OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arlet

Arlet és un municipi francès situat al departament de l'Alt Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 21 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Arlet era de 21 persones. Hi havia 12 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 35 habitatges, 10 eren l'habitatge principal de la família, 19 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 35 habitatges eren cases. Dels 10 habitatges principals, 8 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 1 en tenien cinc o més. 3 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 6 habitatges hi havia un automòbil i a 3 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Arlet el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 14 persones, 8 eren actives i 6 eren inactives. De les 8 persones actives 7 estaven ocupades (5 homes i 2 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). Totes les 6 persones inactives estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una entitat de l'administració pública.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Arlet a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Arlet a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# ACC0

La classe de complexitat ACC$^0$ és usada en complexitat de circuits. La classe ACC$^0$ es defineix augmentant la classe AC$^0$ amb l'habilitat de comptar, l'acrònim significa "AC amb comptadors". Específicament, un problema pertany a ACC$^0$ si es pot resoldre per un circuit de portes de fan-in il·limitat amb una mida polinòmica, una profunditat constant incloent portes que poden comptar amb mòdul un valor fixat.

## Relació amb d'altres classes

La classe ACC$^0$ conté la classe AC$^0$. Aquesta inclusió és estricta perquè una sola porta MOD-2 computa la funció paritat, que se sap que és impossible d'implementar a AC$^0$. Més generalment, la funció MOD-m no es pot computar a ACC$^0$[p] per p primer llevat que m sigui una potència de p.
La classe ACC$^0$ està inclous a dins de TC$^0$. Se suposa que ACC$^0$ és incapaç de computar la funció majoria de les seves entrades (la inclusió és estricta), però a 2018 no s'ha resolt.
Tot problema dins d'ACC$^0$ es pot resoldre amb circuits de profunditat 2, amb portes AND de fan-in polilogarítmic a les entrades, connectat a una sola porta computant la funció simètrica. Aquests circuits s'anomenen circuits-SYM$^+$.
El 2011 es va demostrar que ACC$^0$ no conté NEXPTIME.

## Referències

* ↑ 1964-, Vollmer, Heribert,. Introduction to circuit complexity : a uniform approach. Berlín: Springer, 1999. ISBN 3540643109.
* ↑ Razborov, A. A. «Lower bounds for the size of circuits of bounded depth with basis {⊕,∨}». Math. notes of the Academy of Science of the USSR, 1987, pàg. 333–338.
* ↑ Beigel, Richard; Tarui, Jun «On ACC» (en anglès). Computational Complexity, 4, 4, 01-12-1994, pàg. 350–366. DOI: 10.1007/bf01263423. ISSN: 1016-3328.
* ↑ Williams, Ryan «Non-uniform ACC Circuit Lower Bounds» (en anglès). IEEE Conf. on Computational Complexity. IEEE, 01-06-2011. DOI: 10.1109/ccc.2011.36.
# Comparació

La comparació és un recurs literari consistent en posar en relleu les semblances entre dos referents, de manera que es destaquin qualitats no evidents o bé es dugui a terme una descripció més gràfica i clara, com es veu a "És rodó com una pilota". A diferència de la metàfora, on l'element real no apareix i només està present allò comparat, en la comparació apareixen tots dos elements, sovint units per algun signe lingüístic ("com"). S'usa en literatura i arts visuals com a recurs estètic i en l'argumentació per il·lustrar el mateix punt de vista.
Viccionari
# Tanacross

Tanacross és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 140 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tanacross tenia 140 habitants, 42 habitatges, i 28 famílies La densitat de població era de 0,7 habitants/km².
Dels 42 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,5% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 31% no eren unitats familiars. En el 28,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 28,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,7% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 27,1% de 45 a 60 i un 6,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.083 $ i la renda mediana per família de 31.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 71.250 $ mentre que les dones 24.583 $. La renda per capita de la població era de 9.429 $. Aproximadament el 22,6% de les famílies i el 33,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tanacross». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tanacross». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Dholpur (ciutat)

Dholpur (Hindi: धौलपुर) és una ciutat i municipi de l'Índia, al Rajasthan, des de 1982 capital del districte de Dholpur, equivalent a l'antic principat de Dholpur. Segons el cens de 2001 la seva població era de 92.137 habitants, i es calcula que ja ha sobrepassat els cent mil (2009).

## Història

Vegeu: Dholpur

## Llocs d'interès

* Temple Machkund a 8 km
* Talab-E-Shahi, llac a 40 km
* Fort Shergarh al sud de la ciutat
* Saipau Mahadeo, Temple
* Turons de Chambal
* Santuari de Ramsagar amb el llac Ramsagar
* Van Vihar, santuari de vida animal
* Chambal (Gharial) Wildlife Sanctuary

## Enllaços externs

* Portal del districte Arxivat 2005-08-29 a Wayback Machine.
* Dholpur Military School, Dholpur Alumnni Association
# 858

El 858 (DCCCLVIII) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* Els normands incendien i arrasen la ciutat de Chartres (França).
* Batalla de Samòsata (858).

## Referències

* ↑ «History of Chartres cathedral» (en anglès), 27-09-2017. [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ Winter, Irene J. «Carchemish ša kišad puratti». Anatolian Studies, 33, 1983, pàg. 177–197. DOI: 10.2307/3642708. ISSN: 0066-1546.
# Fernando Grijalba Pérez

Fernando Grijalba Pérez (Valladolid, 14 de gener de 1991) és un ciclista espanyol, professional des del 2014, actualment milita a l'equip Kuwait-Cartucho.es.

## Palmarès

* 2009
** Campió d'Espanya júnior en contrarellotge
* 2011
** 1r a l'Oñati Saria
* 2013
** 1r a la Copa d'Espanya
** 1r al Gran Premi Macario
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Tour de les Filipines

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Muller i marit

Muller i marit (originalment en italià, Moglie e marito) és una pel·lícula italiana del 2017 dirigida per Simone Godano. La pel·lícula va ser nominada a la millor comèdia als Nastri d'argento del 2017. S'ha doblat al català.

## Argument

L'Andrea, un doctor atractiu, i la Sofia, una encantadora presentadora de televisió, fa uns anys que estan casats i tenen dos fills. Després de diverses baralles, tots dos arriben a pensar en el divorci.
Un vespre, l'Andrea treballa en la recerca científica amb el seu amic i company Michele: una màquina capaç de transmetre pensaments. Mentre prova la màquina amb la Sofia, a causa d'un curtcircuit marit i dona semblen intercanviar cossos: l'Andrea, en el cos de la seva dona, ha d'afrontar els reptes dels informatius, lluitant amb la rivalitat en el lloc de treball i amb molt poc coneixement de l'etiqueta de la dona, mentre que la Sofia, havent entrat a la ment de l'Andrea, ha d'enfrontar-se als problemes del departament de neurocirurgia on treballa el seu marit i ha de relacionar-se amb persones que li són totalment desconegudes, principalment el seu amic Michele.

## Repartiment

* Pierfrancesco Favino - Andrea Rossini
* Kasia Smutniak - Sofia Valente
* Valerio Aprea - Michele
* Marta Gastini - Maria
* Andrea Bruschi - Brancati
* Francesca Agostini - Anna
* Paola Calliari - Angelica
* Gaetano Bruno - Cristian

## Notes i referències
### Notes

* ↑ més endavant descobreixen que els records de l'altre s'han superposat als seus, fins al punt de fer-los creure que són l'altra persona.

### Referències

* ↑ «Moglie e marito (2017) - Film - Trama - Trovacinema». Arxivat de l'original el 2017-10-29. [Consulta: 29 octubre 2017].
* ↑ «Muller i marit». ésAdir. [Consulta: 18 desembre 2022].
# Arcole

Arcole és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 6.354 habitants.
Arcole limita amb els següents municipis: Belfiore, Lonigo, San Bonifacio, Veronella i Zimella.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Adiós, cigüeña, adiós

Adiós cigüeña, adiós és una pel·lícula dramàtica espanyola rodada en Madrid i dirigida per Manuel Summers amb notable èxit de públic, mantenint-se més d'un any en cartell. Va tenir una seqüela titulada El niño es nuestro. Fou protagonitzada per Maria Isabel Álvarez, Francisco Villa i Curro Martín Summers.

## Argument

Una colla d'adolescents sense educació sexual viuen els seus primers amors i passions. Una noia es queda embarassada arran d'una excursió on té una trobada amb un noi que li agrada. Mantenin-ho en la ignorància als seus pares per por de la seva reacció, són els de la colla els qui prenen sobre si la responsabilitat de preparar el part.

## Repartiment

* María Isabel Álvarez - Paloma
* Francisco Villa - Arturo
* Curro Martín Summers - Curro
* Beatriz Galbó - Mamen
* Joaquín Goma
* María Rosa Torrico
* Alicia Peramó
* Luis A. de la Peña
* Felipe Anaya
* Mari Carmen Heras
* José Rodríguez
* Cecilio Muñoz
* Mercedes Borqué
* Alfredo Santacruz
* Juan Bautista Ximénez
* María de la Riva
* Vicente Roca
* Teresa Gisbert
* Ángel Menéndez
* José Bastida
* María Hevia
* Roberto Cruz
* Antonio Alfonso Vidal
* Fernando de la Riva
* Chumy Chúmez - Sr. Chumy
* María Dolores González - Manolo Sánchez
* Mari Ángeles Herranz - Mamen
* Eloísa Mateos - Curro
* José Moratalla - Arturo
* Carlos Revilla - Sr. Chumy
* Claudio Rodríguez - capellà
* Ana María Saizar - monja
* Joaquín Vidriales as Pare d'Arturo

## Premis

Va rebre el premi especial (250.000 pessetes) als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1971.

## Referències

* ↑ ABC. «Adiós, cigüeña, adiós» (en castellà).
* ↑ Adiós, cigüeña, adiós a alohacriticom.com
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 245-248

## Bibliografia

* Aguilar, Carlos. Guía del Video - Cine. Madrid: Ediciones Cátedra, 1986. ISBN 84-376-0615-2. -Ver Carlos Aguilar

## Enllaços externs

* Presentació de la pel·lícula a Historia de nuestro cine
* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# David di Donatello 1961

La 6a edició dels premis David di Donatello, concedits per l'Acadèmia del Cinema Italià va tenir lloc el 30 de juliol de 1961 al Teatre grecoromà de Taormina. El premi consistia en una estatueta dissenyada per Bulgari.

## Guanyadors
### Millor director

* Michelangelo Antonioni - La notte

### Millor productor

* Goffredo Lombardo - Rocco e i suoi fratelli (ex aequo)
* Dino De Laurentiis - Tutti a casa (ex aequo)

### Millor actriu

* Sophia Loren - La ciociara

### Millor actor

* Alberto Sordi - Tutti a casa

### Millor actriu estrangera

* Brigitte Bardot - La veritat (La verité)

### Millor actor estranger

* Charlton Heston - Ben-Hur

### Millor productor estranger

* Metro-Goldwyn-Mayer - Ben-Hur

### David especial

* Franco Rossi, per la direcció d’ Odissea nuda
* Claudia Cardinale, per la seva interpretació de La ragazza con la valigia
* Gary Cooper, a la carrera

## Referències

* ↑ premis David di Donatello 1961 a mymovies.it
* ↑ David di Donatello Milestones: From De Sica and Fellini to Sorrentino and Garrone a la revista Variety
* ↑ Gold and malachite 'David di Donatello' trophy, Bulgari, 1956 Arxivat 2021-01-15 a Wayback Machine. al web de Sothebys

## Vegeu també

* Nastri d'argento 1961

## Enllaços externs

* David di Donatello 1961 a Filmaffinity
* Cronologia al web dels David di Donatello
* Tempo di David - David di Donatello 1961 a YouTube
* Taormina - conferimento dei David di Donatello a l'Archivio Luce
# Acaci i 10.000 màrtirs de l'Ararat

Els Deu mil màrtirs del Mont Ararat foren, segons una llegenda medieval, un grup de soldats romans que, comandats per Acaci, es convertiren al cristianisme i moriren màrtirs, crucificats al Mont Ararat. Són venerats com a sants per diverses confessions cristianes.

## Llegenda i martiri

Els deu mil màrtirs són esmentats dos cops al Martirologi romà el 18 de març i el 22 de juny. El nombre de deu mil ja es troba en un antic martirologi grec, que diu que foren morts durant la persecució de Dioclecià el 303. També l'esmenten altres autors antics com Eusebi de Cesarea i Lactanci.
Es difongué, però, la llegenda de la crucifixió massiva a partir d'un original grec traduït per l'antipapa Anastasi III el Bibliotecari, a mitjan segle ix. No té fonament històric, i potser es basa en el martiri d'alguns soldats romans que la tradició va multiplicar fins a arribar als deu mil, de manera similar a la de la Legió Tebana o les Onze mil verges.
Segons la llegenda, els emperadors Hadrià (117-138) i Antoni Pius (138-161) marxaven al davant de l'exèrcit per lluitar contra els gadarens revoltats a la regió de l'Eufrates. Com que els enemics eren més nombrosos, els emperadors es retiraren, però hi restaren nou mil soldats que, encoratjats per l'aparició d'un àngel que els prometé la victòria, atacaren l'enemic, que fugí.
Els nou mil soldats i el seu centurió Acaci, guiats per l'àngel, anaren fins al mont Ararat, on estigueren pregant durant un mes, menjant manà que queia del cel. L'emperador, per celebrar la victòria, volgué que tots ho agraïssin fent sacrificis als déus. Com que els nou mil soldats de l'Ararat no volgueren fer-ho, Hadrià hi envià set reis pagans perquè els convencessin i els fessin abjurar.
En no voler fer-ho, foren fuetejats i coronats d'espines i, finalment, lapidats. Les pedres, però, tornaven enrere a les mans que les havien llençat: davant d'aquest prodigi, mil soldats més s'uniren als altres nou mil i es feren cristians. Hadrià, enutjat, ordenà que els deu mil fossin crucificats o empalats a la mateixa muntanya.

## Veneració

El culte als deu mil màrtirs fou ignorat durant molt de temps, i no tornen a ésser citats fins al 1371, pel bisbe Petrus de Natalibus. No apareixen al Menaion grec, ni als santorals coptes o armenis. Papebroeck en considera les actes com a apòcrifes. El culte es difongué per l'Església Catòlica a Dinamarca, Suècia, Polònia, França, Espanya i Portugal. N'hi ha relíquies en diversos llocs, com la catedral de Praga, de Viena, Sicília, de Conca, etc.
* Martiri dels Deu Mil, pintura de V. Carpaccio, 1515 (Venècia, Galleria della Academia)
* Michele di Ridolfo del Ghirlandaio, Martiri dels deu mil', 1550 ca. (Florència, Museo di San Salvi).
* Jacopo Pontormo, Martiri dels deu mil, 1529-1530 (Florència, Galleria degli Uffizi).
* Anònim de Toledo, Martiri dels deu mil, s.XVI (Madrid, Museo del Prado).

## Notes

* ↑ Eusebi de Cesarea, Història eclesiàstica VIII, 6.
* ↑ Lactanci, De mortibus persecutorum, XV.

## Enllaços externs

* Catholic Encyclopedia. "Ten thousand martyrs".
# Etelric de Bernícia

Etelric (també escrit Æthelric) va ser rei de Bernícia, en successió del seu germà Adda, de l'any 568 al 572.
Etelric va ser un dels dotze fills d'Ida de Bernícia, el primer rei d'aquest país. Durant el seu regnat els bernicis es van enfrontar als britans en tres importants batalles, la primera de les quals va ser una ofensiva i les dues segones van ser en defensa.
Segons el Cronicon ex cronicis va tenir un regnat de dos anys a Bernícia i cinc a Deira, territori d'on va expulsar a Edwine, el seu rei.
Va ser el pare d'Etelfred, que va ser el primer monarca en governar conjuntament Bernícia i Deira, les dues parts constituents el que seria el regne de Northúmbria.

## Referències

* ↑ Dutton, 1993, p. 108.
* ↑ Worcester, 1853, p. 173.
* ↑ Tristram, 2009, p. 6.

## Bibliografia

* Dutton, Leonard. The Anglo-Saxon kingdoms: the power struggles from Hengist to Ecgberht. SPA, 1993.
* Worcester, Florence of. The Anglo-Saxon Chronicle: The Chronicle of Florence of Worcester, with a Continuation and Appendix. Seeleys, 1853.
* Tristram, Kate. The Story of Holy Island: An Illustrated History. Canterbury Press, 2009.
* Venning, Timothy. The Kings & Queens of Anglo-Saxon England. Amberley Publishing Limited, 2014.
# Adolf Tobeña

Adolf Tobeña (Graus, Osca, 1950) és catedràtic de Psiquiatria i Psicologia mèdica de la Universitat Autònoma de Barcelona. A més del seu treball de recerca en neurociència i psiquiatria, ha dut a terme una destacada tasca de divulgació científica en mitjans de comunicació. Ha publicat 15 llibres i 160 articles de recerca especialitzada. Igualment, ha estat director del Departament de Psiquiatria i Medicina Forense de la UAB durant vint anys i professor visitant de diversos centres internacionals a Londres, Groningen, Tel-Aviv i Venècia. La seva feina ha rebut diversos guardons, com ara el premi «Avui» de Periodisme Científic (1991), el premi «Serra i Moret» de la Generalitat de Catalunya (1994) o el premi europeu a la divulgació científica Estudi General (2004). Entre les seves darreres publicacions destaquen Cerebro y Poder (La Esfera, 2008) i Píndoles o Freud (Columna, 2011).

## Referències

* ↑ «Adolf Tobeña». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 13 abril 2016].
# Comparador (desambiguació)

«Comparador» té aquests significats:
* Un comparador elèctric
* Un comparador digital
* Un comparador òptic
* Un comparador de parpelleig
* Un rellotge comparador
* La hipòtesi comparativa en la psicologia de la motivació
* un sistema de comparació biològica
# Tanaga

Tanaga (en anglès: Tanaga Island; en aleutià: Tanax̂ax) és una illa que es troba a l'oest de les illes Andreanof, al sud-oest de les illes Aleutianes, Alaska. Amb una extensió de 530 km² fa que sigui la 33a més gran dels Estats Units. El seu punt culminant és el mont Tanaga (en aleutià Kusuuginax), un volcà que s'eleva fins als 1.806 msnm.
L'illa es troba uns 62 quilòmetres a l'oest d'Adak, l'illa habitada més propera. A Tanaga no hi ha població permanent, però sí diverses cabanes i alguns pobles aleutians al costat est de l'illa.
El juliol de 1943 l'illa va ser emprada com un cap d'aterratge d'emergència de la marina estatunidenca com a complement de la Base Naval d'Operacions d'Adak. L'indret fou abandonat el 1945, tot i que la torre de control encara apareix en algunes cartes nàutiques.

## Referències

* 1 2 Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* ↑ Nautical Chart containing Tanaga Island Arxivat 2011-06-16 a Wayback Machine.
# Diamicton

«Diamicton» és un terme general que s'utilitza per descriure un sediment terrestre o marí no consolidat, no ordenat o mal ordenat, de vegades no calcari, que conté una àmplia gamma de grandàries de partícules derivades d'una àmplia procedència. Els diamictons poden tenir subfàcies classificades i estratificades, normalment contenen clastos "flotants" d'una àmplia procedència i poden tenir una matriu de gra fi. El terme «diamictita» s'utilitza per descriure un diamicton litificat. Malgrat que el terme, actualment, també comporta connotacions d'origen glacial, els diamictons poden dipositar-se en una àmplia varietat d'ambients geològics.
El terme, «diamictita», i, a partir d'ell, «diamicton», va ser proposat per primera vegada per Flint et al. (1960) per substituir el terme symmicita. (Diamicton prové del grec, diamognymi -barrejar-se a fons-).

## Referències

* ↑ «Diamicton». Diccionari de Geologia - IEC.
* ↑ Harland, W. B.; Herod, Kay N.; Krinsley, D. H. «The definition and identification of tills and tillites». Earth-Science Reviews, 2, 01-01-1966, pàg. 225–256. DOI: 10.1016/0012-8252(66)90030-4. ISSN: 0012-8252.
* ↑ Tucker, Maurice E.. Sedimentary rocks in the field. 3a edició. West Sussex, England: J. Wiley, 2003. ISBN 0470851236.
* ↑ Benn, Douglas I.; Evans, David J. A. «The interpretation and classification of subglacially-deformed materials». Quaternary Science Reviews, 15, 1, 01-01-1996, pàg. 23–52. DOI: 10.1016/0277-3791(95)00082-8. ISSN: 0277-3791.
* ↑ Bennett, Matthew (Matthew R.). Glacial geology : ice sheets and landforms. 2a edició. Chichester, UK: Wiley-Blackwell, 2009. ISBN 9780470516904.
* ↑ «BGS Lexicon of Named Rock Units - Result Details» (en anglès). Servei Geològic del Regne Unit. [Consulta: 24 maig 2019].
* ↑ Selley, Richard C. Applied Sedimentology (en anglès). Elsevier, 2000-05-24. ISBN 9780080527475.
* ↑ Menzies, John. Diamicton (en anglès). Dordrecht: Springer Netherlands, 2009, p. 278–279. DOI 10.1007/978-1-4020-4411-3_68. ISBN 9781402044113.
# Acaci Antoni de Ripoll i Mas

Acaci Antoni de Ripoll i Mas (ca. 1578-ca. 1660) fou un jurisconsult. De família noble fou molts anys catedràtic de lleis a la universitat d'Osca, després durant setze anys jutge general de Catalunya. A la fi de la seva vida es va fer sacerdot després d'haver estat remogut de seu destí per les turbulències d'aquell temps. Va deixar dos fills i va morir amb més de vuitanta anys. Li publicaren diverses obres de temàtica jurídica:
* «Practicabilia Commentaria» (Colònia? 1617),
* «Additiones ad praxim Ludovici Peguera, simulque ordinem judicialem causarum usu frequentium in curia Barcinonensis Vicarii» (Antonio Lacaballeria, Barcelona, 1648)
* «Variae resolutiones juris» (Lió).
* «Tractatus regaliarum» (Gabriel Nogués, Barcelona, 1644), tractat sobre les regalies o drets de la reial corona per privilegi del Virrei el mariscal de la Motte.
* A l'edat de 77 anys va escriure una obra sobre l'antiguitat, preeminència jurisdicció i cerimònies del consolat de la Llotja de Mar. (Antonio Lacavalleria, Barcelona, 1655).

## Referències

* ↑ «Acaci de Ripoll i Mas». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 4 desembre 2023].

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 542 [Consulta: 21 octubre 2013].