OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lluís Josep Comeron i Martín

Lluís Josep Comeron i Martín (Mataró, 1926) és un guionista i director de cinema català.

## Biografia

Va estudiar matemàtiques a la Universitat de Barcelonai va treballar com a periodista. El 1950 fou un dels fundadors del Cineclub Mataró, on es projectaven pel·lícules i feien debats. Va escriure els guions de La legión del silencio de José María Forqué (1956), de La cárcel de cristal (1957) i Distrito quinto (1958) de Juli Coll, El frente infinito (1959) de Pedro Lazaga, Sentencia contra una mujer (1960), La mentira tiene cabellos rojos (1962), Estambul 65 (1965) i Las Vegas, 500 millones (1968) d'Antonio Isasi Isasmendi.
El 1963 va dirigir la seva primera pel·lícula, Escuadrilla de vuelo, i després de dirigir alguns curtmetratges no va dirigir el seu segon llargmetratge fins 1974, Larga noche de julio, amb un pressupost de quatre milions de pessetes. Va dirigir pel·lícules com La revolta dels ocells (1982) amb el grup musical Regaliz o Un geni amb l'aigua al coll (1983) protagonitzada pel còmic Eugeni i el 1986 dirigí Puzzle, on va treballar amb Antonio Banderas. El 2000 va dirigir la seva última pel·lícula, L'altra cara de la lluna'.
Al marge de la cinematografia fou compositor musical i escriptor. El 2002 fou finalista del Premi Josep Pla amb Una cantonada al desert. També ha estat president fins 2015 de l'associació sense ànim de lucre CinemaNet, que defensa els valors de l'humanisme cristià al cinema.

## Filmografia

* Escuadrilla de vuelo (1963)
* Larga noche de julio (1974)
* Una familia decente (1978)
* Dos y dos, cinco (1981)
* La revolta dels ocells (1982)
* Un geni amb l'aigua al coll (1983)
* Puzzle (1986)
* L'altra cara de la lluna (2000)

## Llibres

* Una cantonada al desert (2001)

## Premis

Grifó d'Or al Festival de Cinema de Giffoni de 1982 per La revolta dels ocells.

## Referències

* ↑ «Lluís Josep Comeron i Martín». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lluís Josep Comeron Arxivat 2023-02-09 a Wayback Machine. al web de l'Acadèmia Catalana del Cinema
* ↑ Lluís Josep Comeron deja la presidencia de CinemaNet al cumplir 90 años, La Vanguardia, 11 de novembre de 2015
* ↑ la revolta dels ocells al web del festival

## Enllaços externs

* Notícies de Lluís Josep Comeron a El País
# Lluís Serrahima i Villavecchia

Lluís Serrahima i Villavecchia (Barcelona, 19 d'agost de 1931 - 26 de juliol de 2020) fou un escriptor català, promotor del grup Els Setze Jutges dins el moviment de la Nova Cançó catalana. Fill de Maurici Serrahima i Bofill i de Carme Villavecchia i Dotti, es va llicenciar en dret. El seu article Ens calen cançons d'ara, publicat el 1959 a Germinàbit és considerat el text fundacional del moviment.
Tot i que va actuar diverses vegades en públic interpretant alguns temes propis (va cantar Jo soc pansit com la lluna a la sessió celebrada al CICF el 19 de desembre del 1961), no va enregistrar cap disc i va abandonar aviat els escenaris, tot i que continuà escrivint ara i adés textos per a altres intèrprets: Miquel Porter i Moix (Soc un burgès), Els 4 Gats (Cla i Cat), Maria del Mar Bonet (Què volen aquesta gent?), etc.
A mitjans de la dècada del 1980 la Generalitat de Catalunya el va posar al capdavant d'un departament dedicat a la cançó en totes les seves manifestacions, sent nomenat el 1986 cap del Servei de Música de la Generalitat de Catalunya.
L'any 2007 fou guardonat amb la Medalla d'Honor del Parlament de Catalunya, juntament amb els components de Els Setze Jutges.
El novembre de 2018, Edicions de 1984 publica Què volen aquesta gent? Llegat poètic que recull els seus poemaris Com el mar (1962) i Torno a salpar (2004) així com el llibre inèdit Figures en assaig, amb edició literària i pròleg de Glòria Soler Giménez.

## Referències

* ↑ Ubicació
* ↑ «Sardanes escrites». Porta Sardanista. Arxivat de l'original el 26 de juliol 2020. [Consulta: 26 juliol 2020].
* 1 2 «Mor Lluís Serrahima, pioner de la nova cançó i autor de "Què volen aquesta gent?"». 324, 26-07-2020 [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ «Lluís Serrahima i Villavecchia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pujadó i García, Miquel: Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-412-0467-5, plana 260
* ↑ «Què volen aquesta gent? Llegat poètic». Edicions de 1984. [Consulta: 26 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Lletres de cançons compostes per Lluís Serrahima.
* Contribució de Lluís Serrahima al moviment de la Nova Cançó.
# Loudness (àlbum)

Loudness és el deuè àlbum del grup de música heavy metal Loudness, publicat el 1992 per la discogràfica Warner Bros Records.

## Cançons

* Pray for the Dead (Gray, Takasaki, Yamada) 4:15
* Slaughter House (Gray, Takasaki, Yamada) 3:53
* Waking the Dead (Gray, Takasaki, Yamada) 3:55
* Black Widow (Gray, Takasaki, Yamada) 4:50
* Racing the Wind (Gray, Takasaki, Yamada) 4:04
* Love Kills (Gray, Takasaki, Yamada) 5:14
* Hell Bites (From the Edge of Insanity) (Gray, Takasaki, Yamada) 5:54
* Everyone Lies (Gray, Yamada, Yamashita) 4:43
* Twisted (Gray, Takasaki, Yamada) 5:20
* Firestorm (Gray, Takasaki, Yamada) 4:29

## Formació

* Masaki Yamada - veus
* Akira Takasaki - guitarra
* Taiji Sawada - baix
* Munetaka Higuchi - bateria
# Macrhybopsis aestivalis

Macrhybopsis aestivalis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott 1991 Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Línia 1 del TRAM Metropolità d'Alacant

La línia 1 és una de les línies del TRAM Metropolità d'Alacant, que serveix la zona metropolitana d'Alacant i la Marina Baixa. Actualment connecta Alacant amb Benidorm. El seu traçat va des de la futura Estació Intermodal fins a Dénia, amb les tres primeres estacions actuals (Estels, Mercat i MARQ-Castell) subterrànies a mode de metro.
Les seues parades són les següents, des del centre d'Alacant: Estels, Mercat, Marq-Castell (Marq-Castillo), Sangueta, La Illeta (La Isleta), Lucentum, El Campello, Poble Espanyol, Amerador, Coveta Fumà, Cala Piteres, Venta Lanuza, Paradís, la Vila Joiosa, Creueta, Costera Pastor, Hospital Vila, C.C. la Marina-Finestrat, Terra Mítica, Benidorm, Benidorm Intermodal.
Les estacions (tipus metro) Estels, Mercat i Marq-Castell són compartides amb les línies 2, 3 i 4, com ho serà també l'estació d'origen, Renfe Estació intermodal, quan estiga en funcionament. A més, les parades Sangueta, la Illeta i Lucentum són compartides amb les línies 3, 4 i 5; la parada del Campello, amb la línia 3, i les parades de Benidorm i Benidorm Intermodal, amb la línia 9.
De fet, una part important del recorregut de la línia 1 és igual que el de la línia 3, però la primera és més extensa (va més enllà del Campello) i, per contra, evita 10 parades de la línia 3: Albufereta, Condomina, Camp de Golf, Costa Blanca, Carrabiners, Muchavista, les Llances, Fabraquer, Salesians i Pla Barraques.

## Enllaços externs

* TRAM Arxivat 2008-02-13 a Wayback Machine.
# Marc Cecili Metel

Marc Cecili Metel és el nom dels següents personatges:
* Marc Cecili Metel (pretor 206 aC), pretor urbà el 206 aC, i ambaixador
* Marc Cecili Metel (cònsol), cònsol el 115 aC
* Marc Cecili Metel (pretor 69 aC), pretor el 69 aC
# Marc Minkowski

Marc Minkowski (París, 4 d'octubre de 1962) és un director d'orquestra francès. S'ha dedicat principalment al repertori barroc i al classicisme francès. És fill d'Alexandre Minkowski. És Chevalier du Mérite.
Va començar la seua carrera musical com a fagot del Clemencic Consort, dirigit per René Clemencic i del Ricercar Consort, dirigit per Philippe Pierlot.
L'any 1982 va formar "Les Musiciens du Louvre", una orquestra dedicada a interpretar i mostrar la música francesa del barroc. Amb aquest conjunt ha defensat la música de Marin Marais (l'òpera Alcione), Jean-Joseph Mouret (l'òpera Les amours de Ragonde), Marc-Antoine Charpentier, Jean-Baptiste Lully (l'òpera Phaëton a l'Opéra National de Lyon) i Jean-Philippe Rameau (l'òpera Hippolyte et Aricie). El conjunt també ha rescatat les òperes menys conegudes de Handel, com ara Teseo, Amadigi di Gaula, Riccardo Primo i Ariodante, així com algunes òperes de Christoph Willibald Gluck incloent-hi Armide (al Centre de Musique Baroque de Versalles), Alceste i Iphigénie en Tauride (a l'English Bach Festival en la Royal Opera House, Covent Garden).
Les Musiciens du Louvre tenen la seu a Grenoble des de 1996, on es troben associats a la Maison de la Culture de Grenoble.
Els interessos musicals de Minkowski han evolucionat des de la focalització inicial en la música barroca vers un interès més ampli en l'òpera. Ha dirigit Idomeneo de Mozart a l'Opéra National de Paris i va debutar al Festival de Salzburg amb El rapte en el serrall. També ha dirigit Les noces de Fígaro al Festival d'Ais de Provença, Mitridate, re di Ponto al Festival de Salzburg, Giulio Cesare de Handel a Amsterdam, París i Zuric (amb Cecilia Bartoli), The Triumph of Time and Truth de Handel a Zuric i La Favorite de Donizetti a Zuric, entre d'altres.
També ha interpretat i ha enregistrat amb gran èxit de crítica algunes obres de Jacques Offenbach: Orfeu als inferns, La Belle Hélène i La Grande-Duchesse de Gérolstein.
A més de col·laborar amb "Les Musiciens du Louvre", Minkowski ho fa amb la Mahler Chamber Orchestra, l'Orquestra Filharmònica de Berlín, l'Orquestra de París, Orquestra Filharmònica de Los Angeles, el Mozarteum de Salzburg i la Staatskapelle de Dresden.
La major part dels seus enregistraments pertanyen al segell Deutsche Grammophon, però també ha enregistrat per a altres companyies, com ara Erato i EMI.

## Enllaços externs

* Minkowski a Deutsche Grammophon Arxivat 2012-02-06 a Wayback Machine.
* Les Musiciens du Louvre
# Marc Meni

Marc Meni és el nom dels següents personatges:
* Marc Meni (tribú de la plebs), tribú de la plebs el 410 aC
* Marc Meni (tribú militar), tribú dels soldats el 203 aC
# Mandela (Laci)

Mandela és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Roma, a la regió italiana del Laci, situat uns 40 km al nord-est de Roma. L'1 de gener de 2018 tenia 912 habitants.
Mandela limita amb els municipis d'Anticoli Corrado, Cineto Romano, Licenza, Percile, Roccagiovine, Roviano, Saracinesco i Vicovaro.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 13 abril 2019].

## Enllaços externs

* Mandela - Lloc web oficial (italià)
# Manouba

Manouba o La Manouba o Mannouba (àrab: منوبة, Mannūba) és una ciutat de Tunísia de la rodalia de Tunis (uns 5 km al nord-oest), capital de la governació homònima, dins la qual està situada a l'est. La municipalitat fou creada per un decret de 23 de juliol del 1942 i té una població de 26.666 habitants. És capçalera de la delegació del mateix nom, amb 47.690 habitants segons el cens del 2004.

## Història

La ciutat probablement té origen púnic i, segons la tradició, el seu nom deriva d'una paraula púnica que vol dir ‘mercat agrícola’.
Fou residència d'estiu dels beis de Tunis i, de fet, el Palau del bei és un dels monuments de la ciutat.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 14 51 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en sis sectors o imades:
* Manouba (14 51 51)
* Manouba Centre (14 51 52)
* Sidi Amor (14 51 53)
* Den-Den (14 51 54)
* Ksar-Said (14 51 55)
* Den-Den Sud (14 51 56)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 14 11).

## Personatges cèlebres

Personatges de la ciutat són la cantant Latifa i la santa Lalla Manoubia.

## Enllaços externs

* Manouba - Lloc web oficial

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 45-47. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 135. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Marc Marci Ral·la

Marc Marci Ral·la (llatí: Marcus Marcius Ralla) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Màrcia i de la família Ral·la, d'origen plebeu.
Va ser pretor urbà el 204 aC. Després va acompanyar Publi Corneli Escipió a Àfrica per lluitar contra els cartaginesos. Va ser un dels llegats que Escipió va enviar a Roma el 202 aC juntament amb els ambaixadors cartaginesos que anaven a suplicar la pau.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXIX,11,13; XXX,38
# Malanje

Malanje és un municipi de la província de Malanje. Té una extensió de 2.422 km² i 486.870 habitants. Comprèn les comunes de Cambaxe, Malanje, Ngola Luige i Quimbamba. Limita al nord amb el municipi de Cuaba Nzogo; a l'est amb el de Mucari; al sud amb els de Cangandala i Mussende a la província de Kwanza-Sud; i a l'oest amb els de Cacuso i Calandula. Es troba a 380 kilòmetres de Luanda i hi ha l'aeroport de Malanje. Al seu terme hi ha les Pedres Negres de Pungo Andongo, la presa de Capanda les cascades de Kalandula.

## Referències

* ↑ Malanje Arxivat 2018-09-24 a Wayback Machine. al web del cens d'Angola

## Enllaços externs

* Notícies de Malanje a Angop Press
# Marek Lemsalu

Marek Lemsalu (Pärnu, 24 de novembre de 1972) és un exfutbolista estonià de la dècada de 1990.
Fou 86 cops internacional amb la selecció d'Estònia.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Flora, Mainz 05 i Bryne.

## Referències

* ↑ Marek Lemsalu a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Football PLAYER: Marek Lemsalu». eu-football.info. [Consulta: 4 juliol 2017].
* ↑ «Lemsalu, Marek» (en estonian). ESBL.
* ↑ «Football: This Week's Transfers». Independent, 13-12-1997 [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ «Marek Lemsalu ümber pöörlevad miljonid» (en estonian). Eesti Päevaleht, 15-10-1996. [Consulta: 14 abril 2017].
* ↑ «Marek Lemsalu ühines FK Brynega» (en estonian). Soccernet.ee, 11-12-2002.
# Malvín

Malvín és un barri costaner del sud-est de Montevideo, Uruguai. Limita amb Buceo a l'oest, Malvín Norte i Las Canteras al nord, Punta Gorda a l'est, i el litoral riuplatenc al sud. L'avinguda costanera es diu Rambla O'Higgins i al llarg d'aquesta es troba Playa Malvín, la platja de Malvín.

## Referències

* ↑ Revista Raíces / Història del barri Malvín (castellà)

## Enllaços externs

* Pàgina de Malvín
# Marika (websèrie)

Marika és una websèrie juvenil quebequeca produïda per Téléfiction i emesa a ICI TOU.TV des del 6 de juny de 2018. La sèrie està inspirada en els llibres Marika et ses amis de Lucia Cavezzali, publicats per Éditions Hurtubise. Està escrita per Lucia Cavezzali, Nathalie Cavezzali i Yann Tanguay. Aquest últim també s'encarrega de la producció de la sèrie. Marielle Guérard, Alice Madore i Nicolas Germain-Vien interpreten els papers principals. S'ha doblat al català pel canal Super3.
La segona temporada està basada en la novel·la Opération Juliette de Cavezzali i es va estrenar el 20 de març de 2019. Pel que fa a la tercera temporada, està basada en la novel·la L'énigme du sommet Noir i es va penjar el 8 de gener de 2020.

## Referències

* ↑ «Parents | ICI Radio-Canada.ca» (en francès canadenc). [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ «Marika : Une nouvelle série jeunesse originale débarque sur ICI TOU.TV» (en francès). [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ «Marika et ses amis - Tome 1» (en francès). Éditions Hurtubise. Arxivat de l'original el 2019-10-26. [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ «Marika». CCMA. [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ «On tourne avec Marika» (en francès). Les Débrouillards, 21-02-2019. [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ «« Ma fille m’a inspiré le personnage de Marika » - Lucia Cavezzali» (en francès). L'Information du Nord Ste-Agathe. [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ «Tournage d’une série jeunesse à Val-David» (en francès). Le journal Ski-se-Dit, 14-04-2019. [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ «Marika passe des livres à l’écran» (en francès canadenc). Accès Laurentides, 23-04-2019. [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ «Radio-Canada - PAR ICI - Dès aujourd'hui sur ICI TOU.TV : de nouvelles aventures de MARIKA». parici.radio-canada.ca. [Consulta: 20 octubre 2020].
# Natá

Natá (nom complet Natá de Los Caballeros) és una ciutat i corregimient en la carreterà panamericana del districte de Natá, proovíncia de Coclé, Panamà. La seva població el 2010 era de 6.003 persones. La ciutat més gran i més propera és Penonomé i Aguadulce és aproximadament a 10 quilòmetres.

## Història

La ciutat és la tercera ciutat supervivent més vella de Panamà, fundada pels espanyols el 20 de maig de 1522, després de Nombre de Dios i Ciutat de Panamà. El nom de Natá de Los Caballeros, prové del cacic local Anata dels 100 cavallers espanyols que van aquarterar en la ciutat.
La seva població el 1990 era de 5.158 i el 2000 de 5.902 persones.

## Referències

* ↑ "Cuadro 11 (Superficie, población y densidad de población en la República...)" [Table 11 (Area, population, and population density in the Republic...)] (.xls). In «Resultados Finales Básicos» (en castellà). National Institute of Statistics and Census of Panama. [Consulta: 26 maig 2015].
* ↑ Rosas, Gaspar Rosas Quirós. Coclé de Natá (en castellà). Editorial Universitaria, 1998, p. 64-65.
# Música de l'Índia

La música de l'Índia inclou múltiples varietats de música folk i música pop, a més de la música clàssica: música carnàtica i música hindustànica. La tradició musical de l'índia s'allarga uns milers d'anys, i desenvolupada a través de diferents eres, es manté com a font d'inspiració religiosa, expressió cultural i entreteniment.
# Myosorex rumpii

Myosorex rumpii és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes (Soricidae) endèmic dels monts Rumpi al Camerun. És classificada com a espècie en perill crític a causa de la pèrdua d'hàbitat i la seva distribució reduïda.
# Nicolaas Kuiper

Nicolaas Kuiper (neerlandès: Nicolaas Hendrik (Nico) Kuiper) (Rotterdam, 28 de juny de 1920 - Heteren, 12 de desembre de 1994), conegut com Nico pels seus amics i col·legues, va ser un matemàtic neerlandès.
Kuiper va fer els estudis universitaris a la universitat de Leiden fins que es va graduar el 1942. A continuació, com que la universitat va ser tancada per les autoritats d'ocupació alemanyes durant la Segona Guerra Mundial, va fer de professor de matemàtiques a la Hogere Burgerschool (una mena d'institut de secundària) de Dordrecht, mentre preparava el doctorat sota la supervisió de Willem van der Woude. El 1946 va obtenir el doctorat a la reoberta universitat de Leiden i, a continuació, va marxar als Estats Units per estar dos anys a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton. Al retornar als Països Baixos el 1950, va ser professor a l'Institut Agrícola de Wageningen (actualment universitat de Wageningen). El 1962 va passar a la universitat d'Amsterdam en la qual va romandre fins al 1971 quan li van oferir la direcció de l'Institut des hautes études scientifiques de París i no va retornar als Països Baixos fins al 1991. Va morir pocs anys després a la seva casa de camp a Heteren.
Durant la seva estada a Wageningen es va interessar per l'estadística; d'aquesta època és el conegut test de Kuiper per verificar la uniformitat de l'orientació de dades no agrupades. Però les seves aportacions més originals van ser en èpoques posteriors en el camp de la topologia, i més específicament en el tema de les immersions i els embeddings.

## Referències

* ↑ Takens, 1995, p. 54.
* ↑ Banchoff, 1997, p. xiv.
* ↑ Takens, 1995, p. 57.
* ↑ Howarth, 2017, p. 313-314.
* ↑ Takens, 1995, p. 55.
* ↑ Banchoff, 1997, p. xv.
* ↑ Banchoff, 1997, p. xiii.

## Bibliografia

* Banchoff, Thomas F. «Remembering Nicolaas Kuiper». A: Thomas E. Cecil, Shiing-Shen Chern (eds.). Tight and Taut Submanifolds (en anglès). Cambridge University Press, 1997. ISBN 0-521-62047-3.
* Howarth, Richard J. Dictionary of Mathematical Geosciences (en anglès). Springer, 2017. ISBN 978-3-319-57314-4.
* Takens, F. «N.H. Kuiper» (en neerlandès). Levensberichten en herdenkingen, 1995, pàg. 53-58. ISSN: 1380-183X.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Nicolaas Kuiper» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Nico Kuiper». Biographisch Portaal van Nederland. [Consulta: 29 gener 2023]. (neerlandès)
* «Nicolaas Hendrik Kuiper». Digital Wetenschapshistorich Centrum. [Consulta: 29 gener 2023]. (neerlandès)
* «Les directeurs de l'IHES». Institut des Hautes Études Scientifiques. [Consulta: 29 gener 2023]. (francès)
# Neomerinthe pallidimacula

Neomerinthe pallidimacula és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu fins als 27 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: les Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Poss, S.G. i G. Duhamel, 1991. Neomerinthe bauchotae, a new scorpionfish (Scorpaenidae) from Saint Paul and Amsterdam Islands (Southern Indian Ocean), with comments on the limits of the genus. Cybium 15(2):93-102.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB