OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El duende de Jerez

El duende de Jerez és una pel·lícula de comèdia musical fantàstica espanyola del 1953 dirigida, escrita i produïda per Daniel Mangrané i protagonitzada per Paquita Rico. Fou una de les últimes pel·lícules rodades en cinefotocolor.

## Sinopsi

Durant les festes de la verema, arriba a Jerez de la Frontera un jove professor anglès per a determinar si el vi és beneficiós o no per la humanitat. També de l'Olimp és enviat un dels borratxos del quadre El triomf de Bacus de Diego Velázquez, encarregat per Bacus de defensar els beneficis del vi. Aquest s'enamorarà d'Isabel, la filla d'un dels més notables comerciants de vins d'Andalusia.

## Repartiment

* Paquita Rico ... Isabel
* Ángel Jordán... Professor Richard Birles
* Miguel Pastor ... Don Enrique
* Concha Ledesma ... Dansaire
* Tina Vidal ... Mare de Isabel
* José Manuel Pinillos ... Rafael
* Enric Borràs ... Baco
* Manolo García ... Fill de Rafael
* Francisco Albiñana ... Colliter
* Fortunato García ... Colliter
* Modesto Cid... Majordom

## Premis

La pel·lícula va aconseguir un premi econòmic de 400.000 ptes, als premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1953.

## Referències

* ↑ El duende de Jerez a cinefotocolor.com
* ↑ El duende de Jerez a Fotogramas
* ↑ El duende de Jerez a abc.es
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-114
# Bosquerola de Yucatán

La bosquerola de Yucatán (Granatellus sallaei) és un ocell de la família dels cardinàlids (Cardinalidae).

## Hàbitat i distribució

habita el bosc decidu, vegetació secundària i matolls de les terres baixes de Mèxic des del sud de Veracruz, Tabasco, nord d'Oaxaca, nord de Chiapas i la Península de Yucatán cap al sud fins al nord de Guatemala i Belize.

## Referències

* ↑ «Bosquerola de Yucatán». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/10/2022(català)
# Theloderma bicolor

Theloderma bicolor és una espècie de granota endèmica del Vietnam.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Theloderma bicolor. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Firecreek

Firecreek és una pel·lícula de western estatunidenca, dirigida per Vincent McEveety i estrenada el 1968. Ha estat doblada al català.

## Argument

El poble tranquil de Firecreek és pres a l'assalt per una partida de fugitius sense escrúpols. Els mana Bob Larkin (Henry Fonda); ell i els seus mercenaris devasten la ciutat i trastornen l'ordre establert fent regnar el terror entre els vilatans. El xèrif Johnny Cobb (James Stewart) s'enfronta amb una situació per la qual no estava preparat, i ha de triar per la comunitat.
En aquest clima d'opressió, els habitants resten impotents, massa febles o massa espantats per agafar les armes, el xèrif sap que el pitjor és per venir. Però quant de temps encara podrà tancar els ulls?

## Repartiment

* James Stewart: Johnny Cobb
* Henry Fonda: Bob Larkin
* Inger Stevens: Evelyn Pittman
* Gary Lockwood: Earl
* Dean Jagger: Whittier
* Ed Begley: Reverend Broyles
* Jay C. Flippen: Mr. Pittman
* Jacqueline Scott: Henrietta Cobb
* Morgan Woodward: Willard
* John Qualen: Hall
* Louise Latham: Dulcie
* Athena Lorde: Bertha Littlejohn

## Referències

* ↑ «Firecreek». Ésadir.cat. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «Firecreek» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 9 desembre 2022].
# Jaume Peral i Juanola

Jaume Peral i Juanola (Figueres, 1960) és un periodista català. Ha treballat a Catalunya Ràdio, Catalunya Informació i Televisió de Catalunya. Després, va passar a treballar pel Grupo Godó i fou director general de Catalunya Comunicació des del febrer del 2019 fins l'estiu de 2023. El setembre de 2023 tornà a la CCMA.

## Trajectòria

Llicenciat en ciències de la informació per la Universitat Autònoma de Barcelona, va ser corresponsal a Girona de l'agència EFE, de Radio Nacional de España i de Catalunya Ràdio. Posteriorment es va incorporar a la redacció de Madrid de Catalunya Ràdio.
El 1992 va assumir la coordinació de Catalunya Informació, coincidint amb la posada en marxa de l'emissora. Entre el 1993 i el 1995 va dirigir les seccions d'Economia, Societat i Política tant de Catalunya Ràdio com de Catalunya Informació.
El 1995 va assumir la subdirecció d'Informatius i tres anys més tard va ser designat cap dels serveis informatius de Catalunya Ràdio i màxim responsable de Catalunya Informació —que, sota la seva direcció, va rebre un Premi Ondas 2002— fins que amb l'arribada del tripartit va ser substituït per Jordi Lucea.
El 2004 va passar a dirigir la comunicació de Catalunya Ràdio i el 2005 es va incorporar a Televisió de Catalunya com a cap de comunicació. Durant un any, del 2011 al 2012 va ser redactor del programa Parlament de TVC. El maig del 2012 va ser nomenat cap d'informatius de TVC en substitució de Rosta Marqueta, que ocupava el càrrec des del 2007. El febrer de 2016 es va anunciar que seria el successor d'Eugeni Sallent com a director de Televisió de Catalunya, càrrec que ocuparia fins al març de 2017, quan fou substituït per Vicent Sanchis.
El gener de 2018 va ser elegit sotsdirector de RAC1 i RAC 105 i un any després, el febrer de 2019, va ser nomenat director general de Catalunya Comunicació, secció audiovisual del Grupo Godó, assumint la direcció de: 8tv, Veranda TV, RAC1, RAC 105 TV i RAC 105. Va mantenir el càrrec fins l'estiu de 2023. El setembre del mateix any fou contractat de nou per la CCMA per refer el seguiment del llibre d’estil dels mitjans públics.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «El Consell de Govern de la CCMA nomena els caps d'Informatius de TV3 i Catalunya Ràdio». Televisió de Catalunya, 16-05-2012.
* 1 2 Gutiérrez, Àlex «Jaume Peral substituirà Eugeni Sallent com a director de TV3». Ara, 22-02-2016 [Consulta: 22 febrer 2016].
* 1 2 «Jaume Peral, nuevo director general de Catalunya Comunicació» (en castellà), 24-02-2019. [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ Gutiérrez, Àlex «Jaume Peral i Francesc Cano seran els nous caps d'informatius de TV3 i Catalunya Ràdio». Ara, 16-05-2012.
* ↑ Gutiérrez, Àlex «Jaume Peral: "Nosaltres no fem política, fem periodisme"». Ara, 19-01-2014.
* ↑ Sallés, Quico «L'exdirector de TV3, nou subdirector de RAC1». El Món. Arxivat de l'original el 2017-12-24 [Consulta: 24 desembre 2017]. Arxivat 2017-12-24 a Wayback Machine.
* ↑ «El joc de cadires de l'economia catalana», 22-09-2023. [Consulta: 23 setembre 2023].
# Marquesat d'Amposta

El marquesat d'Amposta és un títol nobiliari espanyol creat per la reina regent Maria Cristina d'Habsburg-Lorena durant la minoria d'edat del rei Alfons XIII.
La seva denominació fa referència al municipi d'Amposta, Montsià, en les proximitats del qual es va lliurar en 1811 la batalla del mateix nom durant la Guerra del Francès. En record d'aquesta gesta, protagonitzada pel general Francisco Javier Ferraz y Cornel (Benasc, Osca, 2 de desembre de 1776 – Mutxamel, Alacant, 12 d'octubre de 1850), la Reina Regent concediria en 1895 al seu fill Rafael Ferraz y Canicia di Franchi, diplomàtic de professió, la dignitat nobiliària objecte d'aquesta ressenya.

## Marquesos d'Amposta

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Rafael Ferraz y Canicia di Franchi | 1895-1915 |
| II | Eugebio Ferraz y Alcalá-Galiano | 1915- ? |
| III | Isabel Ferraz y Alcalá-Galiano | 1943-1952 |
| IV | José Ferraz Penelas | 1956-1959 |
| V | José Ferraz y Cuadrado | 1959-2004 |
| VI | José María Ferraz y Español | 2004-actual titular |

## Història dels marquesos d'Amposta

* Rafael Ferraz y Canicia di Franchi (1895-1915), I marquès d'Amposta.
* Va casar amb Elena Alcalá-Galiano y Valencia. El va succeir el seu fill:
* Eugenio Ferraz y Alcalá-Galiano, II marquès d'Amposta, Gentilhome de cambra amb exercici del Rei Alfons XIII.
* Va casar amb María de Romrée y de Palacio, comtessa de Berlanga de Duero. El va succeir la seva germana:
* Isabel Ferraz y Alcalá-Galiano (1860-1952), III marquesa d'Amposta.
* Va casar amb Gonzalo Ramírez Dampierre. Sense descendendencia. La va succeir un besnet dels pares del I marquès d'Amposta:
* José Ferraz Penelas (1881-1959), IV marquès d'Amposta.
* Va casar amb Josefa Cuadrado y Pallás. El va succeir el seu fill:
* José Ferraz y Cuadrado (1918-.), V marquès d'Amposta.
* Va casar amb María de la Cruz Español y Laplana. El va succeir el seu fill:
* José María Ferraz y Español (1950-.), VI marquès d'Amposta
* Va casar Ana María Corell i Corell.

## Referències

* Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", C.S.I.C.
# Burguillos de Toledo

Burguillos de Toledo és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa. Limita amb Toledo, Nambroca, Ajofrín i Cobisa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 788 | 848 | 909 | 965 | 1.040 | 1.112 | 1.280 | 1.498 | 1.695 | 1.993 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Cristobal de la Cruz Moreno | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Anselmo de la Cruz García | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Anselmo de la Cruz García | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Anselmo de la Cruz García | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Anselmo de la Cruz García | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Julián Turrero García-Patos | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Julián Turrero García-Patos | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Julián Turrero García-Patos | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Telmatobius thompsoni

Telmatobius thompsoni és una espècie de granota que viu al Perú.

## Referències

* Monteza, J.I., Sinsch, U., Lehr, E., Neira, D. & Martinez, J.L. 2004. Telmatobius thompsoni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# In-FCTA

El Festival de Cinema de la Terra Alta, conegut com a In-FCTA, és un esdeveniment anual que se celebra a la regió de Terres de l'Ebre, específicament a la localitat de Bot, a la província de Tarragona.
El projecte pretén donar resposta a les necessitats, inquietuds i expectatives actuals, que parteixen de la coneixença de la gairebé inexistència de propostes culturals i artístiques d'aquesta índole a la comarca de la Terra Alta.
Així doncs, el principal objectiu del festival és la difusió cultural en una zona deprimida i amb accessos més reduïts a formats culturals diversos i de qualitat. Això ho porta a terme mitjançant la difusió de l'art cinematogràfic, presentant i promocionant talents nacionals i internacionals, i combinant-lo tant amb altres arts escèniques, visuals, plàstiques o musicals com amb la indústria vinícola de la comarca.

## Espai

In-FCTA neix i es desenvolupa a la vila de Bot, lloc on sorgeix la iniciativa. Tot i que aquesta població es manté com a centre neuràlgic i cor del Festival, en les últimes edicions s'hi han anat sumant altres poblacions terraltenques com Gandesa.

## Història

El festival neix a Bot l'any 2017, de la mà de l'actor i director del festival, Ivan Massagué, i de Sorolla't, grup de dinamització local de Bot.
La 7a edició del festival In-FCTA va transcórrer entre els dies 6 i 12 d'agost de 2023.

## Organització

In-FCTA és dirigit per l'actor Ivan Massagué Horta i l'Úrsula Agut Suàrez, activista cultural i membre del col·lectiu cultural Sorolla't. A aquests els acompanya l'Ajuntament de Bot, que és coorganitzador del Festival, i tant cedeix espais com col·labora amb el finançament a través de subvencions.
A més, el Festival compta amb una sèrie de patrocinadors i col·laboradors entre els quals es troben Estrella Damm, l'acadèmia de cinema FXAnimation i altres empreses locals com el celler Sant Josep o l'Herència Altés. Aquest projecte també rep el suport d'entitats públiques com del Consell Comarcal de la Terra Alta, la Diputació de Tarragona, el Departament de Cultura de la Generalitat catalana i el govern d'Espanya.

## Referències

* ↑ «El festival - In-FCTA». In-FCTA.
* ↑ «Patrocinadors - In-FCTA». In-FCTA.
# Manuel del Refugio González Flores

Manuel del Refugio Martinez González Flores va néixer a Matamoros, Tamaulipas, el 17 de juny de 1833. Va ser President constitucional de Mèxic de l'1 de desembre de 1880 al 30 de novembre de 1884. Va morir a la hisenda de Chapingo, a l'estat de Mèxic, el 8 de maig de 1893.
Manuel Martínez es va integrar a l'exèrcit com a soldat ras el 1853. Va combatre els liberals en la Guerra de Reforma. Va oferir els seus serveis a Benito Juárez durant la Intervenció francesa, combatent sota el comandament de Porfirio Díaz. Governador de Palau Nacional i comandant militar de la ciutat de Mèxic, va secundar Díaz en les rebel·lions de La Noria (1871) i de Tuxtepec (1876). Governador de Michoacán el 1877, secretari de Guerra i Marina el 1879. El 1880, amb el suport de Díaz, va ser elegit president. Durant la seva administració va impulsar la construcció de ferrocarrils i el creixement de la xarxa telegràfica; així mateix va fundar el Banc Nacional de Mèxic. D'altra banda, va haver de fer front a una greu crisi d'Hisenda, va reconèixer el deute anglès i va ordenar l'emissió de moneda de níquel, les conseqüències econòmiques del qual van provocar un violent motí a la Ciutat de Mèxic. Al final del seu període presidencial va ocupar el govern de Guanajuato.

## Referències

* ↑ Biblioteca Digital UANL, Nuevo León, México, 1933 (castellà)
* ↑ Instituto Nacional de Estudios Históricos de México, San Ángel, México, D.F (INEHRM) (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Panorama Editorial, 1985 (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Editorial Universo, México, 1988 (castellà)
* ↑ Diccionario Porrúa de Historia, Biografía y Geografía de México, Porrúa, México, 1971 (castellà)
* ↑ Resumen Histórico de los Gobernanes de México, Escorpio, S.A. de C.V., México, 1989 (castellà)
# Districte de Tirhut

El districte de Tirhut fou una divisió administrativa de Bengala, a Bihar. Va sorgir de la divisió del districte de Bihar el 1782. El districte de Tirhut es va dividir en dos el 1875 formant-se el Districte de Darbhanga i el Districte de Muzaffarnagar.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Dècim Veli Rufus Julià

Dècim Veli Rufus Julià (llatí: Decimus Velius Rufus Julianus) va ser un magistrat romà del segle ii dC.
Va ser nomenat cònsol l'any 178 amb Corneli Orfit. Eli Lampridi diu a la Historia Augusta que sota el regnat de Còmmode va ser acusat de conspiració i executat.

## Referències

* ↑ Lampridi. Còmmode 12
# La Torre del Governador

La Torre del Governador és un edifici del municipi d'Alella (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt d'edificacions de tipus civil, encara que actualment siguin propietat dels Escolapis, format per moltes dependències, entre les quals sovint no hi ha relacions d'estil. Una de les característiques del conjunt és el seu fort eclecticisme: des d'una façana de tipus neoclàssic, a neogòtic barrejat amb neoàrab; columnes clàssiques que suporten arcs de ferradura; ús de maó compaginada amb l'ús e la pedra i les teulades planes amb els pinacles; i escultures clàssiques que conviuen amb fanals modernistes. El conjunt està voltat d'un ampli jardí que també participa de les característiques generals: al costat dels xiprers retallats a l'estil francès, hi ha palmeres.

## Història

Primitivament hi havia el Mas Torrella, del segle xiv. A finals del segle xix, l'any 1890, la propietat passà a mans d'Antoni Borrell i Folch, Governador de Catalunya, que fou qui encarregà la construcció de l'obra actual a l'arquitecte General Guitart i Lostaló. És per aquest fet que l'edifici es coneix com "la Torre del Governador". Borrell morí l'any 1909, i el conjunt passà a mans dels escolapis el juliol de 1916, passant a ser conegut com la Institució Borrell de l'Escola Pia d'Alella. Malgrat que en l'actualitat ja no funciona com a centre educatiu, l'indret encara es coneix popularment com "els Escolapis". Més recentment, l'any 2004, l'edifici fou emprat com una de les localitzacions de la pel·lícula La mala educación, de Pedro Almodóvar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Torre del Governador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 gener 2016].
* 1 2 Andreu, Pep; Cruz, Marga (fotografies). Modernisme al Maresme. L'arquitectura entre dos segles. Marga Cruz (ed.), 2009, p. 11. ISBN 97884936655319.
# Borsa de Valors de Cap Verd

La Borsa de Valors de Cap Verd fou fundada l'11 de maig de 1998 per decisió governamental i és el principal mercat de valors de Cap Verd. Està situat a Praia.
Les activitats de la Borsa de Valors de Cap Verd (BVC) van començar al desembre de 2005, amb 44 bons del tresor i accions de tres empreses. Les accions d'empreses inclouen dos bancs i una tabaquera.
L'estructura operativa del mercat d'intercanvi d'accions a Cap Verd combina el sistema de subhasta amb els sistemes de preus dirigits per tal de facilitar una major liquiditat del mercat. El mercat ha desplegat enormes esforços per reestructurar-se, en línia amb les millors pràctiques i la majoria de les directrius internacionals. Totes les plataformes són creïbles i alguns són utilitzades per Euronext Lisboa i Interbolsa. La BVC és membre de les institucions internacionals més rellevants pel que es refereix a la disciplina del mercat de capitals.
# Fernando Berenguer de las Cagigas

Fernando José Bartolomé Berenguer y de las Cagigas (Manila, 1874 - Castell del Camp de la Bota (Barcelona), 12 de maig de 1939) va ser un jurista i militar espanyol, executat per les autoritats franquistes en acabar la guerra civil espanyola.

## Biografia

Va arribar al grau de general i va ocupar el càrrec de magistrat del Tribunal Suprem en la seva condició de general-auditor de l'Armada. Va ser executat víctima de la repressió de la dictadura franquista poc després d'acabar la Guerra Civil.
Llicenciat en Dret i Periodisme, va accedir al cos jurídic de l'Armada el 1910 amb el rang de tinent i al de general el 1932. Va ser magistrat de la sala sisena del Tribunal Suprem en la secció militar i va participar com a integrant en el tribunal que va jutjar i va condemnar a mort al general revoltat Joaquín Fanjul Goñi per haver-se alçat en armes en la caserna de la Montaña el 18 de juliol de 1936. En finalitzar la Guerra Civil va ser detingut a Barcelona, obert expedient el 18 d'abril de 1939, condemnat a mort per un delicte d'"adhesió a la rebel·lió militar" i executat el 12 de maig, al costat de Francisco Javier Elola y Díaz Varela i Pedro Rodríguez Gómez. Era germà de José Berenguer y de las Cagigas, executat a la zona republicana durant la guerra.

## Referències

* ↑ Corbalán Gil, Joan. Justícia, no venjança: els executats pel franquisme a Barcelona (1939-1952). Cossetània Edicions, 2008, p. 155. ISBN 9788497913508.
* ↑ Apellidos Berenguer-Marquina Arxivat 2011-06-29 a Wayback Machine., a www.euskalnet.net.
* ↑ Francisco Javier Elola Díaz-Varela, la lealatad de un magistrado al estado de derecho hasta sus últimas consecuencias. Federico Vázquez Osuna. Centre d'Estudis Històrics Internacionals (CEHI). Universitat de Barcelona.
# Imécourt

Imécourt és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 62 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Imécourt era de 62 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 35 habitatges, 25 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 34 eren cases i 1 era un apartament. Dels 25 habitatges principals, 17 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 6 tenien tres cambres, 6 en tenien quatre i 13 en tenien cinc o més. 15 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Imécourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 35 persones, 30 eren actives i 5 eren inactives. De les 30 persones actives 25 estaven ocupades (16 homes i 9 dones) i 5 estaven aturades (4 homes i 1 dona). De les 5 persones inactives 2 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Imécourt hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Imécourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Imécourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ed Butowsky

Edward "Ed" Wayne Butowsky (Chappaqua, Estat de Nova York, 12 de febrer de 1962) és un assessor i analista financer estatunidenc. Aquest milionari republicà, fervent partidari de Donald Trump, es veu acusat d'ençà el plet del detectiu Rod Wheeler de l'1 d'agost de 2017, d'haver participat en la fabricació d'una conspiració amb Fox News sobre l'assassinat de Seth Rich, un empleat del Partit Demòcrata.

## Referències

* ↑ «Lawsuit: Fox News concocted Seth Rich story with oversight from White House» (en anglès).
# Emilia Bassano

Emília Bassano (gener de 1569 - 3 d'abril de 1645) era una poeta anglesa, d'ascendència veneciana per part de pare. Fou la primera dona anglesa a declarar-se poeta professional gràcies a la publicació de la seua única obra, el poemari Salvi Deus, Rex Iudaeorum, publicat el 1611, una obra mestra considerada per molts crítics una de les primeres obres feministes de la literatura britànica. Així mateix, Emilia és una potencial candidata a ser la Dark Lady de l'obra poètica de Shakespeare.
Els nou poemes que introdueixen el seu llibre de poemes Salvi Deus Rex Judaeorum (1611) estan dedicats a dones de l'època, com ara la reina Anna, la princesa Isabel, i la seua protectora, la comtessa de Cumberland.

## Referències

* ↑ https://freepages.rootsweb.com/~fairbanks/genealogy/lanier/history.htm

## Enllaços externs

* Lloc dedicat a la poesia de BassanoArxivat 2008-09-21 a Wayback Machine. .
* Discussió de la identificació de Bassano com la Dark Lady
* John Hudson's tesis, que defensa que Bassano fou l'autora de les obres de Shakespeare