OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Stuart Heisler

Stuart Heisler (Los Angeles, 5 de desembre de 1896 – San Diego, 21 d'agost de 1979) fou un director de cinema i televisió estatunidenc. Va treballar com a editor de fotografia de 1921 a 1936, quan va dedicar la resta de la seva carrera a fer de director de cinema. Va ser director el 1944 de la pel·lícula de propaganda The Negro Soldier, una obra de reclutament per afroamericans. Va rebre una nominació als Oscar el 1949 per la seva contribució als efectes visuals de la pel·lícula Tulsa.

## Filmografia
### Edició

* The Love Light (1921)
* Stella Dallas (1925)
* Raffles (1930)
* Whoopee! (1930)
* The Kid from Spain (1932)
* The Masquerader (1933)
* Roman Scandals (1933)
* Kid Millions (1934)
* We're Not Dressing (1934)
* The Wedding Night (1935)
* Somni d'amor etern (Peter Ibbetson) (1935)
* Klondike Annie (1936)
* Poppy (1936)
* The Big Broadcast of 1937 (1936)

### Direcció

* Straight from the Shoulder (1936)
* Huracà sobre l'illa (The Hurricane) (1937)
* The Monster and the Girl (1941)
* Among the Living (1941)
* The Glass Key (1942)
* The Negro Soldier (1944)
* El cavaller de l'oest (Along Came Jones) (1945)
* Blue Skies (1946)
* Una dona desfeta (Smash-Up, the Story of a Woman) (1947)
* Tulsa (1949)
* Tokyo Joe (1949)
* Chain Lightning (1950)
* Dallas, ciutat fronterera (Dallas) (1950)
* Storm Warning (1951)
* The Star (1952)
* Saturday Island (1952)
* Beachhead (1954)
* Mil vegades mort (I Died a Thousand Times) (1955)
* The Lone Ranger (1956)
* Els turons ardents (The Burning Hills) (1956)
* Hitler (1962)

## Referències

* ↑ Stuart Heisler a Internet Movie Database (anglès)
# Sun Microsystems

Sun Microsystems, Inc era una empresa informàtica de Silicon Valley, fabricant de semiconductors i programari. Va ser creada l'any 1982 per l'alemany Andreas von Bechtolsheim i els nord-americans Vinod Koshla, Bill Joy i Scott McNealy. El 27 de gener de 2010, Sun va ser adquirida per Oracle Corporation dels EUA per 7.400.000.000 dòlars, amb base en un acord signat el 20 d'abril de 2009. Sun Microsystems, Inc, va passar a denominar-se Oracle Amèrica, Inc.
Les sigles SUN deriven de "Stanford University NetWork" (xarxa de la Universitat Stanford), projecte creat per a connectar mitjançant una xarxa les biblioteques de Stanford. Aquell any van introduir la seua primera estació de treball, que des de l'inici feia servir el protocol sobre el qual se sustenta tot el trànsit d'Internet, el TCP/IP.
Els productes de Sun inclouen equips de servidors i estacions de treball basades en la seva pròpia tecnologia: SPARC processadors, emmagatzematge de sistemes, i una suite de productes de programari incloent el Solaris (el sistema operatiu), eines de desenvolupament, el programari d'infraestructura de la web, i gestió d'identitats aplicacions. Sun era un defensor del codi obert en general i Unix, en particular, i un dels principals proveïdors de codi obert de programari. Sun va crear, i va distribuir lliurement, el llenguatge de programació Java Les instal·lacions de fabricació principals es trobaven en Hillsboro, Oregon i Linlithgow, Escòcia.

## Vegeu també

* Storagetek

## Referències

* ↑ (anglès) Eric Raymond. «The Art of UNIX Programming». Addison-Wesley, 2003. [Consulta: 21 octubre 2015].
* ↑ «Oracle Completes Acquisition of Sun». Yahoo, 27-01-2010. [Consulta: 27 gener 2010].
* ↑ «Form 8-K/A for ORACLE CORP». Yahoo! Finance. Oracle Corporation, 07-04-2010. [Consulta: 10 setembre 2010].
* ↑ «Sun begins releasing Java under the GPL». Free Software Foundation, 15-11-2006. [Consulta: 23 setembre 2007]. «FSF president and founder Richard Stallman said, "I think Sun has contributed more than any other company to the free software community in the form of software. It shows leadership. It's an example I hope others will follow."»
# Sporting club mazamétain

El Sporting club mazamétain, és un club de rugbi francès ubicat en Mazamet. En l'actualitat juga en la Fédérale 2.

## Enllaços externs

* Site officiel Arxivat 2008-07-24 a Wayback Machine.
# Rosa de Montellà

Rosa de Montellà, Rosa Naudó Carrera, (El Vilar d'Urtx, Cerdanya, 11 de novembre de 1941) és una gestora d'explotacions agràries de l'Alta Cerdanya, membre del consell d'administració de la Mutualité Sociale Agricole des Pyrénées Orientales des del 1977 i Presidenta de la Mutualité Sociale Agricole des Pyrénées Orientales entre els anys 1989-2003. Des del 1977 és membre del consell d'administració de l'Association Joseph Sauvy de la qual fou presidenta entre els anys 2002 i 2014.
Als 18 anys integrà els Jeunes Agriculteurs des Pyrénées-Orientales. Treballà per al desenvolupament de l'agricultura a Cerdanya motivant-ne la diversificació de les activitats: promogué la venda directa de l'agricultor al consumidor i fou impulsora del desenvolupament del turisme rural per evitar l'èxode rural.
Des de l'any 2010 és membre del consell consultor de l'Associació Europea de Cooperació Territorial de l'Hospital de Cerdanya en qualitat de personalitat qualificada.
Al llarg de la seva carrera ha rebut diverses condecoracions per haver presidit la Mutualité Sociale Agricole des Pyrénées Orientales i haver dedicat 51 anys de vida laboral en el desenvolupament i millora de la vida dels agricultors. Entre elles: Chevalier du Mérite Agricole (1976), Officier du Mérite Agricole (1993), Chevalier dans l’Ordre National du Mérite (1997), Commandeur du Mérite Agricole (2000), Chevalier dans l’Ordre National de la Légion d’Honneur (2011) i l'Étoile Européenne du Dévouement Civil.
Avui dia continua el seu compromís amb el territori formant part del Consell de vigilancia de l'Hospital de Perpinyà, l'Hospital de Thuir, l’Agence régionale de santé de Toulouse i al consell consultor del Pôle sanitaire cerdan, de l'Hospital de Cerdanya així com també Presidenta honoraria de l'Associació Joseph Sauvy.

## Referències

* ↑ Casadesús, Cesca «Rosa de Montellà: Sempre m'he sentit orgullosa de ser de Cerdanya. Ens n'hem de sentir tots.». Colors, 01-12-2018, pàg. 14. Arxivat de l'original el 2020-09-28 [Consulta: 25 maig 2022].
* 1 2 «Rose De Montella, militante engagée pour l'agriculture des Pyrénées-Orientales» (en francès). France Bleu, 08-03-2016. [Consulta: 25 maig 2022].
* ↑ Pelras, Jean-Paul «L'association Joseph-Sauvy dans les P.-O.: 1200 salariés et des projets». L'indépendant, 10-07-2015.
* ↑ ADAM AUGER Sandra, SOLÉ IRLA Martí «Una pionera al món rural cerdà». Cadí Pedraforca, Primavera-Estiu 2022, pàg. 34.
* ↑ «Arrêté du 14 décembre 2010 portant nomination au conseil consultatif du Groupement européen de coopération territoriale - Hôpital de Cerdagne» (en francés). République française, 14-12-2010. [Consulta: 26 maig 2022].
* ↑ «ORDRE NATIONAL DU MERITE Décret du 14 mai 1997 portant promotion et nomination ORDRE NATIONAL DU MERITE Décret du 14 mai 1997 portant nomination» (en francés). République française, 14-05-1997. [Consulta: 26 maig 2022].
* ↑ «République française Journal Officiel» (en francés). République française, 24-04-2011. [Consulta: 26 maig 2011].
* ↑ Berlic, Frédérique «Rose de Montella, comment vivez-vous votre confinement à Sainte-Léocadie ?». L'indépendant, 24-04-2020.
# Aepinus (cràter)

Aepinus és un petit cràter lunar situat a la zona lunar nord, prop del pol nord de la Lluna. Al sud-est es troba el prominent cràter Hermite.
* Localització d'Aepinus (centre de la imatge)
| Localització d'Aepinus, sobre el costat nord d'Hermite | Zona d'Aepinus (imatge LRO) |
És un element relativament profund, amb un brocal accidentat producte de la seva inserció sobre la irregular vora d'Hermite. La presència d'un segon impacte de grandària similar situada en tangent a la seva esquerra (segons s'observa el perímetre d'Hermite des del seu propi centre), produeix una marcada esquerda en el brocal d'Aepinus.
El cràter va rebre el seu nom juntament amb altres 18 cràters el 22 de gener de 2009 per decisió de la UAI. Va ser nomenat en memòria de l'astrònom rus-alemany Franz Ulrich Theodosius Aepinus (1724-1802).

## Vegeu també

* Llista de cràters de la Lluna
* Selenografia

## Referències

* ↑ «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). Unió Astronòmica Internacional (UAI). [Consulta: 13 novembre 2018].

## Bibliografia

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* Referència UAI
* LPI Digital Lunar Orbiter Photographic Atlas of the Moon
* Mapa LROC
* The-moon.wikispaces.com: Aepinus Arxivat 2018-03-01 a Wayback Machine.
# Morndi Munro

Morndi Munro o Bill Munro (mort durant la dècada de 1990) fou un aborigen australià, últim parlant competent d'Unggumi, del grup de llengües worrorra, unes llengües australianes parlades a d'Austràlia Occidental. Vivia a la regió del riu Isadell a Merrara, a la nord de Kimberley (Austràlia Occidental) i durant la seva joventut va parlar per la ràdio defensant la seva terra i la seva llengua. Va recollir diverses històries que foren publicades posteriorment a Emerarra: a Man of Merarra (1996).

## Referències

* ↑ Morndi Munro Arxivat 2014-07-18 a Wayback Machine. al web de Magabala Books

## Bibliografia

* Munro, Morndi. Emerarra: a man from Merarra. Broome: Magabala Books, 1996. ISBN 1875641289.

## Vegeu també

* Llista dels darrers parlants coneguts de llengües
# Solc intermamari

El solc intermamari és l'espai o canal existent entre els pits dels mamífers. El nom és usat oficialment per la Federació Internacional d'Associacions d'Anatomistes (codi A16.0.02.002).
En l'ésser humà el solc intermamari es dona en ambdós sexes, però entre les dones és molt visible a partir de la pubertat, a causa del desenvolupament dels pits, i constitueix un dels centres d'atracció sexual (fetitxisme del pit). També exerceix un paper important en l'atractiu estètic i sensual de l'escot.
Val la pena especificar que el solc intermamari forma part del sector del cos que (per extensió de la terminologia pròpiament indumentària) es coneix com a escot; però no n'és la totalitat.
El solc intermamari protagonitza la forma de relació sexual coneguda com a coit intermamari.
# Supercopa d'Espanya de futbol 1994

La Supercopa d'Espanya de 1994 va ser un matx de futbol espanyol a doble partit jugat els dies 27 i 30 d'agost de 1994. El van disputar el FC Barcelona, que va guanyar la Lliga espanyola 1993-94, i el Real Zaragoza, que van ser els guanyadors de la Copa del Rei 1993-94. El FC Barcelona va guanyar 6 – 5 en el global.

## Detalls del matx
### Anada

| Real Zaragoza | 0–2 | FC Barcelona |
| | | Stoichkov 45' Amor 64' |

### Tornada

| FC Barcelona | 4–5 | Real Zaragoza |
| Txiki 13', 87' Stoichkov 50', 69' | | Belsué 10' Esnáider 32' Higuera 33', 77', 89' |

## Campió

* Campió de la Supercopa d'Espanya 1994
* FC Barcelona 4t títol

## Referències

* Llista de finals de la Supercopa 1994 RSSSF.com
# Supercopa d'Espanya de futbol 1999

La Supercopa d'Espanya del 1999 va ser la 14a edició de la Supercopa d'Espanya de futbol, una competició futbolística que enfronta el campió de la lliga espanyola amb el de la copa. En aquesta ocasió es va disputar a doble partit els dies 8 i 15 d'agost del 1999. El van disputar el València CF, que havia guanyat la Copa del Rei 1998–99, i el FC Barcelona, que havia guanyat la lliga 1998–99. El València CF va guanyar 4-3 en el resultat global.

## Detalls del matx
### Anada

| València CF | 1–0 | FC Barcelona |
| Claudio López 86' | Informe | |
| València CF | FC Barcelona |
15' :
| RB | 20 | Jocelyn Angloma |
| CB | 3 | Joachim Björklund |
| CB | 5 | Miroslav Đukić |
| LB | 15 | Amedeo Carboni | 80' |
| RM | 6 | Gaizka Mendieta (c) |
| CM | 8 | Javier Farinós | 78' |
| CM | 23 | David Albelda |
| LM | 7 | Claudio López |
| CF | 10 | Miguel Ángel Angulo |
| CF | 11 | Adrian Ilie | 68' |
| Substituts: ||||
| FW | 17 | Juan Sánchez | 68' |
| MF | 9 | Òscar Garcia | 78' |
| DF | 24 | Daniel Fagiani | 80' |
| Entrenador: ||||
| Héctor Cúper ||||
Ruud Hesp :
| RB | 2 | Michael Reiziger | 18' |
| CB | 22 | Frank de Boer |
| LB | 12 | Sergi Barjuan |
| DM | 4 | Pep Guardiola (c) | | 50' |
| RM | 21 | Luis Enrique |
| LM | 8 | Phillip Cocu | 72' | 77' |
| AM | 10 | Jari Litmanen |
| RW | 7 | Luís Figo |
| CF | 9 | Patrick Kluivert |
| LW | 23 | Boudewijn Zenden | | 58' |
| Substituts: ||||
| DF | 3 | Frédéric Déhu | | 50' |
| FW | 20 | Simão | | 58' |
| MF | 28 | Gabri | | 77' |
| Entrenador: ||||
| Louis van Gaal ||||

### Tornada

| FC Barcelona | 3–3 | València CF |
| Patrick Kluivert 13', 62' Ronald de Boer 21' | Informe | David Albelda 15' Juan Sánchez 54' Javier Farinós 65' |
| FC Barcelona | València CF |
Ruud Hesp :
| RB | 2 | Michael Reiziger |
| CB | 22 | Frank de Boer |
| LB | 12 | Sergi Barjuan |
| DM | 4 | Pep Guardiola (c) | | 75' |
| RM | 21 | Luis Enrique | 24' | 73' |
| LM | 8 | Phillip Cocu |
| AM | 6 | Ronald de Boer | | 71' |
| RW | 7 | Luís Figo | 62' |
| CF | 9 | Patrick Kluivert |
| LW | 31 | Nano |
| Substituts: ||||
| MF | 28 | Gabri | | 71' |
| FW | 19 | Dani | | 73' |
| FW | 23 | Boudewijn Zenden | | 75' |
| Entrenador: ||||
| Louis van Gaal ||||
62' :
| RB | 20 | Jocelyn Angloma |
| CB | 3 | Joachim Björklund |
| CB | 5 | Miroslav Đukić |
| LB | 15 | Amedeo Carboni | 49' |
| RM | 6 | Gaizka Mendieta (c) |
| CM | 8 | Javier Farinós |
| CM | 23 | David Albelda | 37', 83' |
| LM | 7 | Claudio López |
| CF | 10 | Miguel Ángel Angulo | | 78' |
| CF | 17 | Juan Sánchez | | 64' |
| Substituts: ||||
| MF | 18 | Kily González | | 64' |
| MF | 14 | Gerard López | | 78' |
| Entrenador: ||||
| Héctor Cúper ||||

## Campió

* Campió de la Supercopa d'Espanya 1999
* València CF 1r títol

## Referències

* Llista finals de la Supercopa 1999 RSSSF.com
# Tammaritu II

Tammaritu II va ser rei d'Elam. Era fill de Tammaritu I i va succeir en el tron a Humbannikaix II.
Després d'un atac contra l'Imperi Assiri per part del rei d'Elam Humbannikaix II l'any 652 aC, que va fracassar totalment, Tammaritu I va pujar al tron per un cop d'estat. Va continuar la política d'Humbannikaix II de donar suport al rei de Babilònia Xamaix-xuma-ukin, contra el rei assiri Assurbanipal. En una batalla, un dels seus generals, Indabibi, va canviar de bàndol i Tammaritu va escapar a Nínive el 650 o el 649. Així va començar el breu govern d'Indabibi sobre Elam.
El 648, Indabibi va ser assassinat i Humban-haltaix III el va substituir. Els assiris van tornar a envair Elam i van instal·lar Tammaritu II com a rei d'Elam probablement el 647 aC. El rei d'Assíria va deposar i va exiliar Tammaritu quan es va queixar pel saqueig assiri d'Elam.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (eds.). Los imperios del antiguo Oriente III: la primera mitad del primer milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 77. ISBN 8432301183.
# Tamago kake gohan

El tamago kake gohan (卵かけご飯, ‘salsa d'ou sobre arròs'), abreujat tamago gohan, és un popular esmorzar japonès consistent en arròs bullit cobert o barrejat amb ou cru i opcionalment salsa de soia. De vegades s'usa ou batut, i de vegades sense batre. Algunes vegades se n'empra només el rovell.

## Característiques

El plat també es coneix al Japó com tamago bukkake gohan (bukkake significa ‘esquitxat’), tamago bukkake meshi (meshi significa ‘arròs'), tamago gohan, o simplement tamago kake. Tamago (‘ou’) es pot escriure 玉子, com a alternativa al caràcter únic 卵.
No hi ha una forma correcta de fer aquest plat quotidià. L'arròs pot ser fred, acabat de bullir o reescalfat; l'ou pot trencar-se directament en el bol d'arròs (abans o després de posar arròs), o batre's en un bol separat per endavant. Alguna gent fa un forat en la pila d'arròs per posar l'ou a dins.
El rovell d'ou conté nivells més que suficients de biotina per compensar els alts nivells de avidina de la clara d'ou crua, que s'enllaça amb la biotina de la vitamina B, evitant la seva absorció i causant una potencial deficiència si el rovell no es consumeix amb la clara.

## Mètode de preparació

* 1. Poseu un ou fresc en el Kobachi (小 鉢, un recipient petit).
* 2. Aboqueu la quantitat desitjada de salsa de soia en el Kobachi.
* 3. Barregeu la salsa d'ou i soia junts, si la salsa de soia fa que la barreja siguia una mica negre no és cap problema.
* 4. Caveu un forat al centre de l'arròs cuit al Chawan (茶碗, un plat d'arròs) amb els bastonets.
* 5. Aboqueu la barreja de salsa d'ou i de soia en el forat.
* 6. Agiteu la barreja en l'arròs. L'arròs pren un color daurat.

## Referències

* ↑ «A Raw Egg On Rice Is A Japanese Feast».

## Vegeu també

* Gài fàn
# Tama (Tòquio)

La ciutat de Tama (en japonès: 多摩市, Tama-shi) és un municipi situat en la part occidental de la Prefectura de Tòquio. A l'1 de frebrer de 2016 la ciutat tenia una població aproximada de 147.953 persones. La seua àrea total és de 21,01 km².

## Geografia

Tama es troba a les faldes de les muntanyes Okutama, conegudes com els turons de Tama, que es reparteixen entre Tòquio i la Prefectura de Kanagawa. La regió sencera es històricament anomenada amb el nom de Tama, per això, n'hi han molts llocs pels voltants amb el mot "Tama" a la seua toponimia, sense estar dins dels límits del municipi de Tama. El riu Tama marca els límits al nord de la ciutat i al sud, limitant amb la Prefectura de Kanagawa. A la zona sud es troba la Ciutat Nova de Tama, una ciutat dormitori construïda durant els anys 70. Les poblacions amb les que limita són: Inagi, Fuchū, Hachiōji, Machida i Hino, totes elles a la Prefectura de Tòquio i amb Kawasaki, a la Prefectura de Kanagawa.

## Història

L'Actual àrea de Tama fou part de l'antiga Província de Musashi. En la reforma del cadastre de l'era Meiji, el 22 de juliol de 1878, l'àrea passà a formar part del districte de Minamitama (Tama-sud), a la Prefectura de Kanagawa. El municipi de Tama fou creat l'1 d'abril de 1889, amb la creació de la llei de municipis. L'administració del districte de Minamitama fou transferia l'1 d'abril de 1893 a la Prefectura de Tòquio. L'1 d'abril de 1964, Tama pujà a l'estatus de poble segons la llei japonesa. La construcció de la Ciutat Nova de Tama començà el 1966 i els primers habitants s'establiren cap el 1971. L'1 de novembre de 1971, la classificació de Tama passà de poble a ciutat.

## Administració
### Batlles

| Nom | Inici | Fi |
| Kôhan Hôya | 2001 | 2005 |
| Kôji Sakaguchi | 2005 | 2013 |
| Kôichi Maruyama | 2013 | Ara |

### Assemblea municipal

| Partit | Partit | Membres |
| Partit Liberal Democràtic | PLD | 7 / 26 |
| Partit Comunista Japonés | PCJ | 5 / 26 |
| Kōmeitō | KMT | 5 / 26 |
| Política Municipal Justa | Ind | 4 / 26 |
| Tokyo Seikatsusha Network-Partit Socialdemòcrata | NET-PSD | 3 / 26 |
| Grup "Construïm una Tama saludable" | Ind | 1 / 26 |
| Independents | Ind | 1 / 26 |
| Escons vacants | | 0 / 26 |

## Referències

* Web oficial del municipi
35° 38′ 13″ N, 139° 26′ 46.6″ E﻿ / ﻿35.63694°N,139.446278°E﻿ / 35.63694; 139.446278
# Tama la gata

Tama la gata (japonès: たま) (Kinokawa, 29 d'abril de 1999 - 22 de juny de 2015) va ser una gata calicó femella, cap d'estació i directora d'operacions a l'estació de Kishi Kinokawa a la ciutat de Wakayama al Japó. De jove, ja sabia que era divina, el que la majoria dels gats pretenen, però ella era verament particular.

## Història

L'abril de 2006, el companyia Wakayama Dentetsu (carillet elèctric de Wakayama) va convertir totes les estacions de la Línia de Kishigawa en no tripulat per reduir costos. L'atenció als passatgers es va confiar als empleats de botigues als afores locals properes a cada estació. Per l'estació Kishi, la botiguera del barri, Toshiko Koyama, va ser seleccionada. Koyama havia adoptat Tama i altres gats de carrer, i els donava menjar a l'estació.
El gener de 2007, els funcionaris del ferrocarril van decidir nomenar oficialment Tama com a cap d'estació. El seu deure principal era saludar els passatgers. El càrrec inclou un barret de cap d'estació, i en lloc d'un salari, la companyia ferroviària li oferia el menjar.
Tama la gata com a macota en un país com el Japó, apassionat per gats i gossos, va donar lloc a un increment de passatgers d'un 17% en aquest mes en comparació amb gener de 2006, les estadístiques d'usuaris del transport públic per a març de 2007 va mostrar un increment del 10% respecte a l'any anterior. Un estudi ha calculat que la publicitat al voltant de Tama ha aportat 1.100 milions de iens a l'economia local. El gener de 2008, Tama va ser promoguda «súpercap d'estació» en un acte al qual van assistir el president de l'empresa i el batle, i per aquesta promoció, és «l'única femella en un lloc de direcció» a l'empresa.

## Mort

Tama va morir el 22 de juny de 2015, a l'edat de setze anys, en un hospital per animals a la prefectura de Wakayama, per insuficiència cardíaca. Van assistir més de 3000 persones al seu funeral, en què va ser venerada com una deessa. Va rebre un monument de bronze als afores de l'estació. Nitama, que en català seria Tama II, una altra gata calicó que havia estat nomenada aprenent de cap d'estació el 2012 li va succeir.

## Referències

* ↑ Hiufu Wong, Maggie «Tama the cat, Japan's cutest stationmaster, has died» (en anglès). CNN Travel [Consulta: 19 gener 2022].
* 1 2 Wong, Maggie Hiufu «The cat that saved a Japanese train station: Meet Tama, Japan's cutest stationmaster, and her adorable cat-shaped station home» (en anglès). CNN Travel, 25-08-2015.
* 1 2 «The cat’s miaow» (en anglès). The Economist, 04-07-2015.
* 1 2 Vaulerin, Arnaud «Le Japon pleure Tama, sa chatte superchef de gare» (en francès). Libération [Consulta: 19 gener 2022].
* 1 2 3 4 Payne, Emily «Back on track: Nitama the cat becomes the new stationmaster at remote Japanese railway after death of previous feline boss». Daily Mail.