OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Muntaner Bujosa

Joan Muntaner Bujosa (Valldemossa, 1906 - Palma, 1969). Historiador.
De formació autodidacta. Cronista de la ciutat i de l'antic regne de Mallorca (1949-1969). Publicà centenars de documents en el Butlletí de la Societat Arqueològica Lul·liana, molts dels quals relacionats amb la història de Valldemossa, que tenia en preparació, de la Ciutat de Mallorca i tota una sèrie dedicada a la història de les belles arts a Mallorca. Publicà, en col·laboració amb Joan Vich i Salom, "Documenta regni Maioricarum" (1944). Va escriure articles a Documenta, Estudios Lulianos, Montesión i La Nostra Terra. Signa la Resposta als Catalans. Va rebre el Premi Ciutat de Palma d'Investigació (1956). Fou secretari (1936-1968) i bibliotecari (1968-1969) de la Societat Arqueològica Lul·liana. Membre de l'Acadèmia Provincial de Bellles Arts (1967). Col·laborà en el Corpus de toponimia de Mallorca (1962-1967).

## Obres

* Un noticiari de finals del segle xv (1483-1508). (1936).
* Tríptic per la història de la vila de Sant Joan (1944).
* Documenta regni Maioricarum (1944). Amb Joan Vich Salom.
* Hornacinas callejeras (1946).
* Tradiciones y leyendas de Valldemossa (1949).
* Guía oficial de la egregia, muy noble y leal ciudad de Palma de Mallorca (1950).
* Dos noticiarios desconocidos (1952).
* Resumen de historia de Mallorca (1955).
* Los hijos ilustres de Palma. El general Weyler (1965).
* Bosquejos de la ciudad de Palma (1968).
* Manual del guía de turismo de Mallorca (1963). Amb
* Manual de turismo de Mallorca (1963).
* La primera imprenta mallorquina. Los impresores Caldentey y Calafat. (1974).
* Introducción a la historia de Valldemossa (1980). Amb Josep Francesc Argenté Sánchez.

## Referències

* ↑ «Joan Muntaner Bujosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 11. Palma: Promomallorca, p. 252. ISBN 84-8661702-2.
# Cita a cegues

Cita a cegues (títol original: Blind Data) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Blake Edwards, estrenada l'any 1987. Ha estat doblada al català.

## Argument

Walter Davis, banquer a Los Angeles, ha de tancar un molt gran contracte amb un ric home de negocis japonès, molt estricte i tradicionalista, en el curs d'un sopar organitzat pel seu patró. Es posa llavors a buscar una companya per la tarda. Gràcies al seu germà Ted i a la seva dona Suzy, coneix Nadia Gates, cosina de Suzy, una jove que acaba de trencar amb el seu xicot David, un ric advocat fill de papa, que continua assejant-la. Suzy aconsella Walter de no donar alcohol a Nadia, però un simple got de xampany transformarà la vida de Walter.

## Repartiment

* Kim Basinger: Nadia Gates
* Bruce Willis: Walter Davis
* John Larroquette: David Bedford
* William Daniels: el jutge Harold Bedford
* George Coe: Harry Gruen
* Mark Blum: Denny Gordon
* Phil Hartman: Ted Davis
* Stephanie Faracy: Susie Davis
* Alice Hirson: Muriel Bedford
* Graham Stark: Jordan, el maitre d'hotel
* Joyce Van Patten: la mare de Nadia
* Jeannie Elias: la secretària de Walter
* Herb Tanney: el ministre
* Georgann Johnson: la Sra. Gruen
* Sab Shimono: el Sr. Yakamoto
* Jack Gwillim: l'artista
* Stanley Jordan: ella mateixa

## Banda original

* Simply Meant To Be, interpretada per Gary Morris i Jennifer Warnes
* Treasures, interpretada per Stanley Jordan
* Anybody Seen Her!, interpretada per Billy Vera i The Beaters
* Oh, What A Nite, interpretada per Billy Vera i The Beaters
* Let You Get Away, interpretada per Billy Vera i The Beaters
* CRASH, BANG, BOOM, interpretada per Hubert Tubbs

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge s'ha desenvolupat a Culver City, Los Angeles i la Reserva d'Estat de Point Lobos.
* Madonna i Sean Penn, llavors casats, van ser preseleccionats per actuar junts en la pel·lícula, però els productors van preferir Bruce Willis pel primer paper masculí, i Madonna va declinar l'oferta.

## Referències

* ↑ «BLIND DATE». Box Office Mojo. [Consulta: 20 juliol 2009].
* ↑ esadir.cat. Cita a cegues. esadir.cat.
* ↑ «Blind Date». The New York Times.
# Cleó d'Halicarnàs

Cleó d'Halicarnàs (en llatí Cleon en grec antic Κλέων "Kléon") fou un retòric grec de la ciutat d'Halicarnàs que va viure al final del segle v aC i al començament del segle iv aC. És esmentat per Plutarc.

## Referències

* ↑ 2.Cleon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 798
# Hans Rupe

Johan Hermann Wilhelm Rupe (Basilea, 9 d'octubre de 1866 - 12 de gener de 1951) fou un professor de química orgànica a la Universitat de Basilea. Les seves principals àrea d'interès foren els terpens i càmfores, així com l'activitat òptica.

## Vida

Rupe nasqué el 9 d'octubre de 1866 a Basilea, fill de Johannes Rupe i Mathilde Rupe (Fischer de soltera) i va anar a l'escola a Basilea. Va aprovar la Maturität el 1885 i va estudiar a Basilea sota Julius Piccard. Va continuar els estudis a la Universitat d'Estrasburg sota Rudolf Fittig i el 1887 a Múnic sota Adolf von Baeyer. Rupe va rebre el seu doctorat el 1889 a Múnic per la dissertació Über die Reduktionsprodukte der Dichloromuconsäure.
El 1894 va anar a Mülhausen per esdevenir el cap de la "Chemieschule" en la divisió de química orgànica. Rupe va rebre l'habilitació el 1895 a Basilea, on es traslladà el 1899. El 1903 esdevingué professor associat de química orgànica a la Universitat de Basilea. Treballà amb el professor de química Rudolf Nietzki, que es jubilà el 1911. El 1911 o 1912 va ser ascendit a professor titular de química orgànica (el seu col·lega Friedrich Fichter esdevingué professor de química inorgànica). Durant aquest etapa com a professor, va supervisar gairebé 150 estudiants i va publicar més de 250 articles científics.
El 1907 es va casar amb Margrit Hagenback, filla d'Eduard Hagenbach-Bischoff, amb qui tingué tres fills. La seva esposa morí el 1926 i el seu fill petit, el 1933. El 1936 es va tornar a casar amb Marguerite Lutz.
Rupe es va jubilar el 1937 i va morir el 12 de gener de 1951.

## Honors

* Membre estranger de Deutsche Akademie der Naturforscher Leopoldina (1932).
* President i cofundador de Schweizerischen Chemischen Gesellschaft.
* Editor d'Helvetica Chimica Acta.

## Publicacions

* Anleitung zum Experimentieren in der Vorlesung über organische Chemie, Braunschweig, 1. Aufl. 1909, 2. Aufl. 1930.
* Adolf von Baeyer als Lehrer und Forscher. Erinnerungen aus seinem Privatlaboratorium. Stuttgart 1932.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Dahn, H.; Reichstein, T. «Hans Rupe. 1866?1951» (en alemany). Helvetica Chimica Acta, 35, 1, 01-02-1952, pàg. 1–28. DOI: 10.1002/hlca.19520350102. ISSN: 0018-019X.
* ↑ «Rupe, Hans» (en alemany). Universität Basel. Arxivat de l'original el 2019-07-26. [Consulta: 26 juliol 2019].
* ↑ «Hans Rupe» (en alemany). Historischen Lexikon der Schweiz, 14-06-2010. [Consulta: 26 juliol 2019].
* ↑ «Die Anfänge des Fachs Chemie an der Universität Basel» (en alemany). Universität Basel. Arxivat de l'original el 2019-07-26. [Consulta: 26 juliol 2019].
* ↑ «Hans Rupe» (en alemany). Nationale Akademie der Wissenschaften. [Consulta: 26 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina d'història de la Universitat de Basilea
# Praeco

Un praeco (pl. praecones) era un pregoner del món romà. Les seves funcions consistien en cridar en veu alta les declaracions i les ordres dels magistrats al públic, així com, per exemple, cridar la gent per fer-los venir als jocs públics o demanar silenci durant els sacrificis, etc. Ciceró indica que també intervenien durant les vendes a encant (Pro Quinctio, 3, 12). Segons Apuleu (Florides, IX) els praecones tenien el sentit de la plaenteria i provocaven així les rialles de les multituds.
Trobem tombes de praecones amb inscripcions epigràfiques funeràries al Cementiri dels officiales de Cartago. Praeco i mots com 'pregar' tenen la mateixa etimologia.

## Referències

* ↑ Boulvert, Gérard. Esclaves et affranchis impériaux sous Haut-Empire: Rôle politique et administratif (en francès). Jovene, 1970, p. 43-44.
* ↑ Abid, Mohammed. Esclaves et affranchis impériaux en Afrique proconsulaire sous le Haut-Empire romain (en francès), 2017, p. 71, 432-437. ISBN 978-9938-924-92-3.
# Josep Maria Planes i Martí

Josep Maria Planes i Martí (Manresa, 31 de gener de 1907 - Barcelona, 24 d'agost de 1936) fou un periodista català, pioner del periodisme d'investigació a Catalunya. També va escriure i estrenar obres i traduccions de teatre.

## Biografia

Planes va començar la seva carrera periodística en publicacions locals i a partir de l'any 1929 va escriure a La Nau, Mirador i La Publicitat, entre altres publicacions. Fou director de la històrica revista satírica El Be Negre durant tota la seva curta trajectòria.
El seu llenguatge denota una clara preocupació perquè el lector l'entengui. Les seves obres més destacades són els dos reculls de cròniques de Nits de Barcelona i Gàngsters de Barcelona, una sèrie d'articles en què denunciava les connexions de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI) amb el pistolerisme i la delinqüència comuna que havia assassinat els germans Josep i Miquel Badia.
En el marc de la revolució social espanyola de 1936, una patrulla de milicians de la FAI va trobar-lo en un pis del carrer de Muntaner de Barcelona que li havia trobat la poeta Mercè Devesa, aleshores companya del seu amic Josep Maria de Sagarra, en el qual s'havia amagat. L'escamot el va detindre, el va portar a la carretera de la Rabassada i al capvespre li va disparar set trets de pistola al cap. El seu amic Avel·lí Artís-Gener en va reconèixer el cadàver a l'Hospital Clínic.

## Obra dramàtica

* El faquir Bengapur, original d'Eulton Cursler i Lowel Brantano. Traducció de Josep Maria Planes. Estrenada al Teatre Romea l'11 de desembre de 1929.
* L'home que s'havia de morir, estrenada al Teatre Novetats el 4 d'abril de 1930.
* Qui l'ha vist i qui el veu, estrenada al Teatre Novetats el 6 de desembre de 1930.
* El crit del carrer, original de Raymond Massy. Traducció de Josep Maria Planes. Estrenada al Teatre Romea el 12 de febrer de 1932.
* Un dinar fred, estrenada al Teatre Romea el 8 de març de 1932.
* Amor, estrenada al Teatre Romea, el 7 de gener de 1933.

## Referències

* ↑ «Josep Maria Planes, una personalitat excepcional |». memoria.cat. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «Josep Maria Planes i Martí. Escriptor manresà (1907-1936). Pioner i víctima del periodisme d'investigació». Nació Manresa, 11-05-2020. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «Josep Maria Planas i Martí». [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ Finestres, Jordi. «Set trets al periodisme català: l’execució de Josep Maria Planes». Sàpiens. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «L’assassinat de Josep Maria Planes, pioner del periodisme d'investigació». Betevé, 24-01-2022.
# Cita amb la mort

Cita amb la mort (títol original: Appointment with Death) és una pel·lícula britànica dirigida per Michael Winner, estrenada l'any 1988, que posa en escena el personatge d'Hèrcules Poirot. El guió és una adaptació de la novel·la Cita amb la mort d'Agatha Christie.
És la sisena i última vegada que Peter Ustinov reprèn el paper d'Hèrcules Poirot. Ha estat doblada al català

## Argument

Una aventura d'Hèrcules Poirot.
Emily Boynton és la sogra dels tres nens Boynton als que tiranitza aprofitant el fet que el seu marit mort li ha deixat per testament el control total de la seva fortuna. La família efectua un creuer cap a Palestina, a l'època sota mandat britànic, després fa una estada a Jerusalem. Hèrcules Poirot, en vacances privades, investiga sobre la mort de Boynton.

## Repartiment

* Peter Ustinov: Hercule Poirot
* Lauren Bacall: Lady Westholme
* Carrie Fisher: Nadine Boynton
* John Gielgud: Coronel Carbury
* Piper Laurie: Emily Boynton
* Hayley Mills: Miss Quinton
* Jenny Seagrove: Dra. Sarah King
* David Soul: Jefferson Cope
* Nicholas Guest: Lennox Boynton
* Valerie Richards: Carol Boynton
* John Terlesky: Raymond Boynton
* Amber Bezer: Ginevra Boynton
* Douglas Sheldon: Capità Rogers
* Michael Sarne: Healey
* Michael Craig: Lord Peel
* Mohammed Hirzalla: Hassan

## Al voltant de la pel·lícula

* És la sisena i última vegada que Peter Ustinov fa el paper d'Hèrcules Poirot després de dues pel·lícules al cinema i tres telefilms a la televisió.

## Referències

* ↑ «Cita amb la mort». esadir.cat.
* ↑ «Appointment with Death» (en anglès). The New York Times.
# Trullets (Algerri)

Els Trullets és una obra d'Algerri (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Els trullets són un tipus de construccions excavades a la roca que defineixen una mena de coves. Es troben emplaçats al llarg dels dos barrancs principals que s'ajunten als afores de la població. Són disposats en fileres tot seguint l'orografia del terreny i se'n conserven un total de 26 -formant grups de 10, 11 i 5-. Aquests espais servien per emmagatzemar el vi, per això la seva estructura segueix sempre un mateix patró. Es componen de dues parts: una cisterna -amb capacitat entre 2000 i 2500 litres- a la part superior i un punt de sortida a l'inferior, comunicats sempre per un conducte circular. La planta pot tenir forma rectangular, quadrada o bé circular. Les parets, la base i el sostre són recoberts per una capa gruixuda formada per guix cristal·litzat, sorra, cendra i mica. Tot això barrejat amb aigua. La coberta és de volta de canó pel que fa a les dues cambres. L'estat de conservació no és massa bo, ja que avui en dia aquestes edificacions estan en desús.

## Història

La primera referència documental dels trullets la trobem en un capbreu dels monjos de Poblet del 1640. Podria ser que ja n'hi hagués a partir de mitjan segle xvi, pero no se sap del cert.
Situació dels trullets d'Algerri:
* Al camí del cementiri UTM X-303756,70 Y-4632574,16
* En direcció a la Garriga UTM X-304132,5 Y-4632735,22
* A la sortida del poble, també en direcció a la Garriga cap al nord X-304051,97 Y-463256,66

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Trullets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Claw Money

Claw Money (Fresh Meadows, 1968), més coneguda amb el nom artístic de Claw Money, és una pionera del grafit estatunidenca convertida en dissenyadora de moda. És considerada una de les artistes del grafit més influents de tots els temps.

## Biografia

Gold va néixer en una família jueva del barri de Fresh Meadows, a Queens, i va assistir al Fashion Institute of Technology fins al 1986, quan va abandonar la professió per a dedicar-se a altres activitats artístiques. A finals dels anys 1980 i principis dels 1990, el seu emblema, una pota amb tres urpes, es va poder veure al paisatge urbà de Nova York en parets i trens.
Més endavant es va convertir en editora de moda i directora de Swindle Magazine. El 2002 va emergir com a dissenyadora de moda, presentant la seva pròpia línia de roba d'autora. Les marques Claw Money i Claw & Co. han col·laborat amb empreses com Calvin Klein, NASCAR, Converse, Vans, K2 Snowboarding, My Little Pony o Nike. Els dissenys de Claw Money han vestit celebritats com M.I.A., Kanye West, Nicki Minaj, Rihanna, Santigold i Britney Spears a la Super Bowl XXXV.
És l'una de les poques dones que apareixen al documental Infamy (2005) dirigit per Doug Pray, que explora la subcultura del graffiti als EUA.

## Referències

* ↑ Gran Palais, Tag Au. «Ses Artistes». Arxivat de l'original el 2013-12-10. [Consulta: 18 març 2014].
* ↑ «CLAWmoney : Racked NY». ny.racked.com. Arxivat de l'original el 2015-04-13. [Consulta: 22 març 2014].
* 1 2 3 Money, Claw. Bombshell: The Life and Crimes of Claw Money (en anglès). PowerHouse Books, 2007-05-01.
* ↑ Co, Claw &. «NIKE Vandal» (en anglès). Claw & Co. Arxivat de l'original el 2017-03-19. [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «Claw & Co. by CLAW MONEY». Freshness Mag. [Consulta: 19 març 2014].
* ↑ «Amber Alert!». Arxivat de l'original el 23 març 2014. [Consulta: 19 març 2014].
* ↑ «Claw Money Press». Arxivat de l'original el 2014-03-23. [Consulta: 18 març 2014].
* ↑ «INFAMY». www.infamythemovie.com. [Consulta: 18 març 2017].
# Frederik Wilmann

Frederik Wilmann (Viggja, Skaun, 17 de juliol de 1985) és un ciclista noruec, professional des del 2005.
El seu pare Jostein també es dedicà al ciclisme.

## Palmarès

* 2007
** Campió de Noruega en ruta sub-23
* 2008
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bretanya
* 2009
** 1r a la Mi-août en Bretagne
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Alsàcia
* 2011
** 1r a la Rogaland Grand Prix
* 2014
** 1r a la Roserittet

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Club Atlético 9 de Julio

El Club Atlético 9 de Julio, també anomenat 9 de Julio de Rafaela, és un club de futbol argentí de la ciutat de Rafaela.

## Referències

* ↑ "Un partido arreglado en vivo y en directo", Página/12, 2007-05-06
* ↑ "Partido arreglado: suspendieron provisoriamente a Dardanelli" Arxivat 2012-04-06 a Wayback Machine., Puntal.com.ar, 2007

## Enllaços externs

* Soy León Arxivat 2010-09-01 a Wayback Machine. (castellà)
# Gustav Freytag

Gustav Freytag (1816-1895) és un autor alemany del Biedermeier, famós per la seva teoria sobre l'estructura dramàtica. Les seves obres més destacades són:
* Soll und Haben (1855), novel·la
* Die Technik des Dramas, llibre de teoria literària
* Die verlorene Handschrift (1864), on es retrata la vida de la universitat
* Bilder aus der deutschen Vergangenheit, conjunt de retrats del costumisme alemany

## L'estructura dramàtica

Freytag va explicar que la majoria d'obres teatrals (i per extensió la ficció) es basaven en una trama que podia sintetitzar-se en una piràmide o cinc parts:
* introducció: es presenta el context previ a l'incident que desencadena l'acció
* incident: hi ha un moment clau que provoca el canvi en la situació alterada i que manté l'interès del receptor per la història
* clímax: s'arriba al punt decisiu per als personatges
* resolució: les conseqüències del canvi comencen a presentar-se
* conclusió: nova situació estàtica o d'arribada.
Aquest esquema és de fet l'ampliació del clàssic tripartit de la narrativa (introducció, nus i desenllaç) però fent més èmfasi en el moment de màxima intensitat dramàtica o clímax.

## Referències

* ↑ Freytag, Gustav (1863), Die Technik des Dramas
# Praealticus semicrenatus

Praealticus semicrenatus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Referències

* ↑ Schultz L. P., Chapman W. M. & E. A. Lachner i L. P. Woods, 1960. Fishes of the Marshall and Marianas islands. Vol. 2. Families from Mullidae through Stromateidae. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 202, v. 2. i-ix + 1-438.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Weber, M. & de Beaufort, L. F., 1951. The fishes of the Indo-Australian Archipelago. IX. Percomorphi (concluded), Blennoidea. The Fishes of the Indo-Australian Archipelago. v. 9: i-xi + 1-484.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.

## Bibliografia

* Bath, H., 1992: Revision der Gattung Praealticus Schultz & Chapman, 1960 (Pisces: Blenniidae). Senckenbergiana Biologica v. 72 (núms. 4/6): 237-316.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Jordi Pascual i Gainza

Jordi Pascual i Gainza (Barcelona, 1949) és un físic català. El 1972 es llicencià en ciències físiques a la Universitat de Barcelona i el 1978 es doctorà a la Universitat Autònoma de Barcelona. El 1979 aconseguí el títol de Docteur d'État a la Universitat de Montpeller i des de 1993 és catedràtic de física aplicada de la Universitat Autònoma de Barcelona. Del 2005 al 2012 va ser director de l'Institut Català de Nanotecnologia, participat per la Generalitat de Catalunya i la UAB.
El 1978 impulsa, al Departament de Física de la UAB, la creació d'un grup experimental d'espectroscòpia de sòlids (electrons i fonons). Actualment, la seva recerca se centra en l'estudi dels estats electrònics i de vibració atòmica de materials aïllants i semiconductors mitjançant tècniques d'espectroscòpia òptica, així com en la propagació de llum en estructures nanomètriques i investigació del túnel òptic en punts quàntics i pous quàntics, i l'estudi del dany i reconstrucció d'estructures cristal·lines sotmeses a implantació iònica.
El 1997 va rebre la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic i tecnològic de la Generalitat de Catalunya (1997) i des de 2005 és membre numerari de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine. al web del RACAB
* Biografia al web de gencat.cat
# Consell departamental de l'Alta Savoia

El Consell departamental de l'Alta Savoia és l'assemblea deliberant executiva del departament francès de l'Alta Savoia, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
La seu es troba a Annecy i des de 2008 el president és Christian Monteil (Divers droite).

## Composició

El abril de 2015 el Consell departamental era constituït per 34 elegits pels 17 cantons de l'Alta Savoia.
| Partit | Sigles | Electes |
| Divers droite | DVD | 15 |
| Els Republicans | DVG | 14 |
| Els Centristes | LC | 5 |

## Vegeu també

* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell departamental de l'Alta Savoia Arxivat 2011-02-09 a Wayback Machine. (francès)
# Trullars (Monistrol de Calders)

Trullars és una muntanya de 711,3 metres d'altitud del terme municipal de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès.
Està situat a llevant del poble de Monistrol de Calders, a l'esquerra del torrent de la Baga del Coll i de la riera de Sant Joan, i és el segon cim en altitud del massís que hom coneix com a Pla de Trullars. A ponent seu hi ha el punt més alt del massís, el Serrat del Guaita. Entre aquests dos turons s'estén el Pla de Trullars, on hi havia hagut una masia que ja era un mas rònec al segle xvi.
A Trullars hi ha el dolmen del Pla de Trullars, reconstruït el 2005.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.