OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Sorribes (Torrefeta i Florejacs)

Cal Sorribes és una casa de Sedó, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes i golfes. A la façana nord (carrer Major), entrada rectangular amb porta de fusta, que s'hi accedeix per uns graons de pedra. Aquesta entrada dona a la segona planta. A la planta següent hi ha un balcó de forja i, a les golfes, una petita finestra.
A la façana oest (carrer Travessera de Baix), a la planta baixa, a l'esquerra, hi ha una entrada amb arc rebaixat (originalment era de mig punt adovellat). A la dreta hi ha una altra entrada rectangular. A la segona planta, a la dreta, hi ha dos balcons de forja i a l'esquerra una finestra amb ampit. A la tercera planta hi ha tres finestres i a les golfes tres més.
A la façana est (carrer del Portal), a la planta baixa entrada amb llinda de pedra. A la segona planta hi ha cinc finestres. A la planta següent un balcó de forja i a la seva esquerra hi ha una finestra.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Sorribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Cal Mariano (la Fatarella)

Cal Mariano és un edifici de la Fatarella inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de planta baixa, dos pisos i golfes. Sensiblement rectangular, entre mitgeres i amb façana al carrer del Forn a base de paredat arrebossat. A la planta baixa presenta un arc de mig punt amb dovelles. Les plantes superiors són de paredat arrebossada. El primer pis presenta un balcó corregut a tota la façana. El segon pis té un balcó i una finestra, i les golfes presenten dues finestres, més petites.
A la planta baixa encara es veuen els emmarcaments i la llinda d'una finestra original, avui tapiats.
El remat de la coberta està fet de petites llosanes de pedra en voladís.
A la clau de l'arc hi ha esculpit un element vegetal.

## Història

És un habitatge situat al carrer del Forn, carrer costerut on la part superior del carrer es veu enfront una arcada avui adossada a façana, que corresponia antigament a un porxo públic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Mariano». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Camp de Futbol de Vallecas

El Camp de Futbol de Vallecas, en castellà Campo de Fútbol de Vallecas és un estadi de futbol situat al popular barri de Vallecas, al sud-est de Madrid (Espanya).
L'estadi està situat entre els carrers del Payaso Fofó (on hi ha les oficines), Arroyo del Olivar i Avinguda de l'Albufera (on hi ha la Botiga Oficial de l'equip, a la cantonada del mateix estadi).
Va ser construït entre 1972 i 1976, en el mateix lloc on hi havia l'antic estadi, i té capacitat per a 14.505 espectadors asseguts. És conegut també com a Estadio Puente de Vallecas.
Antigament les tribunes baixes eren places de peu i podia tenir capacitat per a 20.000 persones, però la UEFA el 1996 va canviar les normes dels estadis per a Primera i segona Divisió, i d'aquesta manera es va quedar en les 15.500 places anteriorment esmentades.
Des de l'any 2011 la capacitat de l'estadi es va veure reduïda a 14.708 espectadors a causa de les obres escomeses per a l'eliminació de tanques. A més, l'estadi va passar a anomenar-se Campo de fútbol de Vallecas i va abandonar l'anterior nom Estadi Teresa Rivero després d'un referèndum en el club.

## Tancament temporal el 2018

El 27 d'agost de 2018 es va prohibir temporalment que s'hi disputessin partits de futbol, fins que s'hi fessin millores, ja que parts de l'estadi van ser catalogades com a insegures pel seu propietari, que és la Comunitat de Madrid.

## Referències

* ↑ «Estadio de Vallecas». Rayo Vallecano. Arxivat de l'original el 8 de juliol 2017. [Consulta: 30 juny 2017].
* ↑ «Rayo Vallecano de Madrid, S.A.D. :: La Futbolteca. Enciclopedia del Fútbol Español». [Consulta: 18 abril 2018].
* ↑ «Muere José María Ruiz-Mateos, expresidente del Rayo» (en castellà). Marca, 07-09-2015. [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ Rayo Vallecano forced to close stadium with Rayo-Athletic postponed Arxivat 2021-01-20 a Wayback Machine., As.com, 28 agost 2018

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial del Rayo Vallecano
* Informació de l'estadio de Vallecas Arxivat 2017-07-08 a Wayback Machine.
# Camp de Higgs

El camp de Higgs és un camp quàntic proposat pels físics de partícules. La seva interacció associada explicaria el fet que algunes partícules elementals tinguin massa.
Quan una partícula travessa el camp de Higgs, rep per part d'aquest una resistència o altra que, depenent de la resistència amb què la partícula s'hagi trobat, determina quina massa té. Un exemple habitual que es pot aplicar als funcionaments d'aquesta teoria és el cas dels fotons, que no tenen massa. Això es deu al fet que aquestes partícules de radiacions electromagnètiques no reben cap resistència del camp de Higgs i, per tant, no tenen pes.

## Vegeu també

* Bosó de Higgs
# Campionat britànic de motocròs 1977

La temporada de 1977 del Campionat britànic de motocròs fou la 26a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU.

## Classificació final
### Open

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Graham Noyce | Maico | 142 |
| 2 | Andy Roberton | Montesa | 94 |
| 3 | Neil Hudson | Maico | 82 |
| 4 | Bob Wright | CCM | 67 |
| 5 | Geoff Mayes | Kawasaki | 43 |
| 6 | John Banks | CCM | 40 |
| 7 | Vic Allan | Husqvarna | 40 |
| 8 | Bryan Wade | Suzuki | 40 |
| 9 | Dave Tomasik | KTM | 39 |
| 10 | Stuart Nunn | Yamaha | 34 |

## Referències

* «Grande Bretagne - Auto Cycle Union» (PDF) (en francès). memotocross.fr, 24-02-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
* Berry, Ian. «Andy Roberton». A: Out Front! British Motocross Champions 1960-1974 (en anglès). High Wycombe: Panther Publishing, 2011, p. 236. ISBN 978-0-9564975-3-6.
# Cala Llucalari

La Cala Llucalari està situada a l'illa de Menorca i concretament al Sud del municipi d'Alaior.
D'Alaior a Cala Llucalari hi ha 8 quilòmetres de distància. Està situada entre el Cap de ses Penyes i la cova de sa Calç. Té talús de grava i arena i la vegetació que hi ha és escassa, ja que la cala està entre penya-segats.
Es pot arribar amb cotxe fins a Son Bou i després s'ha anar caminant fins a la cala que està a un quilòmetre de distància més o menys.
Aquesta és una platja petita i té poca afluència de banyistes.

## Enllaços externs

* Platges de Balears
# Bulbul de Dodson

El bulbul de Dodson (Pycnonotus dodsoni; syn: Pycnonotus dodsoni) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba entre el nord de Somàlia, el sud-est d'Etiòpia i l'est de Kenya. El seu estat de conservació es considera no evaluat.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren una subespècie del bulbul comú (P. barbatus dodsoni).

## Referències

* 1 2 3 «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* 1 2 3 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 621. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Bulbul de Mindoro

El bulbul de Mindoro (Hypsipetes mindorensis; syn: Hypsipetes philippinus mindorensis) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de l'illa de Mindoro, a les Filipines. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, les terres llaurades, les plantacions i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació no ha estat avaluat.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie del bulbul de les Filipines (Hypsipetes philippinus mindorensis).

## Referències

* 1 2 3 «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* 1 2 3 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 618. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Camí Vell de Salou

El Camí Vell de Salou és un camí del terme de Reus a la comarca catalana del Baix Camp. També s'anomena Carretera Vella de Salou per la zona on circula.
Es va començar a dir Camí Vell quan es va construir una carretera moderna a finals del segle xviii. Era una prolongació cap al sud d'un camí que sortia pel portal de la Font, baixava cap al Molinet actual i del qual arrencaven els camins de Bellissens i de Vila-seca. Actualment surt a la dreta del Camí del Mas de les Monges, i va a passar a la vora de la Depuradora d'Aigües de Reus, segueix en direcció sud-est fent frontera amb el terme de Vila-seca, però no surt gens de Reus i desemboca a la carretera de Salou, a cosa d'un quilòmetre escàs de Mascalbó.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 366. ISBN 8486387655.
# Can Gordi

Can Gordi és una masia de Palau-solità i Plegamans (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de planta baixa, pis i golfes. El parament es presenta arrebossat, exceptuant les emmarcacions de les obertures i un alt sòcol fet de pedra irregular. Al nivell de les golfes es succeeixen arcs de mig punt, de petites dimensions, creant una galeria. Remata la façana un ràfec en voladís força pronunciat.
Conserva, a la façana principal alguns elements de la masia original, com són: el portal d'entrada d'arc de mig punt adovellat, les finestres i balcons del primer pis amb emmarcaments de pedra treballada i guardapols motllurat. Les ampliacions amb galeries i porxades han estat conseqüència de la seva funció com a Patronat de les Llibertats, dirigida per Josep Pedragosa, a qui va ser venuda l'any 1912.
El paller és un cos aïllat respecte de la masia. La fàbrica dels murs és de còdols amb una base de pedres més grans. A la façana principal, el mur és obert mitjançant dues arcades d'arc de mig punt de fàbrica de maó. La teulada, d'escassa inclinació, és a dues vessants, teules i ràfec inexistent. Carener perpendicular a la façana.

## Història

Aquesta masia, quan s'extingí la família propietària que li donava nom (a mitjan segle xix), fou venuda en dos ocasions; la darrera, al Patronat de Llibertats, que estava dirigit pel mossèn Pedragrosa, cap a l'any 1912. L'administració, en els seus inicis, corresponia al Rector de Plegamans, Mossèn Jaume Vendrell, després s'encarregà un director tècnic, Àngel Grau. Cap a l'any 1920, administra la finca Ramón Albó, el qual la destina a la Protecció de la Infància, i és quan comença a denominar-se La Granja. Actualment es troba sota la Protecció de Menor de la Conselleria de Justícia de la Generalitat de Catalunya i és el centre educatiu "Els castanyers". S'han ampliat i millorat constantment les instal·lacions.
L'edifici del paller, sembla que fou refet en la data que figura gravada a la façana principal, 1856, sobre la ceràmica al·lusiva a Sant Antoni Abad.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Gordi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Cala Carbó (Eivissa)

Cala Carbó és una cala de l'illa d'Eivissa, al municipi de Sant Josep de sa Talaia. Es troba a 22 km d'Eivissa i a 8 km de Sant Josep, al nord de cala d'Hort i al sud de cala Vedella. El topònim carbó s'explica per l'explotació de la fusta que en feien els carboners.
La cala és un entrant de mar en forma d'arc, de 80 m d'amplada a la bocana. L'entorn és natural, pròxim al puig Pelat (245 m d'altitud) i a la urbanització homònima.
La sorra és de gra gros i color clar. El fons és de sorra, còdols i algues. El desnivell és suau amb 1 m de profunditat als 25 m mar endins. Està orientada a l'oest, exposada als vents de l'oest i nord-oest, però les aigües són molt tranquil·les.
A la zona de la cala s'hi troba s'Escull Roig.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Escull Roig
* Informació del Govern de les Illes Balears Arxivat 2007-09-10 a Wayback Machine.
# Can Castellví (Molins de Rei-2)

Can Castellví és una obra de Molins de Rei (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa formada per planta baixa i dos pisos. La primera, amb un sòcol de pedra fins a mitja alçada, consta de la porta d'entrada amb llinda de pedra i una finestra a cada costat. La primera planta, molt senzilla, es caracteritza per tres petits balcons. Finalment, el segon pis té una finestra a cada extrem, i a la part central altres tres en forma d'arc de mig punt. La teulada és a dos aigües paral·leles a la façana i està rematada per una cornisa volada.

## Història

Aquesta casa ja figura datada l'any 1747.

## Referències

* 1 2 «Can Castellví». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Campionat de les Índies Orientals Neerlandeses de futbol

El Campionat de les Índies Orientals Neerlandeses de futbol fou una competició futbolística de les Índies Orientals Neerlandeses, actual Indonèsia.

## Història

A les Índies Orientals Neerlandeses el futbol es desenvolupà de forma separada a cadascuna de les comunitats que formaven el país, és a dir les comunitats europea (principalment neerlandesa), la comunitat xinesa i la comunitat indígena. Cada comunitat tenia les seves federacions, clubs i competicions.
Les primeres competicions foren jugades per la comunitat neerlandesa. Foren lligues locals a les principals ciutat de Java i més tard a d'altres illes. Aquestes lligues eren controlades per la NIVB (Nederlandsch-Indische Voetbalbond). Les més destacades foren:
* Java:
** Batavia (14 clubs, 1904-1950)
** Bandoeng (9 clubs, 1915-1950)
** Soerabaja (12 clubs, 1902-1950)
** Semarang (15 clubs, 1906-1950)
** Malang (8 clubs, 1917-1949)
** Soekaboemi (7 clubs, 1933-34)
** Djokjakarta (10 clubs)
* Sumatra:
** Sumatra Oriental (Medan) (1907-1949)
* Cèlebes:
** Makassar (1915-1947)
L'any 1914 es creà el Campionat de les Ciutats, que fou la màxima competició nacional de futbol a Indonèsia fins a l'any 1930, en que es creà la Perserikatan (el campionat amateur de clubs indígenes, organitzat per l'Associació de Futbol d'Indonèsia, PSSI). El campionat el disputaren inicialment 4 ciutats de l'illa de Java, Batavia, Soerabaja, Semarang i Bandoeng, posteriorment estès a tota l'illa i es perllongà fins 1950. La competició era organitzada Nederlandsch Indische Voetbal Bond (NIVB) i per la seva successora, la Nederlandsch Indische Voetbal Unie (NIVU).
Pel que fa a la comunitat xinesa, existí un campionat entre ciutats iniciat el 1917 i finalitzat el 1950. Els organismes organitzadors foren el Comité Kampioenswedstrĳden Tiong Hoa (CKTH), fundat l'any 1927, i l'Associació de Futbol Hwa Nan (HNVB), fundada el 1930 i dissolta amb l'ocupació japonesa de l'illa el 4 de setembre de 1948.

## Historial

Font:

### Campionat de les Ciutats de Java

* 1914: Batavia (1)
* 1915: Batavia (2)
* 1916: Soerabaja (1)
* 1917: Soerabaja (2)
* 1918: Batavia (3)
* 1919: Batavia (4)
* 1920: Batavia (5)
* 1921: Batavia (6)
* 1922: Soerabaja (3)
* 1923: Batavia (7)
* 1924: Soerabaja (4)
* 1925: Batavia (8)
* 1926: Soerabaja (5)
* 1927: Batavia (9)
* 1928: Soerabaja (6)
* 1929: Batavia (10)
* 1930: Soerabaja (7)
* 1931: Bandoeng (1)
* 1932: Soerabaja (8)
* 1933: Batavia (11)
* 1934: Bandoeng (2)
* 1935: Batavia (12)
* 1936: Soerabaja (9)
* 1937: Bandoeng (3)
* 1938: Batavia (13)
* 1939: Batavia (14)
* 1940: Batavia (15)
* 1941: Soerabaja (10)
* 1942-46: No es disputà
* 1947: Batavia (16)
* 1948: Batavia (17)
* 1949: Soerabaja (11)
* 1950: Soerabaja (12)

## Referències

* 1 2 3 4 «List of Dutch East Indies city champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «List of Perserikatan champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Can Jeroni

«Can Jeroni» té aquests significats:
* Can Jeroni (Bigues),
* Can Jeroni (Tagamanent),
* Can Jeroni (Sant Joan de Mollet),
# Can Prats (Llagostera)

Can Prats de Llagostera és una masia tradicional de planta quadrada, de parets de pedra morterada i estructurada en tres crugies i coberta a dos vessants inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La façana principal presenta una porta dovellada amb elements decoratius d'origen romànic. Totes les obertures són amb carreus de pedra. Destaquem la finestra cantonera de pedra amb arcs rebaixats sobre impostes. La planta baixa presenta volta de canó amb llunetes laterals.

## Història

L'origen del mas es pot establir en el s. XV, si bé l'aspecte actual respon a les reformes durant el segle xviii per Pere Prats i Falcò, que construí també una masoveria annexa a la part posterior de l'edifici. El mas tenia un oratori interior amb notables armaris de sagristia, actualment desmuntats i traslladats. Fins a l'any 1982 el mas ha estat propietat de la família Prats. Després d'un parell d'anys obscurs pel mas, on s'han dut a terme un seguit d'actes ilícits i moralment qüestionables, gràcies a Déu el sol ha tornat a brillar a llar de família la Munné. Actualment Can Prats es un punt de referència cultural que aporta a molts benefecis al terreno.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* 1 2 «Can Prats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Can Primo

Can Primo és una obra noucentista de Montornès del Vallès (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta quadrangular, tipus xalet, situat al centre d'un jardí que conserva una tanca de maçoneria i reixes de ferro que l'envolta quasi completament. La casa té un cos principal cobert amb teulada a doble vessant de teula àrab, amb carener orientat E-O, al que hi ha adossat un cos en forma d' L per la banda nord i est, cobert amb teulada a una vessant amb aiguavessos cap a l'exterior de les façanes corresponents i amb terrassa a la zona est. Sobre el cos principal hi ha el badalot de l'escala que culmina en una torre amb finestres geminades a cadascuna de les cares i una terrassa superior, on quatre pilastres d'obra amb remats arquitectònics sostenen una barana de brendolat de ferro. El conjunt està acabat amb una airosa estructura de ferro en forma d'arc apuntat que suporta el penell i el parallamps al centre.
La casa té dues plantes i golfes. La façana davantera presenta línies molt clare: tres eixos de composició vertical i tres plantes emfatitzades per motllures. Els elements verticals són rectangulars, porta i finestres en planta baixa i tres balcons a la primera planta. Les finestres de les golfes són geminades. Tots aquests elements arquitectònics presenten un guardapols força ample i sobresortint de la façana.
A l'interior de la casa, a més de l'escala, és interessant l'enrajolat original que es conserva al vestíbul i que segueix l'estètica modernista.
Tota l'edificació és un exponent de l'estil noucentista aplicat a una casa que estava destinada l'oci.

## Història

Can Primo va ser la primera torre d'estiueig que es va construir al carrer Major a finals del segle xix, l'any 1898, ocupant els números 21-23. En el moment de la construcció la casa quedava allunyada del nucli antic, i durant molts anys hi va passar temporades el doctor Bonaventura Castellanos, conegut pediatre de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Primo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Cabdill de Josephine

El cabdill de Josephine (Hemitriccus josephinae) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes del sud de Guyana, oest de Surinam i extrem nord-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cabdill de Josephine». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Canadougou

Canadougou és una regió de la part oriental del modern estat de Burkina Faso, que formava part del regne de Kénédougou (capital Sikasso). Kénédougou volia dir país de la sorra i sovint Canadougou apareix com a sinònim de Kénédougou, tot i que eren regions diferenciades. Als mapes francesos Canadougou apareix com la província occidental del regne de Kénédougou, mentre es dona el nom pròpiament de Kénédougou a Sikasso i el seu entorn. Canadougou s'estenia per l'oest fin el riu Sameko i potser fins al riu Baoulé (afluent del Bakhoy) (o alt Bani), al sud fins a una zona muntanyosa; a l'est fins a Ntiela i el riu Bagoé; el seu límit al nord era imprecís arribant probablement fins al sud de Bolé.

## Referències

* Memoires de la societé d'emulation du Doubs
* mapa