Crnojevic desemboca a secció occidental del llac Skadar. El monestir va ser construït entre 1415 i 1427, durant el govern dels Crnojević, i està dedicat a la Dormició de la Mare de Déu. Els frescs més antics del monestir són de la segona meitat del segle xv. Durant un curt període, el monestir va ser la seu de la Metròpoli de Zeta. El 1831, al monestir de Kom, Petar II Petrovic-Njegoš va ser nomenat com arximandrita de la Metròpoli de Montenegro.

## Referències

* ↑ Ines Angeli Murzaku. Monasticism in Eastern Europe and the Former Soviet Republics. Taylor & Francis, 27 agost 2015, p. 189–. ISBN 978-1-317-39104-3.
* ↑ Video (muntatge d'imatges fixes): Orthodox monastery Kom.
* ↑ William Denton. Montenegro: Its People and Their History. Dalby, Isbister & Company, 1877, p. 266–.

## Fonts

* (serbi) Istorijski leksikon Crne Gore, Daily Press, 2006, ISBN 867706169X ,9788677061692

## Enllaços externs

* (serbi)(anglès) Web del monestir Arxivat 2016-04-25 a Wayback Machine.