OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Boscos tropicals de fulla perenne de l'altiplà de Yunnan

Els boscos o forests de fulla perenne subtropicals de l'altiplà de Yunnan són una ecoregió en perill d'extinció al sud-oest de la Xina. Aquests boscos van cobrir una vegada les parts occidentals de l'altiplà de Yungui (o Yunnan-Guizhou), però es van reduir significativament i van ser substituïts per usos agrícoles. Les forests de fulla perenne de Yunnan i els veïns Forests de fulla ampla i mixtes de la Meseta de Guizhou són les dues úniques ecoregions del regne paleàrtic classificades com a part del bioma de boscos de fulla ampla tropical i subtropical.

## Descripció

El territori que abans estava cobert pels boscos de fulla perenne subtropical de l'altiplà de Yunnan inclou la major part de l'altiplà occidental de Yungui, que forma la meitat oriental de Yunnan, així com algunes parts del sud de Sichuan, l'oest de Guizhou i el nord-oest de Guangxi. Aquesta regió experimenta un clima suau, ja que l'alta altitud i la baixa latitud anul·len molts dels efectes extrems de qualsevol característica climàtica. L'altiplà de Yungui és relativament més pla aquí i el desenvolupament agrícola humà ha reduït molt l'amplitud dels boscos perennes de l'altiplà de Yunnan. En algunes zones de l'ecoregió, la producció d'arròs ha assolit altituds de gairebé 3.000 m, la més alta de qualsevol part del món.
Avui, les restes forestals estan aïllades al llarg de les serres de muntanya, els turons càrstics i les valls més escarpades on no predomina l'agricultura. Entre els boscos perennes de fulla perenne destacables, destaquen els àmbits escènics de Qinglongxia, les muntanyes Cang, el mont Jizu, la reserva forestal dels Turons Occidentals i la reserva natural de la muntanya Ailao. En altres llocs de l'ecoregió, els boscos de fulla perenne han estat substituïts per faixes del dominant pi de Yunnan. No és clar fins a quin punt coexistien els pins de Yunnan als boscos de fulla perenne subtropicals de l'altiplà de Yunnan abans del desenvolupament agrícola a la regió.
Les espècies animals que es poden trobar als boscos de fulla perenne subtropical de l'altiplà de Yunnan inclouen gibons negres, rates del bambú i ossos negres asiàtics. Una espècie extirpada notable és el tigre.

## Referències

* ↑ «"Yunnan Plateau subtropical evergreen forests". Global Species. Myers Enterprises II» (en anglès). WWF. Arxivat de l'original el 2011-06-07. [Consulta: 2 novembre 2019].
* 1 2 3 «"Eastern Asia: Southeastern China". WWF.» (en anglès). World Wildlife Fund. [Consulta: 2 novembre 2019].
# Barreirense Futebol Clube

* No s'ha de confondre amb FC Barreirense.
El Barreirense Futebol Clube és un club capverdià de futbol de la ciutat de Barreiro a l'illa de Maio.

## Palmarès

* Lliga de Maio de futbol:
       2005/06, 2009/10, 2017/18
* Copa de Maio de futbol:
       2009/10
* Supercopa de Maio de futbol:
       2009/10
* Torneig d'Obertura de Maio de futbol:
       2000/01

## Referències

* ↑ Barreirense at Facebook
* ↑ Barreirense at the Final Ball
* ↑ Barreirense at Futebol 365 (portuguès)
* ↑ Barreirense at Sports Mídia (portuguès)
* ↑ «Cape Verde Islands - List of Regional Tournament Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Francisco Flores Córdoba

Francisco Flores Córdoba (12 de febrer de 1926 - 13 de novembre de 1986) fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1958.

## Referències

* ↑ «Francisco Flores». worldfootball. [Consulta: 18 desembre 2011].
* ↑ 1958 FIFA World Cup Sweden Arxivat 13-10-2011 a Wayback Machine.
* ↑ Francisco Flores Córdoba Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# My Little Pony: Equestria Girls

My Little Pony: Equestria Girls (traducció al català: "El meu petit poni: Noies de Equestria") és una pel·lícula d'animació canadenco-estatunidenca en 3D de 2013, dirigida per Jayson Thiessen i basada en la popular sèrie d'animació My Little Pony: Friendship Is Magic (2010). La pel·lícula tracta sobre Twilight Sparkle anar a l'altre món i es transformen en un ésser humà.

## Argument

A Equestria, l'acabada de coronar Princessa Twilight Sparkle visita l'Imperi de Cristall amb els seus amics de Ponyville per una cimera reial amb les princeses Celestia, Luna, i Cadance. Aquella nit, la corona de Twilight i l'Element Màgic és robat per l'unicorn Sunset Shimmer, un vell estudiant de Celestia. Després d'una persecució a través del castell, Sunset deixa caure la corona a través d'un mirall màgic i el segueix. Les princeses informen els ponis que el mirall porta a un món diferent, i han d'ajudar Twilight per recuperar la seva corona abans que el portal es tanqui un altre cop per trenta llunes, sinó els Elements de l'harmonia ja no protegiran Equestria. Malgrat la insistència de Celestia que Twilight ha de viatjar sol, l'ajudant de Twilight, el drac Spike salta ansiosament a dins després que ella entri al mirall.

## Repartiment

* Tara Strong: Twilight Sparkle
* Ashleigh Ball: Applejack i Rainbow Dash
* Andrea Libman: Pinkie Pie i Fluttershy
* Tabitha St. Germain: Rarity, Princess/Vice Principal Luna, i Mrs. Cake
* Cathy Weseluck: Spike
* Rebecca Shoichet: Sunset Shimmer
* Lee Tockar: Snips
* Richard Ian Cox: Snails
* Nicole Oliver: Princess/Principal Celestia i Miss Cheerilee
* Vincent Tong: Flash Sentry
* Britt McKillip: Princess Cadance
* Peter New: Big McIntosh
* Michelle Creber: Apple Bloom
* Madeleine Peters: Scootaloo
* Claire Corlett: Sweetie Belle
* Kathleen Barr: Trixie

## Referències

* ↑ «My Little Pony: Equestria Girls». The New York Times.

## Enllaços externs

* My Little Pony: Equestria Girls - Lloc web oficial
* Tràiler de My Little Pony: Equestria Girls a YouTube (anglès)
# Dreamer

Dreamer és un èxit del disc de 1974 de Supertramp, Crime of the Century compost per Roger Hogdson. Va situar-se al número 20 de la llista de senzills del Regne Unit al febrer de 1975. El 1980, va aparèixer a l'àlbum en directe, "Paris". Aquesta versió en directe també es va publicar com a single i va arribar al número 15 de la llista nord-americana Billboard Hot 100, número 36 al Top 40 holandès, i número 1 al canadenc de senzills. Dreamer també va aparèixer a l'àlbum de Roger Hodgson, Classics Live, gravat en la gira del 2010.
La cançó tracta d'una persona que té grans somnis però que és incapaç d'actuar sobre ells, de manera que mai no es fan realitat. Quan el 2012 li van preguntar a Hodgson si era un somiador, va respondre: "Jo ho sóc, i definitivament encara era més de jove. Jo era un adolescent, tenia molts somnis. I em sento molt beneït que molts d'ells es fessin realitat. Però la cançó em va sortir de dintre. Acabàvem de comprar el primer piano de Wurlitzer i era la primera vegada que el tenia a casa, estava tan emocionat que la cançó em va sortir sola".

## Història

Dreamer va ser composta per Roger Hodgson amb un piano Wurlitzer a casa de la seva mare quan tenia 19 anys. Aleshores, va gravar una demostració de la cançó amb només les veus, el Wurlitzer i batent caixes de cartró per a la percussió. Hodgson va declarar, "Em va emocionar, va ser la primera vegada que vaig posar les mans a sobre d'un Wurlitzer". Supertramp va fer la seva pròpia gravació de la cançó en imitació d'aquesta primera demo.
Després que Roger Hodgson abandonés Supertramp el 1983, la banda no va interpretar "Dreamer" en directe fins a la gira de 2010, on va formar part d'una mescla de tres cançons de "Crime of the Century". El saxofonista John Helliwell va explicar en una entrevista el 1988: "Es va convertir en un gran número a l'escenari. Jo feia veure que també tocava el piano, pujava d'alt del piano i intentava fer riure a Roger mentre cantava. Ja no ho fem, perquè la cançó era tant de Roger que no podia fer-ne cap altra versió."

## Referències

* ↑ DeGagne, Mike. «Dreamer» (en anglès). AllMusic. [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ «The Hot 100» (en anglès). billboard.com. [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ «top40» (en neerlandès). top40, 28-02-1981. [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ «Roger Hodgson – Classics Live» (en anglès). discogs.com. [Consulta: 23 maig 2020].
* 1 2 «Dreamer by Supertramp» (en anglès). Song Facts. [Consulta: 23 juny 2020].
* 1 2 Trunk, Rusell A. «'Breakfast in Detroit: Tales from a Dreamer!'» (en anglès). http://annecarlini.com,+2014.+[Consulta: 23 maig 2020].
# Bestard

Bestard és una empresa de calçat de muntanya fundada el 1940 a Lloseta, Mallorca. Malgrat que originàriament feia calçat general, des del 1970 s'especialitzà en el calçat de muntanya. Posteriorment ha anat millorant els processos de fabricació i des de fa més de vint anys usa el Gore-Tex en les seves sabates.
L'empresa és al Raiguer de Mallorca, on es troben altres importants empreses de calçat com Camper, Yanko, Farrutx o Lotusse. Exporta a més de quaranta països i darrerament ha apostat per la introducció al mercat xinès.

## Referències

* ↑ «Las mejores botas para la mejor ruta» (en castellà). Diario de Mallorca. [Consulta: 29 gener 2011].
* 1 2 «Artesans de la pell i el calçat». Consell de Mallorca. Arxivat de l'original el 2011-01-10. [Consulta: 29 gener 2011].
* 1 2 «Bestard cumple 70 años» (en castellà). Desnivel, 13-01-2011. Arxivat de l'original el 2011-01-21. [Consulta: 29 gener 2011].
* ↑ «Bestard y Gore-Tex, fabricación artesanal con tecnología punta» (en castellà). Desnivel, 26-09-2011. Arxivat de l'original el 2011-10-07. [Consulta: 10 octubre 2011].
* ↑ «Calçats Bestard de Lloseta segueix apostant per la venda a la Xina inaugurant noves oficines de venda i showroom a Beijing». Revista Lloseta. [Consulta: 29 gener 2011].

## Enllaços externs

* Bestard - Lloc web oficial
# Eliodoro Sollima

Eliodoro Sollima (Marsala, 10 de juliol de 1926 - Palerm, 3 de gener de 2000) va ser pianista, compositor i pedagog italià.

## Biografia musical

Després de traslladar-se a l'institut de Palerm, sota la direcció de Maria Giacchino Cusenza, va obtenir un diploma en piano en cinc anys i, l'any següent, en composició, amb Pietro Ferro.
La seva millora del piano va continuar a "l'Acadèmia Chigiana de Siena" amb Guido Agosti i a Arezzo amb Arturo Benedetti Michelangeli, qui el va triar per a la primera representació italiana del Kammerkonzert d'Alban Berg, al teatre Nuovo de Milà, el maig de 1954.
El 1965 va formar amb el violinista Salvatore Cicero i el violoncel·lista Giovanni Perriera el Trio di Palermo, que el 1978 va rebre el "Diapason d'Or".
Ha tocat a Deutsche Rundfunk, Radio Scheweis i RAI.

## Activitat compositiva

Les obres inclouen Evolucions (per a diversos instruments), Variacions concertants (premi "Città di Trieste"), el Concert per a cordes, els Contrasts per a piano i orquestra, la Sonata per a piano (premi "Città di Treviso"), el Trio per a piano, violí i violoncel (escrit per a la formació del Trio di Palermo i dedicat a Ciceró i Perriera), el conte radiofònic Pimpinella, Els tres moments de la passió del Gòlgota, el Divertiment sobre cançons populars sicilianes, el Trenodia (encarregat pel sicilià Orquestra Simfònica i dedicada a les víctimes de la massacre de la plaça de Tiananmen).
La seva música ha estat publicada, entre d'altres, per "Berben, Sonzogno, Curci, Schott".

## Activitat docent

Professor de composició al Conservatori Superior de Música de Palerm de 1954 a 1991, en fou director durant divuit anys. Va impartir classes magistrals de piano i anàlisi i composició a Senigallia, Trapani, Palerm, Polònia i Saarbrücken.
Entre els estudiants, el clarinetista Calogero Palermo i el violoncel·lista Giovanni Sollima (el seu fill).

## Agraïments

El teatre municipal de Marsala, la seva ciutat natal, i un concurs de piano (Ciutat de Bagheria, premi "Eliodoro Sòllima") van rebre el seu nom. El 2010 també a Enna va rebre el seu nom un concurs per a solistes i conjunts de cambra, destinat a joves instrumentistes de 6 a 25 anys.

## Referències

* ↑ http://www.ilpalindromo.it/rivista/PDF/rivista%2010%20-%20pdf%20singoli/il%20Palindromo%2010%20%282013%29%20-%20Dissonanze%20-%20Eliodoro%20Sollima.pdf
# Sant Miquel de Pineda

Sant Miquel de Pineda és l'església parroquial del municipi de Sant Feliu de Pallerols (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església situada a l'esquerra del riu Brugent, vora la riera de Sant Iscle, aigua amunt del cap del municipi. És una església romànica d'una sola nau amb capelles afegides posteriorment. L'absis és sobrealçat i eixalbat. El campanar és de torre i a ponent hi ha la porta, d'època més moderna. A la part posterior hi ha un petit cementiri.

## Història

L'església formava part del terme del castell d'Hostoles. Al segle xvii era de la batllia reial d'Hostoles. Fou restaurada l'any 1812 i s'hi afegiren les capelles laterals.

## Referències

* 1 2 «Església parroquial de Sant Miquel de Pineda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# Beniakovce

Beniakovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1314.
# Francisco Reigón Jiménez

Francisco Reigón Jiménez (Jaén, c. 1815 - Madrid, 1885) va ser un pintor andalús, especialitzat en retrats en miniatura i a l'oli, tot i que també va conrear la pintura d'història, la mitològica i els paisatges.
Nascut a Jaén vers 1815. Es formà a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran i fou deixeble de Carlos de Haes. S'especialitzà en retrats en miniatura i a l'oli, però també treballà obres i temes d'història, de mitologia i de paisatge. Fou autor de nombrosos retrats en miniatura i a l'oli, treball que fonamentà la seva reputació artística. Amb la introducció de la fotografia, abandonà el gènere i des de llavors es dedicà a miniar fotografies, amb notable èxit i encàrrecs tant de Madrid, altres províncies i, fins i tot, de l'estranger. No obstant això, no deixà mai de pintar.
Participà a les exposicions de l'Acadèmia de Sant Ferran el 1842, 1843, 1844, 1847 i 1850, i en les exposicions nacionals el 1856, 1858 i 1860. A banda dels nombrosos retrats que va exposar, són d'esment les pintures Una bouada a vora del Guadalquivir, El descans d'una correguda de bous a prop d'un rierol, Diana al bany i Florinda, filla de Julià. La darrera obra fou premiada amb una menció honorífica de segona classe, a l'exposició nacional de 1860. Juntament amb Diana, passà a engrossir el fons del Museu del Prado.
Va estar casat amb la també pintora i acadèmica de mèrit de Sant Ferran Asunción Crespo. Reigón va morir a Madrid el 1885.

## Referències

* 1 2 Pérez-Martín, Mariángeles. «Del salón al gabinete. Académicas en la España del siglo XIX». A: Gil Salinas, Rafael; Lomba, Concha (coords.). Olvidadas y silenciadas: mujeres artistas en la España contemporánea (en castellà). València: Universitat de València, 2021, p. 84-85.
* 1 2 3 4 5 Ossorio y Bernard, Manuel. Galeria biográfica de artistas españoles del siglo XIX (en castellà). Madrid: Ramon Moreno, 1869, p. 149.
* 1 2 «Reigón, Francisco» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 24 setembre 2022].
# Museu del Coratge i la Resistència

El Museu del Coratge i la Resistència (Museum of Courage and Resistance) o Museu de la Llei Marcial és un museu de Quezon City (Filipines) estretament lligat al règim del dictador Marcos a les Filipines. Fou fundat per l'institució Task Force Detainees que promou la reparació i justícia de les víctimes de la dictadura de Marcos, la majoria d'elles afectades per la llei marcial. Consta de tres seccions: en la primera s'explica la història de l'esmentada institució, creada en els primers anys de la llei marcial en clandestinitat (1974); en la segona es poden veure els diversos grups de resistència i oposició a la dictadura, així com algunes de les biografies dels principals líders d'aquests moviments; i el darrer espai és el dedicat a les expressions artístiques i documents generats tant pels presos de la dictadura com per les persones no preses. El centre de documentació del museu recull àmplia informació original dels moviments contraris a la llei marcial i resistents contra la dictadura de Marcos.
La història de la dictadura de Ferdinand Marcos a les Filipines cal situar-la en el context de la Guerra Freda, l'enfrontament entre els blocs comunista i capitalista posterior a la Segona Guerra Mundial. Marcos fou escollit democràticament l'any 1965 pel Partit Liberal. El creixent moviment d'esquerres a l'interior del país, la proximitat geogràfica de la Guerra del Vietnam i un profund anticomunisme condueixen Marcos a l'establiment d'una dictadura l'any 1972. Una de les característiques d'aquesta fou la imposició de la llei marcial, que va durar més de 9 anys. El principal opositor de la dictadura, Benigno Aquino, fou empresonat gràcies a la llei marcial (Marcos feu el mateix amb la immensa majoria dels opositors polítics). Aquino va arribar a presentar-se a les eleccions estant a la presó i delegant l'elecció en la seva dona, Cory Aquino. Aquest desafiament portà el matrimoni Aquino a l'exili, pactat amb el govern i amb mediació dels Estats Units. El retorn, també pactat, dels Aquino l'any 1983 va acabar amb l'assassinat de Benigno tan bon punt va baixar de l'avió a les Filipines. La llei marcial fou el principal instrument de la repressió dels moviments democràtics a les Filipines. L'any 1986 la vídua de Benigno Aquino, Cory Aquino, va guanyar les eleccions. Marcos es va resistir a deixar el poder i les protestes populars, juntament amb les pressions internacionals, van permetre reinstaurar la democràcia a les Filipines.

## Referències

* 1 2 «Museu del Coratge i la Resistència». espaisdememoria.cat. Memorial Democràtic de Catalunya. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 26 setembre 2016].
# Dècada del 220
## Esdeveniments

226 - Inici del segon Imperi Persa (226-651) amb la dinastia sassànida.

## Personatges destacats

* Alexandre Sever, emperador romà (222-235).
* Ardashir I, el primer rei de reis (226-240), fundador de la dinastia sassànida.
# Brachirus siamensis

Brachirus siamensis és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes de Tailàndia i de la Mar de la Xina Meridional.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Bhayavadar

Bhayavadar fou un estat tributari protegit al Kathiawar, presidència de Bombai, amb una superfície de 28,5 km². Estava governat per la dinastia Wala (branca Jaitani).
Al segle XX governava Nathu Champrak, al que va succeir el 19 de gener de 1920 el seu fill Bhaya Nathu de 39 anys. El seu successor fou el seu fill Anakchandra Bhaya.

## Referències

* Genealogia per H. Soszynski Arxivat 2009-06-05 a Wayback Machine.
# Francisco Ramón Chamorro Piva

Francisco Ramón Chamorro Piva (La Plata, 7 d'agost de 1981) és un ciclista argentí professional des del 2010 i actualment a l'equip Soul Brasil Pro Cycling Team.
Del seu palmarès destaquen les tres victòries finals a la Copa Amèrica de Ciclisme.

## Palmarès

* 2007
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a l'Uruguai
* 2008
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Estat de São Paulo
* 2009
** 1r a la Copa Amèrica de Ciclisme
** Vencedor d'una etapa a la Rutes d'Amèrica
* 2010
** 1r a la Prova Ciclística 9 de Julho
** Vencedor d'una etapa al Tour de Brasil-Volta de l'Estat de São Paulo
* 2012
** 1r a la Copa Amèrica de Ciclisme
** 1r a la Prova Ciclística 9 de Julho
** Vencedor de 2 etapes a la Rutes d'Amèrica
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Brasil-Volta de l'Estat de São Paulo
* 2013
** 1r a la Copa Amèrica de Ciclisme
* 2015
** Vencedor de 4 etapes a la Volta a l'Uruguai

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Dècada del 230
## Esdeveniments

* 235 - Inici de la crisi a l'antiga Roma, amb llargs períodes d'anarquia.
* 231 - Exili d'Orígenes

## Personatges destacats

* Gordià III, emperador romà (238-244)
* Maximí el Traci, emperador romà (235-238)
* Alexandre Sever, emperador romà (222-235)
* Ardashir I, el primer rei de reis (226-240), fundador de la dinastia sassànida.
* Orígenes
* Plotí
# Brunswick (Missouri)

Brunswick és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 925 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brunswick tenia 925 habitants, 426 habitatges, i 242 famílies. La densitat de població era de 300,1 habitants per km².
Dels 426 habitatges en un 20,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,6% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 43% no eren unitats familiars. En el 39% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,09 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,2% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 22,5% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 27,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.969 $ i la renda mediana per família de 34.107 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.639 $ mentre que les dones 18.182 $. La renda per capita de la població era de 18.516 $. Entorn de l'11,3% de les famílies i el 17,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brunswick». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brunswick». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Ernest Fenollosa Ten

Ernest Fenollosa Ten (la Vall d'Uixó, 6 de març de 1948) és un economista i polític valencià, fill d'Ernest Fenollosa Alcaide.

## Trajectòria

Llicenciat en ciències econòmiques i membre de la comissió executiva del PSPV-PSOE, fou elegit regidor de la vall d'Uixó a les eleccions municipals espanyoles de 1983 i alcalde a les eleccions municipals espanyoles de 1991. Simultàniament fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983, escó que revalidà a les eleccions de 1987, 1991 i 1995. Ha estat president de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda de les Corts Valencianes.
En 1987 fou nomenat membre de la Comissió Executiva Nacional del PSPV-PSOE, i de 1991 a 1995 en fou secretari executiu. Es va presentar a les primàries del seu partit per postular-se com a candidat a la presidència de la Generalitat Valenciana a les eleccions a les Corts Valencianes de 1999 però finalment fou derrotat per Antoni Asunción. El mateix any també va optar per la secretaria general del PSPV-PSOE, però finalment es va imposar Joan Ignasi Pla i Durà.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.205. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 10 maig 2015].
* ↑ Sevilla y Fenollosa confirman su opción a las primarias a la Generalitat, El País, 23 de maig de 1998
* ↑ Ernest Fenollosa anuncia su intención de optar a la secretaría general del PSPV, a EL País, 15 d'agost de 1999