OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Claude Renoir jugant

Claude Renoir jugant (Claude Renoir, jouant) és un quadre de Pierre-Auguste Renoir pintat pels volts del 1905 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Història

El tercer fill del pintor, Claude Renoir, anomenat Cocó, va néixer el 1901 i és el que més vegades apareix representat en els quadres de l'artista, segurament per ésser el més petit. Ací devia tindre quatre o cinc anys, ja que existeix una tela molt propera a aquesta, datada el 1905 (Cocó escrivint), on porta el mateix vestit vermell. A Renoir li agradava pintar els diferents membres de la seua família involucrats en les seues activitats diàries. Jean Renoir recordava com el seu pare estimava els ninotets d'aquesta pintura, els quals van passar per les mans del fill més gran, Pierre, fins a Claude, el benjamí (d'acord amb el marxant Ambroise Vollard, totes aquestes joguines sempre estaven escampades pel terra de l'estudi del pintor).

## Descripció

Jugant amb els seus soldadets de plom, Cocó, absort, sembla ignorar la presència del seu pare. El petit està capficat en els seus jocs i vesteix una camisa vermella amb punys blancs, creant un admirable joc de color amb el groc dels cabells i la taula, el color rosa de la pell, i els verds i els blancs de les joguines. El modelatge de la figura de Cocó adquireix més bellesa gràcies a la il·luminació emprada, recordant els anys impressionistes en què la llum i el color esdevenien els elements determinants de la composició. El resultat és un escena intimista recollida amb la candidesa i la tranquil·litat habitual en les darreres obres de Renoir. L'angle de visió és el d'un adult dret, observant l'infant. El fons d'aquest oli sobre tela de 46 × 55 cm és indefinit i pintat amb pinzellades amples, la taula i les joguines més o menys esbossades, mentre tota l'atenció del pintor es concentra en la cara i els cabells del nen. Claude té els cabells llargs, igual que el seu germà gran: a Renoir li agradava que els seus fills tinguessin els cabells llargs, suposadament per protegir-los de cops i caigudes, però, sobretot, pel plaer de pintar-los perquè, com solia dir, eren daurats.

## Referències

* 1 2 3 4 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 92-93.
* 1 2 Museu de l'Orangerie (francès) i (anglès)
* ↑ ArteHistoria Arxivat 2015-12-11 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Flickr (francès)
# Gens Plàucia

La gens Plàucia (llatí: gens Plautia) va ser una gens romana plebea. El nom apareix també com a Ploci (llatí: Plotius). El primer membre de la família que va obtenir el consolat va ser Gai Plauci Procle el 358 aC, i en endavant diversos Plauci van exercir altres magistratures.
Sota l'Imperi apareixen amb els cognoms Decià, Hipseu, Procle, Silvà, Vennó i Venox. En les monedes només apareixen els cognoms Hipsca (Hypsacus) i Planc, aquest darrer derivat de Luci Plauci Planc, de la gens Munàcia, però adoptat pels Plauci, i que va conservar el seu cognom original.
A la següent llista apareixen els Plauci sense cognom (els que habitualment apareixen com a Ploci s'han classificat a aquest cognom):
* Aulus Plauci, amic de Ciceró
* Plauci Sacerdot, gramàtic llatí
* Luci Plauci Gal, retòric romà.
* Aulus Plauci, governador de Britànnia
* Quint Plauci, cònsol l'any 36
* Plauci Firm, amic de l'emperador Otó.
* Quint Fulvi Plauci, executat per orde de Caracal·la el 212
* Plauci, jurista romà
* Novi Plauci, artista romà
* Plauci Elià, pontífex romà
* Plauci Laterà, amant de Valèria Messalina
* Plauci Silvà, pretor l'any 24

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 405.
# Georgios Kostikos

Georgios Kostikos (grec: Γιώργος Κωστίκος; 26 d'abril de 1958) és un exfutbolista grec de la dècada de 1980.
Fou 35 cops internacional amb la selecció grega.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Pierikos, PAOK F.C., Olympiakos FC i Diagoras F.C..

## Palmarès

PAOK
* Lliga grega de futbol
** 1984-85
Olympiakos
* Lliga grega de futbol
** 1986-87

## Referències

* ↑ Mamrud, Roberto. «Greece - Record International Players». RSSSF, 29-10-2009.
* ↑ Kolokotsios, Lambros. «Αθλητικοί Φάκελοι (ΚΩΣΤΙΚΟΣ) Sporting Capsules (Kostikos)» (en greek). Evrytania News, 30-11-2010. Arxivat de l'original el 17 octubre 2011. Arxivat 17 October 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Mastrogiannopoulos, Alexander. «Greece 1977/78». RSSSF, 24-04-2003.
* ↑ Mastrogiannopoulos, Alexander. «Greece 1987/88». RSSSF, 19-06-2003.
* ↑ Georgios Kostikos a National-Football-Teams.com (anglès)
# Georgios Delikaris

Georgios Delikaris (grec: Γεώργιος Δεληκάρης, 22 de juliol de 1951) és un exfutbolista grec de la dècada de 1970.
Fou 32 cops internacional amb la selecció grega.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Olympiacos F.C. i Panathinaikos F.C..

## Referències

* ↑ Georgios Delikaris a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Results of UEFA Jubilee Award votes in Greece
* ↑ Delikaris biography at official Olympiacos Website Arxivat 2015-08-10 a Wayback Machine.
* ↑ «Delikaris short biography». Arxivat de l'original el 2009-09-08.
# Gobiopterus birtwistlei

Gobiopterus birtwistlei és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: Singapur.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Néerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9: 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Gobiopterus birtwistlei». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Gulfport (Florida)

Gulfport és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 12.527 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gulfport tenia 12.527 habitants, 6.246 habitatges, i 3.154 famílies. La densitat de població era de 1.709,1 habitants/km².
Dels 6.246 habitatges en un 16,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,3% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 49,5% no eren unitats familiars. En el 39,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,8% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 25,7% de 45 a 60 i un 28% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.809 $ i la renda mediana per família de 37.016 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.756 $ mentre que les dones 23.347 $. La renda per capita de la població era de 22.801 $. Entorn del 9,5% de les famílies i el 13,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gulfport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gulfport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gonzalo Alonso Sánchez

Gonzalo Alonso Sánchez (Serradilla, 7 de gener de 1927 - Serradilla, 18 d'agost de 1993) és un poeta en extremeny.
Educat a l'escola graduada de la seva població natal, es va dedicar inicialment a l'agricultura i la ramaderia i, més tard, al comerç. Juntament amb aquestes activitats va desenvolupar una vocació per la poesia que va desenvolupar en un estil popular. Va escriure per a revistes i llibres de festejos però durant la seva vida no es va editar la seva obra. Tan sols, en 1994, un any després de la seva defunció, es van recollir i van publicar les seves obres completes.

## Referències

* 1 2 Juan José Camisón. «Primera antología de poesía extremeña» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-01-29. [Consulta: 14 febrer 2016].
# Gonzalo Arnáiz Vellando

Gonzalo Arnáiz Vellando (Madrid, 28 d'agost de 1916 - 17 de juliol de 1990) fou un economista espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

Era fill d'un coronel del cos d'enginyers assassinat el desembre de 1936. Estudià el batxillerat en els jesuïtes i ciències exactes a la Universitat Central de Madrid. En esclatar la guerra civil espanyola el seu pare fou assassinat i ell mateix fou tancat a la presó de San Antón fins a febrer de 1937. Després d'aixoplugar-se un temps a l'ambaixada de Xile és reclutat a una brigada de Valentín González El Campesino i participa en la batalla de Brunete. Degut als antecedents familiars hagué d'amagar-se un altre cop a l'ambaixada de Xile fins al final de la guerra.
El 1939 es reincorpora a la Universitat i acabà la carrera de ciències exactes, però aleshores es va interessar per l'economia; el 1947 va participar en el seminari d'estadística per economistes del professor Enrique Cansado i s'encaminà cap a l'econometria. En 1952 es va llicenciar en ciències econòmiques. va traduir amb altres Análisis de la demanda. Un estudio de econometría de Hermad Wold. En març de 1953 és designat professor adjunt numerari d'Estadística i Mètodes Estadístics de la Facultat de Ciències Polítiques i Econòmiques, i poc després catedràtic d'Estadística Teòrica. Després fou professor d'Estadística General de l'Escola d'Estadística de la Universitat de Madrid, de la que en serà secretari de 1953 a 1970. Simultàniament va rebre una beca per estudiar programació lineal a Torí.
El 1955 va ingressar en el cos facultatiu de l'Institut Nacional d'Estadística. El 1956 es doctorà amb la tesi Propensión al consumo i en 1959 treballà com a assessor en el Plan de desarrollo. El 1958 fou nomenat catedràtic d'estadística de la Universitat de Madrid i en 1960 es va incorporar al departament d'Econometria de l'escola d'Economia de Rotterdam, on treballa amb Henri Theil. En 1969 va ingressar en la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques i en el curs 1970-1971 va donar classes a la Universitat de Veneçuela. De 1971 a 1978 fou director del Departament d'Estadística, i després fou nomena vicedegà de la Facultat de Ciències Econòmiques. El 1986 fou nomenat professor emèrit de la Universitat Autònoma de Madrid.

## Obres

* Muestreo sistemático (1950)
* Correlación serial (1950)
* Correlación serial circular (1950)
* Correlación intraclásica (1950)
* Algunas cuestiones sobre econometría (1956)
* Método de mínimos cuadrados (1960)
* Teoría de la regresión (1961)
* Matemáticas para economistas (1962)
* Significación económica de los coeficientes input-output (1963)
* Introducción a la estadística teórica (1965)
* Problemas de estadística (1966)
* Estadística empresarial (1970)

## Referències

* ↑ Necrològica Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. de la RACMYP
* ↑ Gonzalo Arnáiz Vellando (1916-1990), Índice
* ↑ Medalla 5 Arxivat 2017-09-14 a Wayback Machine. de la RACMYP

## Enllaços externs

* Homenaje al profesor Gonzalo Arnáiz Vellando, 1987, publicat a dialnet
# Giorgi Zurabishvili

Giorgi Zurabishvili (en armeniː გიორგი ზურაბიშვილი, i més freqüentment en francèsː Georges Zourabichvili) fou un intel·lectual georgià nascut el 3 d'octubre de 1898 a Tbilisi (aleshores Imperi Rus, actualment capital de Geòrgia), mort el 10 de setembre de 1944 a Bordeus, França. La història de la seva col·laboració amb l'Alemanya nazi i la seva fosca desaparició va ser narrat pel seu net Emmanuel Carrère a Un roman russe (2007).
Fill d'un antic ministre del govern georgià (1920-1921), fou pare de la historiadora Hélène Carrère d'Encausse i del compositor Nicolas Zourabichvili. També és avi de l'escriptor Emmanuel Carrère, del filòsof François Zourabichvili i de la doctora i periodista Marina Carrère d'Encausse.

## Extracte d'Un roman russe

A la seva novel·la Un roman russe, Emmanuel Carrère trenca un tabú familiar, donant detalls del seu avi i de la seva tràgica mort:
    « […] El meu avi matern, Giorgi Zurabishvili, va ser un emigrant georgià, arribat a França a principis dels anys 20, després d'estudiar a Alemanya. [...] Els dos últims anys de l'ocupació, a Bordeus, va treballar com a intèrpret per als alemanys. Després de l'Alliberament, uns desconeguts van venir a arrestar-lo a casa seva i se'l van endur. La meva mare tenia 15 anys, el meu oncle 8. Ells mai l'han tornat a veure. Mai van trobar el seu cos. Mai ha estat declarat mort. Cap tomba porta el seu nom. Aquí, vull dir. Una vegada dit, no és pas gran cosa. Una tragèdia, sí, però una tragèdia banal, que en puc parlar fàcilment en privat. El problema és que això no és el meu secret, és el de la meva mare…»

## Bibliografia

* Emmanuel Carrère, Un roman russe, Paris, POL, 2007.

## Vegeu també

* Família Zurabishvili
# Guillem III de Provença-Arle

Guillem III, nascut abans de 1013, mort entre 1019 i 1030, va ser comte de Provença de 1018 a la seva mort. Era fill de Guillem II, comte de Provença, i de Gerberga de Borgonya.

## Biografia

va succeir al seu pare Guillem II, però a vegades és numerat com Guillem IV, ja que el comtat de Provença estava en aquesta època posseït en indivisió entre els diferent membres de la casa de Provença, i un altre Guillem III existia a la branca major i ja havia pujat al tron vers 1010, durant el regnat del seu pare.
Guillem és citat per primera vegada el 1013 en una donació feta pels seus pares a favor de l'Abadia de Sant Víctor de Marsella. Una segona donació de 1018 el cita al costat dels seus germans, els comtes Folc Bertran i Jofré, de la seva mare Gerberga i de la seva àvia Adelaida d'Anjou.
Va morir sense posteritat abans de 1030, ja que una donació dels seus dos germans feta en aquesta data no el menciona. El comtat va ser dirigit pels altres comtes indivisos, els seus germans Folc Bertran i Jofré, així com el seu cosí Guillem III de Provença-Avinyó.

## Notes

* ↑ Wilelmus comes Provincie coniugisque mea Girberga cum filio nostro Wilelmo en una donació a Sant Víctor de Marsella en carta de 1013.

## Font

* Foundation for Medieval Genealogy : els comtes de Provença

## Vegeu també

* Llista de comtes de Provença.
# Guillem III de Provença

«Guillem III de Provença» té aquests significats:
* Guillem III de Provença-Avinyó, mort vers el 1037, fou comte i marquès de Provença.
* Guillem III de Provença-Arle, nascut abans de 1013, mort entre 1019 i 1030, fou comte de Provença de 1018 fins a la seva mort.
# Grief Street

Grief Street és una pel·lícula de misteri criminal estatunidenca de 1931 dirigida per Richard Thorpe i protagonitzada per Barbara Kent i John Holland. Va ser produïda i distribuïda per la Chesterfield Motion Pictures Corporation.

## Argument

Un ídol femení és trobat estrangulat al seu vestidor. La porta està tancada des de dins i no hi ha cap altra manera d'entrar a l'habitació. Havia tingut una aventura amb la seva protagonista, mentre que la seva dona actriu està fent el mateix amb el director d'escena. Tothom, inclosa una jove actriu que havia estat acomiadat de l'obra, i un vell actor ara relegat a un porter d'escenari, tenen un motiu. L'explicació de l'assassinat es troba dins del guió de l'obra.

## Repartiment

* Barbara Kent com Jean Royce
* John Holland com Jim Ryan
* Dorothy Christy com Mrs. Alvin Merle
* Crauford Kent com Alvin Merle
* Lillian Rich com Pamela Gregory
* Larry Steers com Ralph Burns
* Lloyd Whitlock com Frank Murray
* Lafe McKee com Michael
* Creighton Hale com Ted
* Walter Brennan com Walt

## Referències

* ↑ «1931 - Grief Street - Richard Thorpe - VO». archive.org. [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «GRIEF STREET». mubi.com. [Consulta: 7 gener 2024].
# Guivi Javakhixvili

Givi Javakhishvili (en georgià: გივი ჯავახიშვილი) va néixer el 18 de desembre de 1912 a Tbilissi, i va morir a la mateixa ciutat el 10 de novembre de 1985. Va ser un polític georgià que va ocupar el càrrec de Primer Ministre de Geòrgia entre 1953 i 1975.

## Biografia
### Primers anys

Era fill del famós metge georgià Dimitri Javakhishvili i Anna Magalashvili. El 1934 es va graduar a l'Institut Industrial transcaucàsics (avui denominat-Universitat Tècnica Georgiana) amb l'especialització d'Enginyeria-Geologia. Des del 1934 fins a 1952 va treballar en diferents òrgans del govern local i en les estructures del partit comunista.

### Carrera política

L'any 1952 va ser el vice alcalde de Tbilissi, capital de Geòrgia, i entre 1952 i 1953 va ocupar el lloc d'alcalde de la ciutat.
En 1953 va ser nomenat Vice Primer Ministre de l'RSS de Geòrgia, i entre 1953 i 1975 va ocupar el lloc de Primer Ministre de Geòrgia, i va ser membre dels parlaments de l'URSS i de l'RSS de Geòrgia, elegit diverses vegades, Membre del Bureau del Comitè Central.
Entre 1953 i 1975 va ser President de la Comissió de la Protecció de la llengua Georgiana. El 1958 va presidir la delegació georgiana a la Fira Mundial EXPO a Brussel·les i el 1967 a Mont-real.
El 1961 el Sr Javakhishvili va encapçalar la delegació de l'RSS de Geòrgia a Moscou al Congrés del PCUS on el va donar el seu famós discurs exigint la retirada del cos de J. Stalin des del Mausoleu del Kremlin.
Va ser delegat en els Congressos del PCUS XX a XXIV, sent triat membre del Comitè Central en el XX Congrés, i del XXII al XXIV. Va ser diputat del Soviet Suprem de l'URSS des de la IV a la VIII convocatòria. Va ser condecorat amb 2 Ordres de Lenin, Ordre de la Revolució d'Octubre, Ordre de la Insígnia d'Honor, Ordre de la Bandera Roja del Treball entre d'altres.

### Llegat

Per iniciativa de Givi Javakhishvili molts edificis emblemàtics van ser construïts a Tbilissi, com la Sala de concerts de la Filharmonica i el Palau d'Esports. El 1966 va inaugurar el Metro de Tbilissi que es va convertir el quart sistema de metro a l'antiga URSS.
Durant els 22 anys (el període més llarg a la història georgiana) que va ocupar el lloc de Primer Ministre de Geòrgia, Givi Javakhishvili va ser membre de diferents delegacions oficials de l'URSS i de Geòrgia en països europeus, Estats Units, Canadà, Turquia. En Tbilissi va rebre a Jawaharlal Nehru, primer ministre de l'Índia, Margarida II de Dinamarca, Georges Pompidou, President de França, Mohammad Resa Shah Pahlavi, Sah de l'Iran, Fidel Castro, líder cubà i diverses personalitats que ja havien fet la història en el segle xx.
# Haarlemmerliede en Spaarnwoude

Haarlemmerliede en Spaarnwoude és un municipi de la província d'Holanda Septentrional, al centre-oest dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 5.383 habitants repartits per una superfície de 21,08 km² (dels quals 1,83 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Velsen i Zaanstad, a l'oest amb Haarlem, a l'est amb Amsterdam i al sud amb Haarlemmermeer.

## Centres de població

* Haarlemmerliede
* Halfweg
* Penningsveer
* Spaarndam-Oost
* Spaarnwoude

## Ajuntament

El consistori està format per 11 regidors:
* CDA - 4 regidors
* PvdA - 3 regidors
* VVD - 3 regidors
* D66 - 1 regidor

## Enllaços externs

* www.haarlemmerliede.nl
# Gramàtica del grec antic

El grec antic (en grec Ἑλληνικὴ γλῶσσα) és una de les principals llengües de l'antiguitat clàssica a la regió mediterrània, parlada especialment a la part oriental del Mediterrani, encara que amb importants enclavaments al Mediterrani occidental.
En l'antiga Grècia no existia una llengua uniforme, sinó que hi havia diferències fonològiques i gramaticals en les llengües de diferents regions. Aquest article descriu essencialment el grec jònic-àtic i la seva forma estandarditzada, el grec clàssic. La gramàtica i les particularitats lingüístiques de les varietats diferents del jònic-àtic es mostren en la veu indicativa.
De la gramàtica del grec clàssic, aquí es recullen els aspectes fonamentals, que estan fonamentats gairebé totalment en el dialecte àtic, parlat a Atenes, i imposat sobre el segle V aC, com a lingua franca panhelènica, i a causa de l'hegemonia militar, política, econòmica i cultural d'Atenes. Aquesta varietat lingüística juntament amb el grec jònic va ser la base de la κοινὴ διάλεκτος, la koiné del període hel·lenístic. La llengua franca del Mediterrani també va prevaler en el grec comú, grec alexandrí i grec hel·lenístic. Encara no coincideix plenament amb el grec àtic pur.
# Giovanni Battista Niccolini

Giovanni Battista Niccolini (Bagni di San Giuliano, Toscana, 1782 — Florència, 1861) va ser un poeta i dramaturg italià de l'època del Risorgimento. Va ser catedràtic, secretari i bibliotecari a l'Acadèmia de Belles Arts de Florència. Va escriure especialment drames clàssics i històrics en un to republicà i liberal. Va ser un ferm defensor de la Reunificació italiana.

## Notes

* ↑ «Giovanni Battista Niccolini». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Hara hara

Erethistes hara o Erethistes serratus és una espècie de peix pertanyent a la família dels eretístids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 6,1 cm de llargària màxima.
* 1 espina i 5-6 radis tous a l'aleta dorsal.
* 3 espines i 6-7 radis tous a l'aleta anal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical (12 °C-28 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Índia, el Nepal, Myanmar, la Xina i Bangladesh.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Vishwanath, W. i L. Kosygin, 2000. On a new species of the genus Hara Blyth from Manipur, India. Indian J. Fish. 47(2):143-147.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Rahman, A.K.A., 1989. Freshwater fishes of Bangladesh. Zoological Society of Bangladesh. Department of Zoology, University of Dhaka. 364 p.
* ↑ Ahmed, M., 1991. A model to determine benefits obtainable from the management of riverine fisheries of Bangladesh. ICLARM Tech. Rep. 28, 133 p.
* ↑ Burgess, W.E., 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey. 784 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Nath, P. i S.C. Dey, 1989. Fish and fisheries of North East India. Arunachal Pradesh. Vol. 1, 1-143 p.
* ↑ Oo, W., 2002. Inland fisheries of the Union of Myanmar. A: T. Petr i D.B. Swar (eds.) Cold Water Fisheries in the Trans-Himalayan Countries. FAO Fish. Tech. Pap. 431.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.
* Ng, H.H. i M. Kottelat, 2005. Caelatoglanis zonatus, a new genus and species of the Erethistidae (Teleostei: Siluriformes) from Myanmar, with comments on the nomenclature of Laguvia and Hara species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 16(1):13-22.
* Thomson, A.W. i L.M. Page, 2006. Genera of the Asian catfish families Sisoridae and Erethistidae (Teleostei: Siluriformes). Zootaxa 1345:1-96.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.