OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Filip Solitari

Filip Solitari (en llatí Philippus Solitarius, en grec Φίλιππος) va ser un monjo grec contemporani de l'emperador Aleix I Comnè de la vida del qual no se sap res més que el que es pot obtenir de les introduccions de les seves obres. Els autors antics li va donar el sobrenom de Solitarius.
Va escriure:
* 1. Διόπτρα, (Dioptra), Amussis Fideil et Vitae Christianae, en forma de diàleg entre l'ànima i el cos. Està dedicat a un altre monjo anomenat Callinicus.
* 2. Τῳ̂ κατὰ πνευ̂μα υἱῳ̂ καὶ ἱερει̂ Κωνσταντίνῳ περὶ πρεσβείας καὶ προστασίας ἀπόλογους, Epistola Apologetica ad Constantianum Filium Spiritualem et Sacerdotem, de Differantia inter Intercessionem et Auxilium Sanctorum.
* 3. Versus Politioi
* 4. Οτι οὐκ ἔφαγε τὸ νομικὸν πάσχα ὁ Χριστὸς ἐν τῳ̂ δείπνῳ, ἀλλὰ τὸ ἀληθινόν, Demonstratio quod Christus in Sacra Coena non legale sed verum comederit Paschale, amb arguments trets dels Evangelis i d'Epifani de Constància.
* 5. De Fide et Caeremoniis Armeniorum, Jacobitarum, Chatzitzariorum et Romanorum seu Francorum, publicada en llatí sense nom de l'autor, atribuïda a Filip, però també a Demetri de Cízic, que se sap que va escriure una obra contra els catzitzarians (Χατζιτζάριοι), una secta que adorava la imatge de Crist a la creu però no acceptava cap altra imatge.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/299?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PhilippusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 291-292. ]
# Joaquín Delgado Martínez

Joaquín Delgado Martínez (Cardona, Bages, 4 de març de 1934 - Madrid, 17 d'agost de 1963) fou un anarquista i lluitador antifranquista català.
Fill del militant de la CNT Francisco Delgado Tapia, el 1949 va travessar la frontera cap a França amb el seu germà Francisco i la seva mare Aurora, per trobar-se amb el seu pare. Inicialment es van instal·lar a Seta fins que el 1954 s'instal·laren definitivament a Grenoble (Isère). Allí va treballar com a obrer ebenista i fresador. El 1960 fou nomenat secretari de les FIJL a Grenoble i ingressà en la francmaçoneria. Després del Congrés de Llemotges de la CNT 1961 va posar en nom de l'organització una ofrena floral al monument als màrtirs d'Orador de Glana.
Es va integrar a Defensa Interior i cap al 1963 va instal·lar-se clandestinament a Madrid, on havia de participar en un atemptat contra Francisco Franco. Però el 23 de juliol fou arrestat amb Francisco Granados Gata, i ambdós foren acusats de l'atemptat contra la Direcció General de Seguretat que uns dies abans havien comès altres membres de l'organitzacio, i que havia provocat vint ferits. Delgado i Granados foren condemnats a mort en consell de guerra sumaríssim i executats a garrot vil el 17 d'agost de 1963 a la presó de Carabanchel. Una setmana més tard, la premsa informava de la troballa d'una bomba amb temporitzador dins un avió del tipus Sud Aviation Caravelle de la companyia aèria Iberia, trobada durant una revisió rutinària a Madrid. L'avió feia habitualment el trajecte Madrid-Frankfurt i havia estat revisat a la ciutat alemanya uns meses abans per un avís de col·locació de bomba. La nota de premsa va adjudicar a Joaquín Delgado i a Francisco Granados la col·locació de la bomba.
Des de 1999 Octavio Alberola Suriñach i Antonio Martín Bellido, dirigents de Defensa Interior, han engegat una campanya per anul·lar la seva condemna, bé que sense èxit.

## Vegeu també

* Sacco i Vanzetti

## Referències

* ↑ Joaquín Delgado Martínez al llistat de víctimes del franquisme de publico.es
* ↑ EJECUCIONES A GARROTE VIL DE DELGADO Y GRANADOS
* ↑ Joaquín Delgado Martínez a Losdelasierra.info
* ↑ «Una bomba averiada, descubierta a bordo de un avión de "Iberia"». La Vanguardia, 24-08-1963, pàg. 32.
* ↑ Sentencia 123/2004, de 13 de juliol de 2004

## Bibliografia

* Carlos Fonseca, Le Garrot pour deux innocents. L'affaire Delgado-Granado, trad. Alain Pecunia, dessin de couverture Jacques Tardi, Éditions CNT-RP, Paris, 2003, ISBN 2-9516163-5-X, notice.
* Miguel Chueca, 1963 : Le garrot pour Delgado et Granado, Alternative libertaire, n°128, avril 2004, texte intégral.
* Miguel Chueca, Espagne 1963, l'affaire Delgado-Granado, Gavroche, revue d'histoire populaire, n°133, janvier-février 2004.
* Jean-Luc Allouche, «Granados et Delgado, un crime légal», documentaire. Ni Dieu ni maître, innocents, Libération, 4 décembre 1996, texte intégral Arxivat 2013-06-25 at Archive.is
# Mare de Déu del Roser de Puigmaçana

La Mare de Déu del Roser de Puigmaçana és l'església del petit nucli de Puigmaçana, del terme municipal de Castell de Mur, a l'antic terme de Mur.
Està situada a l'extrem de ponent del petit poble de Puigmaçana, ran del camí que hi accedeix. És un petit temple d'una sola nau, amb la coberta refeta, a dos vessants, de planta quadrada i orientada de sud a nord. En alguna època aquesta capella tingué caràcter de parroquial o sufragània, atès que el poble disposa de cementiri, encara en ús.

## Enllaços externs

* La Mare de Déu de Puigmaçana en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Eduard Soler i Pérez

Eduard Soler i Pérez és el nom dels següents personatges:
* Eduard Soler i Pérez (advocat) (Vila Joiosa, 1845 - Vila Joiosa, 1907) advocat i professor universitari valencià.
* Eduard Soler i Pérez (músic) (València, 1895 – ?, 1967) compositor, organista, professor de música i mestre de capella valencià.
# El drac i la sabatilla

El drac i la sabatilla (títol original: Sárkány és papucs i coneguda en anglès com Dragon and Slippers) és una pel·lícula d'animació hongaresa del 1989 i estrenada el 1990, i dirigida per Tibor Hernádi. Està doblada al català.

## Argument

La reina Ginebra es queixa tristament a la seva estimada serventa Peggy que el seu marit, el rei Artús, l'ha descuidat durant anys. El Rei passa tot el seu temps a la plataforma de la torre del cavaller o a la famosa 'Taula Rodona'. Les dones pensen que només el mag Merlí pot ajudar.

## Referències

* ↑ «Dragon and Slippers». mubi.com. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ «El drac i la sabatilla». esadir.cat. [Consulta: 21 juny 2024].
# Lećevica

Lećevica és un poble de Croàcia situat al comtat de Split-Dalmàcia. S'hi troba l'avenc de Keva. El 2020 tenia una població estimada de 429 habitants.

## Referències

* ↑ «Split-Dalmacija (County, Croatia) - Population Statistics, Charts, Map and Location» (en anglès), 9 desembre 2021. [Consulta: 31 desembre 2021].
# Telmatoscopus crenigus

Telmatoscopus crenigus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: ales sense taques, d'1,87-2,30 mm de llargada, 0,80-0,87 d'amplada i acabant en un àpex agut; sutura interocular ampla i en forma de "V" invertida; occipuci amb els extrems truncats; front amb una àrea triangular de pèls; fèmur més curt que la tíbia; edeagus petit i en forma de "Y"; antenes d'1,55-1,67 mm de longitud.
* Femella similar al mascle amb els lòbuls apicals de la placa subgenital en forma de paleta d'obrar i ben separats; antenes d'1,50 mm de llargada i ales de 2,25-2,50 de llargària i 0,87-0,90 d'amplada.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.
# Joaquín Cortés

Joaquín Cortés, nascut com a Joaquín Pedraja Reyes (Còrdova, 22 de febrer de 1969) és un ballarí de flamenc i coreògraf.
De ben petit es va desplaçar a viure a Madrid on va començar els seus estudis a l'edat de dotze anys. El 1984, quan en tenia quinze, el van acceptar com a membre del Ballet Nacional d'Espanya i al cap de poc temps va arribar a ser ballarí solista. Després de deixar el Ballet Nacional, la seva progressió va ser fulminant, i va arribar a ballar amb reconeguts ballarins del món de la dansa com són: Maia Plisetskaia, Silvie Guillen i Peter Schauffuss. També va ballaral Festival Flamenco d'estiu a Tòquio, diverses gales al Lincoln Center de Nova York i al ballet Don Quijote (coreografia de Vicente Nebrada) amb la companyia Ballet Teresa Carreño a Caracas a Veneçuela. En aquesta època va crear la coreografia de Carmen per l'Arena de Verona.
El 1992 va crear la seva pròpia companyia «Joaquín Cortés Ballet Flamenco». La primera producció, Cibayí, es va presentar al Japó, França, Itàlia, Veneçuela i Estats Units. En aquest mateix any va aparèixer en la cançó i el videoclip «Una rosa es una rosa» del grup Mecano, durant l'Aidalai Tour.
EL seu segon espectacle, anomenat Pasión Gitana, es va estrenar el 1995 en el Teatre Albéniz de Madrid i va comptar amb Giorgio Armani com a dissenyador de vestuari.
Va debutar en el cine amb la pel·lícula La flor de mi secreto de Pedro Almodóvar i després va participar en el film de Carlos Saura Flamenco. Cortés se'n va anar a viure a Nova York ael 1999 i va començar a col·laborar amb la coreògrafa Debbie Allen, amb qui va participar en la cerimònia dels Premis Oscar. El 2000 participa en la pel·lícula Gitano, aquesta vegada com a protagonista, i en 2004 a Vaniglia e cioccolato.
El 1999 va començar la gira internacional del seu espectacle Soul. Va participar en l'obertura del Festival de Viña del Mar 2001. Crea la producció Pura pasión, i pocs dies després al Teatre Tívoli de Barcelona estrena l'espectacle Live. El març de 2006 estrena Mi Soledad, Calé en 2009, Dicen de Mi en 2012, Gitano en 2014 i Esencia en 2017.
Ha participat en diversos programes de televisió de caçatalents.

## Espectacles

* Cibayí (1992)
* Pasión Gitana (1995)
* Soul (1999)
* Live (2001)
* De Amor y Odio (2004)
* Mi Soledad (2005)
* Calé (2009)
* Dicen de Mi (2012)
* Gitano (2014)
* Esencia (2017)

## Referències

* ↑ «El bailarín Joaquín Cortés rueda 'Gitano'» (en castellà). El Pais, 01-02-2000. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ «Joaquín Cortés vuelve al cine con la película Vainilla y Chocolate» (en castellà). Hola, 29-08-2003. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ «Joaquín Cortés muestra su ‘esencia’ en su regreso a los escenarios españoles» (en castellà). El Pais, 27-04-2017. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ «Joaquín Cortés será jurado de 'Mira Quién Baila' en EE UU» (en castellà). 20 minutos, 18-07-2018. [Consulta: 15 novembre 2020].
# Eleccions legislatives georgianes de 2003

Les eleccions legislatives georgianes de 2003 foren dutes a terme el 2 de novembre de 2003 per a renovar els 150 membres del Parlament de Geòrgia. En saber-se el resultat, els opositors del Moviment Nacional Unit acusaren de frau electoral al president Xevardnadze i organitzà les manifestacions i protestes populars coneguts com a Revolució Rosada. El resultat de les eleccions fou anul·lat pel Tribunal Suprem de Geòrgia el 25 de novembre degut a les nombroses denúncies de frau, avalades sovint per l'OSCE, i es convocaren noves eleccions per al 28 de març de 2004.

## Resultats

Resum dels resultats de les eleccions al Parlament de Geòrgia (Sakartvelos Parlamenti) de 2 de novembre de 2003
| Partits i aliances | Vots | % | Escons |
| Per una Nova Geòrgia – Eduard Xevardnadze | 407.045 | 21,3 | 38 |
| Unió Democràtica pel Reviscolament (Demokratiuli Aghordzinebis kavshiri, დემოკრატიული აღორძინების პავშირი) | 359.769 | 18,8 | 33 |
| Moviment Nacional-Demòcrates (Nats'ionaluri Modzraoba – Demokratebi, ერთიანი ნაციონალური მოძრაობა) | 345.197 | 18,1 | 32 |
| Partit Laborista Georgià (Sakartvelos Leiboristuli Partia, საქართველოს ლეიბორისტული პარტია) | 229.900 | 12,0 | 20 |
| Aliança de Demòcrates – Nino Burjanadze | 167.908 | 8,8 | 15 |
| Nova Dreta (Akhali Memarjveneebi, ახალი მემარჯვენეები) | 140.259 | 7,3 | 12 |
| Altres | 259.137 | 13,6 | - |
| Total | 1.909.215 | 60,5% | 235 |
| Font: Adam Carr. ||||

## Enllaços externs

* "Georgian parliamentary elections marred by confusion over voter lists", OSCE, 3 de novembre 2003 (anglès)
* "Post-election interim report" Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine., OSCE, 25 de novembre 2003 (anglès)
# Lgharbia

Lgharbia (àrab الإثنين الغربية) és una comuna rural de la província de Sidi Bennour de la regió de Casablanca-Settat. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 22.729 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Bàdminton als Jocs Olímpics d'estiu de 2012

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2012, realitzats a la ciutat de Londres (Anglaterra, Regne Unit), es disputaren cinc proves de bàdminton, dues en categoria masculina, dues en categoria femenina i una en categoria mixta.
La competició tingué lloc entre els dies 28 de juliol i 5 d'agost al Wembley Arena.

## Calendari

| P | Preliminars | R | Ronda de setzens de final | ¼ | Quarts de final | ½ | Semifinals | F | Final |
| Data → | 28 juliol | 28 juliol | 28 juliol | 29 juliol | 29 juliol | 29 juliol | 30 juliol | 30 juliol | 30 juliol | 31 juliol | 31 juliol | 31 juliol | 1 agost | 1 agost | 1 agost | 2 agost | 2 agost | 2 agost | 3 agost | 3 agost | 4 agost | 4 agost | 5 agost | 5 agost |
| Prova ↓ | M | T | V | M | T | V | M | T | V | M | T | V | M | T | V | M | T | V | M | T | M | T | M | T |
| Individual masculí | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | R | R | R | | | ¼ | | ½ | | | | F |
| Equips masculins | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | | | | ¼ | | | | | | ½ | | F |
| Dobles mixtos | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | ¼ | ¼ | | | ½ | | | F | | | | |
| Individual femení | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | R | R | R | | ¼ | | ½ | | | F | | |
| Equips femenins | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | P | | | ¼ | | | ½ | | | | F | | |

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Individual detalls | Lin Dan (CHN) | Lee Chong Wei (MAS) | Chen Long (CHN) |
| Dobles detalls | R.P. de la XinaCai Yun Fu Haifeng | DinamarcaMathias Boe Carsten Mogensen | Corea del SudJung Jae-sung Lee Yong-dae |

### Categoria femenina

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Individual detalls | Li Xuerui (CHN) | Wang Yihan (CHN) | Saina Nehwal (IND) |
| Dobles detalls | R.P. de la XinaTian Qing Zhao Yunlei | JapóMizuki Fujii Reika Kakiiwa | RússiaValeria Sorokina Nina Vislova |

### Categoria mixta

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Dobles detalls | R.P. de la XinaZhang Nan Zhao Yunlei | R.P. de la XinaXu Chen Ma Jin | DinamarcaJoachim Fischer Nielsen Christinna Pedersen |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | R.P. de la Xina | 5 | 2 | 1 | 8 |
| 2 | Dinamarca | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 3 | Japó | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Malàisia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Corea del Sud | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5 | Índia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5 | Rússia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 5 | 5 | 5 | 15 |

## Referències

* ↑ (anglès) Portal olímpic - Bàdminton
* ↑ (anglès) Badminton - Schedule & Results
# Timber Pines

Timber Pines és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 5.840 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Timber Pines tenia 5.840 habitants, 3.229 habitatges, i 2.408 famílies. La densitat de població era de 947,4 habitants/km².
Dels 3.229 habitatges en un 0,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,7% hi vivien parelles casades, en un 1,4% dones solteres, i en un 25,4% no eren unitats familiars. En el 23,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 1% tenia menys de 18 anys, un 0,5% entre 18 i 24, un 1,5% entre 25 i 44, un 18,5% de 45 a 60 i un 78,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 72 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.666 $ i la renda mediana per família de 50.526 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.278 $ mentre que les dones 50.078 $. La renda per capita de la població era de 34.900 $. Entorn de l'1,5% de les famílies i el 2,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Timber Pines». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Timber Pines». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Four Walls

Four Walls és una pel·lícula estatunidenca estrenada el 1928. És un film dramatic mut dirigit per William Nigh i protagonitzada per John Gilbert, Joan Crawford, i Carmel Myers. La cinta es basa en l'obra del mateix nom de George Abbott i Dana Burnet. Four Walls és considerat com un film perdut.

## Argument

Benny Horowitz (John Gilbert), un gàngster reformat, proposa matrimoni a Bertha (Carmel Myers), una veïna que l'havia visitat mentre que ell complia la seva condemna. Bertha rebutja la seva proposta perquè creu que encara està enamorat de Freida (Joan Crawford), antiga companya de Benny. Durant una festa en què Freida busca posar gelós a Benny amb un antic rival, Benny torna a prendre el control de la direcció de la banda. Després de la mort accidental del seu rival, Benny i Bertha marxen junts i comencen una nova vida.

## Repartiment

* John Gilbert: Benny
* Joan Crawford: Frieda
* Vera Gordon: Mare de Benny
* Carmel Myers: Bertha
* Robert Emmett O'Connor: Sullivan
* Louis Natheaux: Monk
* Jack Byron: Duke Roma

## Referències

* ↑ Four Walls a silentera.com
* ↑ Golden, Eve. University Press of Kentucky. John Gilbert: L'Últim film mut de les estrelles, 2013, p. 172. ISBN 0-813-14163-X.
* ↑ «Four Walls». Imdb.
# Issa Serge Coelo

Issa Serge Coelo és un director de cinema txadià nascut el 1967 a Biltine (Txad).

## Biografia

Issa Serge Coelo va estudiar a N'Djaména i Bamako. Després va anar a París per estudiar història a la Universitat de París I Tolbiac. Després va canviar de direcció i va fer un màster de cinema a l'escola superior de producció audiovisual. Després dels estudis, primer va treballar com a operador de càmera i després va passar a la direcció.
El seu primer curtmetratge de ficció, Un taxi pour Aouzou, fou dirigit l'any 1994 en el moment de l'alliberament de la franja d'Aouzou. El cineasta pinta un retrat de N'Djamena, la capital del Txad, contusa pels anys de la guerra civil. Fou nominada en 1997 a un Premi César en la categoria de millor curtmetratge de ficció.Va va aparèixer en el documental de 1999 Bye Bye Africa del director txadià Mahamat-Saleh Haroun.
Va dirigir el seu primer llargmetratge l'any 2001, Daresalam. En aquesta pel·lícula, Issa Serge Coelo explica la història de dos germans durant la guerra del Txad.
Paral·lelament a la seva carrera com a director, Issa Serge Coelo va produir diverses pel·lícules de cineastes africans amb la seva companyia, Parenthèse Films : "Nous ne sommes plus morts" de François Woukoache, "Bouzié" de Jacques Trabi i "Little John" de Cheick Fantamady Camara. Issa Serge Coelo ha produït més de deu obres (documentals i ficció). Ha estat jurat diverses vegades en festivals internacionals, és membre de l'African Guild i de productors africans i de l'Acadèmia d'Arts i Tècniques de Cinema Francès. Des de 2011, és el director de cinema Le Normandie, un cinema amb 600 butaques, construït el 1949, que segueix sent l'únic cinema del Txad.

## Filmografia

* 1994 : Un taxi pour Aouzou, docuficció, 22 min, 35 mm, color
* 1995 : Dans les sables de Bourème, documental, 26 min, vídeo, color
* 1998 : L'auberge du Sahel, documental, 52 min, vídeo, color
* 2000 : Daresalam
* 2003 : Maiguida, documental codirigit amb Claude Arditi, 52 min, vídeo, color
* 2006 : Tartina City, docuficció, 88 min, 35 mm, color, en competició al Fespaco 2007

## Referències

* ↑ Bourdette-Donon, Marcel. Anthologie de la littérature et des arts tchadiens. L'Harmattan, 2003. ISBN 978-2-7475-4051-3.
* ↑ «Issa Serge Coelo» (en anglès). [Consulta: 4 octubre 2020].
* ↑ «Tchad: les figures emblématiques du cinéma» (en francès), 29-01-2019. [Consulta: 4 octubre 2020].
* ↑ «Daresalam (2001) - IMDb».
* ↑ «Issa Serge COELO, biographie». africultures.com.
* ↑ { {imdb nom|id=0168748}}
* ↑ «"Les artistes sont encore mal vus au Tchad" - France 24».

## Enllaços externs

* «Issa Serge Coelo,cinéaste tchadien: 'Les artistes sont encore mal vus au Tchad'». OverBlog.
* «Africultures - Biographie de Issa Serge Coelo».
* Dictionnaire des cinéastes africains de long métrage. KARTHALA Editions, 2008, p. 376. ISBN 978-2-8111-4244-5.
# Mamono Hunter Yōko

Mamono Hunter Yōko (魔物ハンター妖子, Mamono huntā Yōko, caçador de dimonis Yohko) és una sèrie d'animació japonesa composta de sis OVA publicats entre 1990 i 1995: produïda per l'estudi d'animació Madhouse, entre els autors consten Katsuhisa Yamada, Hisashi Abe o Akiyuki Shinbo.
En l'argument, Yōko Mano és una adolescent, membre d'una família de caçadores de dimonis de la qual ella és la que en fa cent huit. Les protagonistes femenines són objecte de fan service —entre el qual panchira— i la sèrie és notable per l'ús de la violència i referències sexuals.
La sèrie fon adaptada al manga i tres videojocs: el primer, Mamono Hunter Yōko: dai 7 no keishō (魔物ハンター妖子, Mamono huntā Yōko, les set campanes anunciadores), publicat per Klon en Sega Mega Drive, és un títol d'acció a l'estil del Valis; el tercer, Mamono Hunter Yōko: tōki yobigoe (魔物ハンター妖子 —遠き呼び声—, Mamono huntā Yōko —tōki yobigoe—) és una seqüela de l'anterior, protagonitzat pel personatge titular.
Traduïda a l'anglés com a Devil Hunter Yohko, fon el primer anime publicat per l'empresa A.D. Vision el 1992: fundada a Houston per John Ledford (importador de videojocs japonesos amb el nom de Gametronics) junt amb Matthew Greenfield, després de vore El meu veí Totoro, ADV obtingué la llicència després de dos mesos d'insistir a la productora Toho, propietària dels drets de la sèrie. El delegat de Toho a Los Angeles, Shozo Watanabe, reconegué que dubtaven de la capacitat de Ledford per a distribuir-ho, però acceptaren perquè no havien trobat cap altre interessat. El cost de tota la producció (llicència, subtitulat i fabricació de huit mil còpies en VHS) pujà a cent mil dòlars estatunidencs, una inversió recuperada en tres mesos.
Quinze anys després, ADV la reedità en una edició especial d'aniversari en DVD, en versió doblada amb Amanda Winn-Lee com a la veu de Yōko, una edició estesa del primer capítol amb quinze segons inèdits i una pista de comentaris de Greenfield i altres en la qual repassen l'eclosió de l'anime a l'Amèrica del Nord.

## Referències

* ↑ «Anime: Mamono Hunter Youko» (en anglés). aniDB. [Consulta: 1r novembre 2021].
* 1 2 3 Will Whitehurst. «Anime Of The Past: Devil Hunter Yohko» (en anglés). Operation Rainfall, 30-01-2013. [Consulta: 2 novembre 2021].
* ↑ «Devil Hunter Yohko» (en anglés). The Movie DB. [Consulta: 2 novembre 2021].
* ↑ «Devil Hunter Yohko Fanservice – Panties Hunter Yohko». Anime Fanservice, 26-08-2020. [Consulta: 2 novembre 2021].
* ↑ Brian Crimmins. «Mamono Hunter Yohko» (en anglés). Hardcore Gaming 101, 25-09-2017. [Consulta: 1r novembre 2021].
* ↑ Unicorn Lynx. «Mamono Hunter Yōko: Tōki Yobigoe (TurboGrafx CD)» (en anglés). Moby Games, 21-03-2012. [Consulta: 2 novembre 2021].
* ↑ Christopher Helman. «Why Grow Up?» (en anglés). Forbes, 06-09-2004. [Consulta: 1r novembre 2021].