OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Théâtre Hébertot

El Théâtre Hébertot és una sala d'espectacles inaugurada el 1838 en el número 78 del bulevard des Batignolles, en el 17è districte de París, pels germans Seveste, detentors dels privilegis d'explotació dels teatres del banlieu parisenc.
Primer s'anomenà Théâtre des Batignolles, després Théâtre des Arts el 1907. El nom definitiu de Théâtre Hébertot el rep el 1940 de la mà del dramaturg i periodista Jacques Hébertot. És una sala a la italiana per 630 espectadors.
Danièle i Pierre Franck n'agafen la direcció el 2003. Inauguren una segona sala anomenada Le Petit Hébertot amb una capacitat de 110 places.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre
# Miniopterus fuliginosus

Miniopterus fuliginosus és una espècie de ratpenat que viu a gran part de la meitat sud d'Àsia. Se'l troba a l'Afganistan, Armènia, l'Azerbaidjan, Bangladesh, Bhutan, Brunei, Cambodja, la Xina, Hong Kong, l'Índia, Indonèsia, l'Iran, l'Iraq, el Japó, el Kazakhstan, Corea del Nord, Corea del Sud, el Kirguizstan, Laos, Malàisia, Myanmar, el Nepal, el Pakistan, les Filipines, Sri Lanka, Taiwan, el Tadjikistan, Tailàndia, el Turkmenistan, l'Uzbekistan i el Vietnam.

## Referències

* ↑ Chiozza, F. Miniopterus fuliginosus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 09-11-2011.
# Samuel ha-Leví (traductor)

* Aquest article tracta sobre el traductor. Vegeu-ne altres significats a «Samuel ha-Leví».
Samuel ha-Leví va ser un traductor jueu del segle xiii a la cort d'Alfons X el Savi, que va traduir i compilar obres científiques àrabs al castellà. Res es coneix de la seva vida, només tenim les referències que hi ha a les introduccions d'algunes traduccions del segle xiii.
La seva participació està documentada a dues de les obres de traducció o compilació de l'època del Rei Savi:
* Libros del saber de astrología, que era una revisió total d'un conjunt d'obres traduïdes vint anys abans i que agrupava les Taules alfonsines, els Cuatro libros de las estrellas de la ochava esfera i diversos tractats sobre ús i construcció d'aparells astronòmics i rellotges. Aquesta compilació va ser feta per un conjunt de savis de la cort, entre els quals estaven Joan de Messina, Joan de Cremona i Samuel ha-Leví.
* Relogio de la candela, un tractat sobre la construcció de rellotges.

## Referències

* ↑ Romano, La ciencia hispanojudia, pàgina 137.
* ↑ Alvar, apartat 3.2.1.
* ↑ Romano, La ciencia hispanojudia, pàgina 148.
* ↑ Romano, De historia judia hispánica, pàgina 180.
* ↑ Hernando de Larramendi, pàgina 49.

## Bibliografia

* Glick, Thomas et al. (eds.). Medieval Science, Technology, and Medicine: An Encyclopedia. Rouledge. New York, 2005. ISBN 9780415969307. (anglès)
* Hernando de Larramendi, Miguel i Fernández Parrilla, Gonzalo (eds.). Pensamiento y circulación de las ideas en el Mediterráneo: el papel de la traducción. Publicaciones de la Universidad de Castilla La Mancha. Toledo, 1997. ISBN 84-89492-90-5. (castellà)
* Romano, David. La ciencia hispanojudía. Editorial Mapfre. Madrid, 1992. ISBN 84-7100-258-2. (castellà)
* Romano, David. De Historia Judía Hispànica. Homenatge al Professor David Romano Ventura. Universitat de Barcelona, 1991. ISBN 84-7875-453-9.
* Vernet, Joan Parés, Ramon (dirs.). La Ciència en la Història dels Països Catalans. Volum I. Institut d'Estudis Catalans. Barcelona, 2004. ISBN 84-7283-761-0. (català)

## Enllaços externs

* Alvar, Carlos. Textos científicos traducidos al castellano durante la Edad Media. Cervantes Virtual. Consultat el novembre de 2012. (castellà)
* Taules alfonsines a enciclopèdia.cat. Consultat el novembre de 2012.
# Nitrur de silici

El nitrur de silici és un compost químic dels elements silici i nitrogen. Si 3N 4 és el més estable termodinàmicament i comercialment important dels nitrurs de silici, i el terme "nitrur de silici" es refereix habitualment a aquesta composició específica. És un sòlid blanc d'alt punt de fusió que és relativament inert químicament, sent atacat per HF diluït i H 3PO 4 calent. És molt dur (8,5 a l'escala de mohs). Té una alta estabilitat tèrmica amb fortes no linealitats òptiques per a aplicacions totalment òptiques.
El nitrur de silici es prepara escalfant silici en pols entre 1300 °C i 1400 °C en atmosfera de nitrogen:
3 Si + 2 N 2→ Si 3N 4
El pes de la mostra de silici augmenta progressivament a causa de la combinació química de silici i nitrogen. Sense un catalitzador de ferro, la reacció es completa després de diverses hores (~7), quan no es detecta cap augment de pes a causa de l'absorció de nitrogen (per gram de silici). A més de Si 3N 4, s'ha informat deees fases de nitrur de silici (amb fórmules químiques corresponents a diferents graus d'estat de nitruració/oxidació de Si). Aquests inclouen el mononitrur de disilici gasós (Si 2N), mononitrur de silici (SiN) i sesquinitrur de silici (Si 2N 3), cadascuna de les quals són fases estequiomètriques. Igual que amb altres refractaris, els productes obtinguts en aquestes síntesis a alta temperatura depenen de les condicions de reacció (per exemple, temps, temperatura i materials de partida, inclosos els reactius i els materials del recipient), així com del mode de purificació. No obstant això, l'existència del sesquinitrur s'ha posat en dubte.
Aplicacions: Indústria de l'automòbil, Coixinets, Material d'alta temperatura, Medicina, Eines de tall i treball del metall, Electrònica, Circuits integrats fotònics.

## Referències

* ↑ Mellor, Joseph William. A Comprehensive Treatise on Inorganic and Theoretical Chemistry (en anglès). 8. Longmans, Green and Co, 1947, p. 115–7. OCLC 493750289.
* ↑ López-Suárez, A.; Torres-Torres, C.; Rangel-Rojo, R.; Reyes-Esqueda, J. A.; Santana, G. (en anglès) Optics Express, 17, 12, 08-06-2009, pàg. 10056–10068. Bibcode: 2009OExpr..1710056L. DOI: 10.1364/OE.17.010056. ISSN: 1094-4087. PMID: 19506657.
* ↑ Carlson, O. N. Bulletin of Alloy Phase Diagrams, 11, 6, 1990, pàg. 569–573. DOI: 10.1007/BF02841719.
# Navegació loxodròmica

* Per a altres significats, vegeu «navegació (desambiguació)».
La navegació loxodròmica fa referència a la loxodròmia (del grec λοξóς -oblic- i δρóμος -carrera, curs-), és a dir, la corba que sobre la superfície de la Terra segueix un mateix angle a la intersecció de cada meridià, i que serveix per mantenir un rumb constant en navegar.
Quan es navega sobre la superfície esfèrica amb un mateix rumb ($\beta$) a la figura, es descriu una espiral que condueix inexorablement al pol nord per rumbs compresos entre 270° a 090º i al pol sud per rumbs de 090º a 270°. En una carta nàutica traçada amb la projecció de Mercator un rumb loxodròmic apareix com una línia recta.

## Vegeu també

* Navegació ortodròmica.

## Referències

* ↑ Adam Weintrit; Tomasz Neumann Methods and Algorithms in Navigation: Marine Navigation and Safety of Sea Transportation. CRC Press, 7 juny 2011, p. 139–. ISBN 978-0-415-69114-7.
* ↑ Leo Bagrow. History of Cartography. Taylor & Francis, 12 juliol 2017, p. 74–. ISBN 978-1-351-51558-0.
* ↑ L'origen, la destinació i el pol (en portuguès)
# Kamadhia

Kamadhia fou un antic estat tributari protegit del sud de l'agència de Kathiawar, província de Gujarat, presidència de Bombai. El formava un sol poble (amb 3 llogarets més), Kamadhia, situat a 'est del riu Bhadar a uns 15 km al nord-est de Vavdi. Els ingressos s'estimaven en 650 lliures i no pagava cap tribut. La població el 1881 era de 772 habitants, i el 1948 de 1.050, i la superfície de 10,4 km². Era considerat estat de sisena classer al Kathiawar, si bé era dels més pròspers el 1947.
L'estat fou fundat el 1818 i el primer sobirà fou un cap militar de nom Mir Sarfaraz Ali. Va combatre a la guerra de Malwa del 1817-1818 contra el peshwa maratha al costat dels britànics i del Gaikwar de Baroda, i pel seu valor al combat fou reconegut pels britànics com a primer príncep (darbar) de Kamadhia, la seva terra, i de tres poblets més: Gothra (Gothda), Walen (Vullun) i Davdi (Dvaudee) tots els quals ja pertanyien a la família (una branca derivada de Mir Jafur Ali, nawab de Surat) feia generacions. Per les seves relacions amb Sir John Malcolm, governador de la presidència de Bombai, va quedar lliure de pagar tribut i va mantenir una independència sense escletxes.
Shri Mir Jafur Ali fou el fill i successor de Shri Mir Sarfaraz Ali. Jafur Ali va arribar a ser també cap de la família de nawabd de Surat el 1857. El seu germà Shri Mir Bakar Ali va ser regent entre 1863 i 1880.
Mir Gulam Moinuddin fou un dels primers prínceps de Kathiawar que va abaixar les taxes i va cedir terres de franc als pagesos (1939). Va accedir a l'Índia el 15 de febrer de 1948.

## Llista de darbars

* 1. Darbar Shri MIR SARFARAZ ALI I 1817-1860
* 2. Darbar Shri MIR JAFUR ALI 1860-1863 (fill), des de 1857 titulat nawab de Surat
** 3. Darbar Shri Mir BAKAR ALI 1863-1890 regent (germà)
* 4. Darbar Shri Nawab Mir ZULFIKAR ALI 1863/1890-1921 (fill de Jafur Ali)
* 5. Darbar Shri MIR SARFARAZ ALI II 1921-1934 (fill)
* 6. Darbar Shri MIR GULAM KHWAJA MOINUDDIN 1934-1948 (germà),

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Genealogia Arxivat 2009-05-29 a Wayback Machine.
# Crates de Tars

Crates de Tars (en grec antic Κράτης) fou un filòsof grec del segle ii aC. Diògenes Laerci diu expressament que era una persona diferent a Crates d'Atenes, amb qui se'l confonia sovint.

## Referències

* ↑ Jaime Luciano Balmes. Obras completas. Editorial Catolica, 1950.
* ↑ Keith Seddon; C. D. Yonge An Outline of Cynic Philosophy: Antisthenes of Athens and Diogenes of Sinope in Diogenes Laertius Book Six. Lulu.com, juny 2010, p. 116–. ISBN 978-0-9556844-8-7.
# Théâtre Michel

El Théâtre Michel és un teatre privat de París amb una ocupació de 350 seients, situat en el número 38 del carrer des Mathurins, en el districte vuitè.
El teatre va ser construït l'any 1908 segons els plànols de l'arquitecte Bertin. Fou inaugurat amb la comèdia de Tristan Bernard Le Poulailler. La sala va ser víctima de la crescuda del riu Sena de 1910. Reobrí les seves portes amb Le Rubicon d'Édouard Bourdet. El 1915, Roger Trébor s'associa amb Lucien Brigon, tot dirigint-lo fins al seu traspàs, l'any 1942. El 22 de desembre de 1923, Elvire Popesco triomfa en Ma cousine de Varsovie, un paper escrit per a ella per Louis Verneuil.
El 1972, Germaine Camoletti i Marc Camoletti agafen la direcció del teatre. Les comèdies de Marc Camoletti triomfen durant bastants anys. El 2004, Jean-Christophe Camoletti els succeeix fins al 2008.

## Estrenes

* 1952. La Reine blanche, de Barillet-Grédy.
* 1954. Coin tranquille, d'André Michel.
* 1955. L'Or et la paille, de Barillet-Grédy.
* 1960. Au Grand Alfred, de Barillet-Grédy.
* 1962. L'idée d'Elodie, d'André Michel i Roger Bernstein.
* 1962. Le Guilledou, de Michel Clayton-Hutton.
* 1962. Trente secondes d'amour, d'Aldo de Benedetti
* 1963. L'assassin de la Générale, de Ladislas Fodor.
* 1963. Bienheureuse Anaïs, de Marc-Gilbert Sauvajon.
* 1965. Caviar ou lentilles, de Giulio Scarnicci i Renzo Tarabusi.
* 1965. Le vice dans la peau, de Jean Meyer.
* 1965. Les trois mariages de Mélanie, de Charlotte Frances.
* 1967. La ville dont le prince est un enfant de Henry de Montherlant.
* 1972. Duo sur canapé de Marc Camoletti.
* 1978. Lundi, la fête, de Dino Buzzatti
* 1980. On dinera au lit, de Marc Camoletti.
* 1989. Vite une femme!, de Daniel Prevost.
* 1993. Boeing-Boeing, de Marc Camoletti.
* 1998. Ludmila, de Pierre Vielhescaze.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre Arxivat 2009-08-28 a Wayback Machine.
# Mosaic de la Medusa

El mosaic de la Medusa és un sarcòfag romà de taller grec datat en la primera meitat del segle iii, de marbre, trobat trossejat el 1845 als terrenys de la pedrera del port de Tarragona, d'on fou retirat en 1856 per Bonaventura Hernández i Sanahuja i que actualment es troba al Museu Arqueològic de Tarragona. El tros que s'ha conservat mesura 4,6 per 2,4 metres de costat. En ell es veu el cap de la Medusa.

## Referències

* ↑ Remesal Rodríguez, José; Aguilera, Antonio; Pons, Lluís. Comisión de Antigüedades de la Real Academia de la Historia (en castellà). Comisión de Antigüedades de la Real Academia de la Historia, 2000, p. 90. ISBN José Remesal Rodríguez, Antonio Aguilera, Lluís Pons.
* 1 2 3 Puig i Cadafalch, Josep. Institut d'Estudis Catalans. Escrits d'arquitectura, art i política, 2003, p. 372-373. ISBN 9788472837171 [Consulta: 21 desembre 2010].
# Symbion pandora

Symbion pandora va ser el primer membre descobert del gènere Symbion i per tant, també, de l'embrancament dels cicliòfors, el 1995 per Reinhardt Kristensen i Peter Funch en la boca d'un Nephrops norvegicus. Es va crear un fílum expressament per a aquesta espècie, però no se sap molt bé on col·locar-lo. Morfològicament té retirada amb un briozou o un entoprocte, però s'han descobert similituds anatòmiques amb els gnatífers.

## Referències

* ↑ Funch, Peter; Møbjerg Kristensen, Reinhardt «Cycliophora is a new phylum with affinities to Entoprocta and Ectoprocta» (en anglès). Nature, 378, 6558, 01-12-1995, pàg. 711–714. DOI: 10.1038/378711a0. ISSN: 1476-4687.
* ↑ Marshall, Michael. «Zoologger: The most bizarre life story on Earth?» (en anglès americà). NewScientist, 28-04-2010. Arxivat de l'original el 2022-12-28. [Consulta: 5 març 2023].

## Enllaços externs

* A Lobster's Microscopic Friend (anglès)
# Samuel von Pufendorf

Samuel Freiherr von Pufendorf (Chemnitz, 8 de gener de 1632 - Berlín, 26 d'octubre de 1694) va ser un jurista i historiador alemany.
Fill d'un pastor protestant. Va estudiar Teologia i Dret a Leipzig (1654) i Filosofia i Matemàtiques a Jena (1657). Va treballar a l'ambaixada de Suècia a Copenhaguen (1659), passant després a l'Haia (1660), i tot seguit a Heidelberg, a la Universitat on va ser el primer titular de la primera càtedra universitària de Dret natural. Va continuar el seu ensenyament, des del 1670, a la Universitat de Lund (Suècia). Des del 1673 es va dedicar exclusivament a la investigació i a la política, com a historiador i conseller d'Estat, primer a Suècia i després a Alemanya, al servei de l'elector de Brandenburg, des del 1686. El 1694 va tornar a Suècia, a rebre el títol nobiliari de baró. Pufendorf té més importància en la història del pensament occidental com a jurista que com a historiador. El seu nom està unit a la iniciació del procés antiteològic de la jurisprudència occidental, per haver consumat el divorci entre el dret i la moral, assignant a aquell el fur extern i a aquesta l'intern.

## Obres fonamentals

* Elementorum iurisprudentiae universalis (1660)
* Elementorum iurisprudentiae universalis libri duo (1660)
* De obligatione Patriam (1663)
* De rebus gestis Philippi Augustae (1663)
* De statu imperii germanici liber unus (Geneva 1667)
* De statu imperii Germanici (Amsterdam, 1669)
* De jure naturae et gentium (1672)
* De officio hominis et civis juxta legem naturalem libri duo (1673)
* Dissertationes academicae selectiores (1675)
* Historische und politische Beschreibung der geistlichen Monarchie des Papstes (1679)
* Einleitung zur Geschichte der vornehmsten Staaten Europas (1682)
* Georgii Castriotae Scanderbergi historia (1684)
* Commentaria de rebus suecicis (1685)
* De habitu religionis christianae ad vitam civilem (1687)
* De rebus gestes Frederici-Wilhelmi, electoras brandeburgici (1695)
* De rebus a Carolo Gustavo Sueciae rege (1696)
* De rebus gestis Frederici III electores, postea regis (1784)
* De foederibus inter Sueciam et Galliam (1786)

### Traduïdes al català

* De jure naturae et gentium. Inclòs en el volum recopilatori: Sobirania i autogovern : dret natural i propietat en el pensament polític del segle XVII.. Traducció: Margarida Trias. Estudi introductori: Adriana Luna-Fabritius. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Institut d’Estudis de l’Autogovern, 2022, p. 261-464. ISBN 978-84-19326-07-2.

## Referències

* ↑ «Samuel von Pufendorf». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Welzel, Hans Fritz «Samuel, baron von Pufendorf». Encyclopædia Britannica [Consulta: 25 novembre 2016].
# Neunkirchen (Saarland)

Neunkirchen és una ciutat i un municipi de Saarland (Alemanya). És la ciutat més gran del districte de Neunkirchen. Se situa a la riba del riu Blies, 20 km. aproximadament al nord-est de Saarbrücken. Amb gairebé 50.000 habitants, Neunkirchen és la segona ciutat més gran de Saarland. El nom de la ciutat significa "església nova" (no confondre amb "nou esglésies"). En el passat, l'economia de Neunkirchen s'ha basat de forma gairebé exclusiva en l'explotació de carbó i acer. Amb la decadència d'aquest sector industrial, l'economia de Neunkirchen s'havia d'encarar amb canvis dràstics i experimentà un canvi significatiu cap al sector serveis, encara que les indústries més petites encara resten a la zona.

## Història

Els primers assentaments de la zona daten del segle viii. La part més vella de la ciutat és el poble de Wiebelskirchen, situat al nord del centre de la ciutat. El seu nom consta des de l'any 765 i, és així el nom cristià més antic de la ciutat ("Kirche" vol dir església). El nom de "Neunkirchen" s'enregistrà per primera vegada el 1281.
Neunkirchen pertanyia al principat de Nassau-Saarbrücken, el qual eriguí dos castells a les proximitats, que actualment ja no existeixen. A Neunkirchen se li atorgà el títol de ciutat l'any 1922, després d'haver estat el municipi (no-ciutat) més gran d'Europa durant algunes èpoques.

## Economia

Hi ha proves d'activitat en mines de carbó que daten del segle viii. Les primeres plantes de tractament de carbó s'instal·laren el 1593 a la vall del Blies. Moltes de les decisions que es prenien a la ciutat anaven a càrrec dels "von Stumm-Hallberg", família burgesa, propietària de la ferreria local des de 1806, que influencià enormement en la política local.
Durant la Segona Guerra Mundial el gran complex de ferreries situat a la dreta del centre de la ciutat patí bombardejos per ser considerat objectiu militar per a l'exèrcit aliat. El 1945, un atac aeri destruïa aproximadament tres quartes parts del centre de la ciutat.
A causa de la disminució de la indústria del carbó i l'acer, l'economia local patí importants dificultats econòmiques. La taxa de desocupació augmentà dràsticament arran del tancament de la darrera mina de carbó l'any 1968 i de part essencial del complex de ferreries l'any 1982. Avui en dia únicament es manté en funcionament un molí d'acer.
Així doncs la ciutat es va veure obligada a transformar-se una "ciutat comercial", un procés que s'inicià amb l'edificació d'un gran centre comercial en els terrenys de l'antiga planta d'acer. Mentrestant s'han anat conservant i renovant romanents de l'anterior planta d'acer que no s'havien destruït. Ara serveixen com a monument industrial, part d'elles s'han reconvertit en petits bars i discoteques.

## Personalitats

* Friedrich Carl Glaser (enginyer)
* Julius Adler (polític comunista)
* Erich Honecker (polític comunista)
* Erich Schwertner (polític liberal)
* Stefan Kunz (jugador de futbol)

## Enllaços extrens

* Pàgina oficial
# Nezumia aspidentata

Nezumia aspidentata és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 700-720 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: illa Chesterfield.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S.; Starks, E. C. «List of fishes dredged by the steamer Albatross off the Coast of Japan in the summer of 1900, with descriptions of new species and a review of the Japanese Macrouridae» (en anglès). Bulletin of the United States Fish Commission, 22, 1, 1904, pàg. 577-630.
* ↑ Iwamoto, T. & Merrett, N. R. 1997. Pisces, Gadiformes: Taxonomy of grenadiers of the New Caledonian region, southwest Pacific. Memoires du Museum National d'Histoire Naturelle (N. S.) (Série A) Zoologie Núm. 176: 473-570.
* ↑ «Nezumia aspidentata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Iwamoto, T. i N.R. Merrett, 1997.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000. ISBN 0130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ctesibi

Ctesibi d'Alexandria (Ctesíbios en grec antic Κτησίϐιος/Ktêsíbios) va ser un inventor i matemàtic nascut a Alexandria (Egipte ptolemaic) que va viure a la meitat del segle III aC, principalment en el regnat de Ptolemeu III Evergetes I (246-222 aC). Ctesibi va ser probablement el primer director del Museu d'Alexandria en l'època de Ptolemeu I Soter i del seu successor Ptolemeu II Filadelf. Se sap poc de la seva vida i obra. El seu pare era barber i ell mateix hi va treballar durant part de la seva vida, però preferia la mecànica.

## Contribucions a la tecnologia

Se li atribueix l'obra Βελοποιϊκά, sobre construcció d'armes de guerra, però sembla que més aviat correspon a Heró d'Alexandria, que podria ser el seu fill. Va descriure la força elàstica de l'aire per aplicar-la com a força de moviment, escrivint el primer tractat científic sobre aire comprimit emprant per a la seva elaboració bombes pneumàtiques (i fins i tot canons). Aquestes investigacions, juntament amb els assajos d'elasticitat de l'aire, li han concedit la fama de ser "pare de la pneumàtica".
Va inventar un mirall ajustable mitjançant una palanca de contrapès. Les seves altres invencions són relatives a la hidràulica, un orgue hidràulic (hydraulis, ὕδραυλις) considerat com el precursor del modern instrument musical i va perfeccionar el rellotge d'aigua, denominat clepsidra. La clepsidra tenia major precisió que qualsevol dels rellotges inventats fins al segle xvii, quan el físic holandès Christiaan Huygens va emprar un pèndol per a regular la maquinària del rellotge. També s'atribueix a Ctesibi el principi del sifó.
Els últims científics de l'antiguitat que mencionen la seva obra són Procle (que va comentar algunes obres d'Euclides) en el segle v, i Heró d'Alexandria. D'ell, Ateneu de Naucratis en cita una recopilació d'escrits, els Memorabilia, perduts amb el pas del temps. Vitruvi diu que va escriure diverses obres, però no se'n coneix el títol ni s'han conservat.

## Referències

* ↑ Ctesibius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 899

## Enllaços externs

* Plana web dedicada a l'orgue Arxivat 2008-06-23 a Wayback Machine.
* Biografia Arxivat 2009-01-08 a Wayback Machine. (castellà)