OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Societat Catalana de Gnomònica

La Societat Catalana de Gnomònica és una associació sense afany de lucre creada el 1988 que té com a objectiu fomentar l'estudi i ús de rellotges de sol i promoure'n la construcció, la recuperació i la restauració.
Va crear i s'encarrega de la conservació d'un inventari de rellotges de sol existents als Països Catalans i buscar dades dels seus constructors, els denominats quadranters. El 2005 va publicar "Rellotges de sol de Catalunya. Un patrimoni per descobrir " amb un recull de 175 quadrants solars de Catalunya. El 2006 disposava d'un inventari amb més de dos mil tres-cents rellotges de sol. L’any 2016 hi havia 3748 rellotges inventariats.La base de dades és de consulta lliure i compta amb unes 7300 referències. El mes d'agost de 2021 s'ofereix al públic en general un catàleg de més de 7300 rellotges de sol només als Països Catalans. L'inventari es pot consultar també en el lloc web de la societat.
Des dels inicis, l'entitat. ha publicat La Busca de Paper, un butlletí basat en els estudis i activitats realitzades (a l'estiu de 2021 hi havia 99 números publicats). El terme busca fa referència a la busca d'un rellotge. Amb el patrocini de la Societat Catalana de Gnomònica hi ha un rellotge de sol a l'Estació Amundsen-Scott.

## Referències

* 1 2 «La Societat Catalana de Gnomònica renova el seu web | Canal Digital». Nació Digital, 30-04-2006. Arxivat de l'original el 2021-09-14. [Consulta: 14 setembre 2021].
* ↑ Muniente, Alex. «Astres reis que marquen hores. Catalunya viu una revifalla d'aquests rellotges com a peces decoratives». Avui, 01-07-1990. [Consulta: 14 setembre 2021].
* ↑ «El llibre «Rellotges de sol» fa una aproximació històrica i artística al patrimoni cultural català. La societat de gnomònica publica una col·lecció amb un recull de 175 quadrants solars». Diari de Girona, 03-01-2005. [Consulta: 14 setembre 2021].
* ↑ NASS Publications. Compendium September 2016 “...SCG, the Societat Catalana de Gnomonica, is an excellent database for locations, descriptions and pictures of 3748 sundials...”.
* ↑ «Referència 7320 de l'Inventari de rellotges». Arxivat de l'original el 2020-08-06. [Consulta: 17 setembre 2021].
* ↑ «Consulta lliure directament verificable.». Arxivat de l'original el 2020-08-06. [Consulta: 17 setembre 2021].
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Exemplars catalogats de "La busca de paper". Darrera revista n. 99. Estiu de 2021.
* ↑ DCVB: Busca.
* ↑ Reloj en el Polo Sur. Asociación de Amigos de los Relojes de Sol (AARS)

## Vegeu també

* Aster, Agrupació Astronòmica de Barcelona
* Sociedad Astronómica de España y América
# Pobiédne

«Pobiédne» té aquests significats:
* Pobiédne (Djankoi), localitat de la República Autònoma de Crimea
* Pobiédne (Saki), localitat de la República Autònoma de Crimea
# Podkugoieiski

Podkugoieiski (rus: Подкугоейский) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Pertany a l'assentament rural de Kugoiéiskaia.

## Referències

* ↑ «Подкугоейский (Краснодарский край)». [Consulta: 17 setembre 2022].
# Sucs (desambiguació)

«Sucs» té aquests significats:
* Suc, el líquid que es pot extreure de plantes i fruites.
* Sucs, una entitat municipal descentralitzada de Lleida.
# Josechu el Vasco

Josechu el vasco és una sèrie de còmic creada el 1963 per Muntañola per a la revista TBO.

## Trajectòria editorial

Tres anys abans, el valencià Carbó havia creat un personatge similar per a "Jaimito": Robustiano Fortachón.

## Característiques i argument

El seu protagonista, Josechu, mostra una iconografia arquetípica concorde a la condició doble tant de forçut (avantbraços i coll enormes, mentó prominent) i de basc (roba blanca, boina i faixa vermella). La sèrie, com les altres de Muntañola, no destaca per una gran qualitat humorística, però mostra un estil molt més solt que l'habitual en el "TBO".

## Referències

* ↑ Ramírez (1975), p. 187.
* ↑ Ramírez (1975), p. 80.

## Bibliografia

* RAMÍREZ, Juan Antonio. La historieta cómica de postguerra. Madrid: Cuadernos para el Diálogo, Colección Memoria y Comunicación, 12/1975. Dipòsit Legal: M. 38.325 - 1975 ISBN 84-229-6010-9.
# Stuck

«Stuck» té aquests significats:

## Cine i televisió

* Stuck (pel·lícula de 2001), un curtmetratge dirigit per Jamie Babbit
* Stuck (pel·lícula de 2002), un drama de televisió canadenc dirigit per Lindsay Bourne
* Stuck (pel·lícula de 2007), un thriller dirigit per Stuart Gordon i protagonitzat per Stephen Rea i Mena Suvari.
* Stuck!, una pel·lícula de 2009 de Steve Balderson
* Stuck (pel·lícula de 2014), una pel·lícula de comèdia romàntica del 2014 dirigida per Stuart Acher
* Stuck (pel·lícula de 2017), una pel·lícula nord-americana del 2017
* Stuck (sèrie de televisió), una comedia de situació britànica del 2022 protagonitzada per Dylan Moran i Morgana Robinson
* "Stuck", un episodi de Hart of Dixie

## Música

* Stuck (àlbum), un àlbum de 2014 de la banda de rock dur Adelitas Way
* Stuck (EP), un EP de 1994 de Puddle of Mudd
* "Stuck" (cançó de Caro Emerald), 2010
* "Stuck" (cançó de Stacie Orrico), 2003
* "Stuck" (cançó de Lost Kings), 2018
* "Stuck" (cançó de Thirty Seconds to Mars), 2023
* "Stuck" d'Imagine Dragons d' Origins
* "Stuck" de Norah Jones de The Fall

## Persones

* Amanda Stuck (nascuda el 1982), política estatunidenca
* Franz Stuck (1863–1928), pintor i escultor alemany
* Hans Stuck (1900–1978), pilot de curses alemany-austríac
* Hans-Joachim Stuck (nascut el 1951), pilot de curses alemany-austríac
* Hudson Stuck (1865–1920), alpinista estatunidenc
* Jean-Baptiste Stuck (1680–1755), compositor franco-italià
* John Stuck (nascut el 1943), jugador de criquet anglès

## Altres usos

* Stuck (unitat) una unitat de vi
# Juana Pabla Carrillo

Juana Pabla Carrillo Viana (Asunción, Paraguai, 24 de juny de 1807-Ibídem, 12 de juliol de 1871) va ser una patrícia i primera dama paraguaiana, més coneguda per haver estat esposa del primer president constitucional del seu país, Carlos Antonio López, i mare del successor d'aquest, Francisco Solano López.
# Sawiris ibn al-Muqaffa

Severus o Sawiris, de nom de naixement Abu-l-Bixr, però més conegut com a Ibn al-Muqaffa (àrab: ساويرس بن المقفع, Sāwīrus b. al-Muqaffaʿ), o encara com Sever d'El Ashmunein (àrab: ساويرس الأشمونين, Sāwīrus al-Axmunayn) (segle x) fou un monjo, teòleg i historiador copte d'Egipte. Hauria nascut vers el 900 i mort vers 980, durant el patriarcat de Filoteu d'Alexandria (979-1003). Va abandonar una prometedora carrera com a secretari (kàtib) per tal de fer-se monjo i finalment va arribar a ser bisbe d'Axmunayn nomenat pel patriarca Anba Maqqara (932-952). Va escriure alguns llibres de teologia però és famós principalment per la seva història dels patriarques coptes (Síyar al-baya al-muqaddassa) entre el primer, sant Marc, i Xenute (859-880). L'obra va tenir continuïtat i alguns monjos hi van afegir el període fins a Ciril ibn Làqlaq (1236-1241). És una font indispensable per a la història d'Egipte, de l'església d'Egipte i d'Etiòpia, i del cristianisme a Núbia.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Ibn al-Muḳaffaʿ».
# Llengües harákmbut

Les llengües harákmbet o harákmbut (també dites hate) són una família de llengües indígenes de la selva amazònica del sud del Perú, als departaments de Madre de Dios i Cusco.
Se suposa que hi ha al voltant 1500 les persones que parlen alguna varietat harakmbet.

## lassificació interna

El harákmbut o harákmebet ha estat considerat durant molt de temps una llengua aïllada, o més exactament un grup de varietats lingüístiques sense parentiu verificable amb cap altra llengua a Amèrica del Sud. No obstant això, recentment Adelaar (2000) ha aportat evidència d'una certa connexió entre les llengües catuquines del Brasil i el harákmbet.
Des del punt de vista de les varietats aquestes poden agrupar-se en dos grans grups de dialectes:
* Huachipaeri-Toyoeri, 310 parlants el 2000.
* Amarakaeri-Arasaeri-Sapiteri, 500 el 1987, que és el millor conegut dels dos grups.

## Història

Després d'una incursió del sapa inca Túpac Yupanqui, al segle XV, el següent intent de conquistar el territori que actualment ocupa el Departament de Madre de Dios va ser dut a terme pels espanyols el 1566. Els huachipaeri van aconseguir atacar amb èxit les hisendes de les terres altes amb una certa freqüència durant el període colonial. Cap a finals del segle XIX els toyoeri van ser delmats pel tristament cèlebre Fitzcarraldo, baró del cautxú, aquest esdeveniment va desembocar en una guerra interina entre els supervivents d'altres grups de tribus harakmbuts (Gray, 1996). Aquests episodis van ser parcialment dramatitzats en la pel·lícula homònima (Fitzcarraldo, de Werner Herzog). Cap a 1950 es va renovar el contacte a través de missioners dominics.

## Descripció lingüística
### Gramàtica

Els marcadors pronominals independents i prefixats al verb són:
| | singular | singular | plural | plural |
| 1a | $^n$doʔ | iʰ- | oro | oʔ- |
| 2a | õn | iʔ- | opid | $^m$bo- / mõ- |
| 3a | kẽn | oʔ- | kẽn-õ-my | õnʔ- |

## Referències

* ↑ HARAKMBET...
* ↑ Adelaar, 2000, pàg. 219-232.
* ↑ Helberg Chávez, 1990, pàg. 227–8
* ↑ Ethnologue report for language code - Huachipaeri
* ↑ Ethnologue report for language code - Amarakaeri
* ↑ Helberg Chávez, 1990, pp. 243–4

### Bibliografia

* Adelaar, Willem F. H. (2000): "Propuesta de un nuevo vínculo genético entre dos grupos lingüísticos indígenas de la Amazonía occidental: Harakmbut y Katukina". en: Miranda Esquerre, vol. 2, pp. 219–36.

## Vegeu també

* Eshuva

## Enllaços externs

* Àudios en Amarakaeri
* Mapa lingüístic del Perú
# Tarcisio Burgnich

Tarcisio Burgnich (Ruda, 25 d'abril de 1939 - Forte dei Marmi, 26 de maig de 2021) fou un futbolista italià de la dècada de 1960.
Fou 66 cops internacional amb la selecció italiana amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1966, a la Copa del Món de Futbol de 1970, a la Copa del Món de Futbol de 1974, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 i al Campionat d'Europa de futbol 1968.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Udinese Calcio, Juventus FC, Palermo, Inter de Milà i SSC Napoli.

## Palmarès
### Inter

* Serie A: 1962-63, 1964-65, 1965-66, 1970-71
* Copa d'Europa de futbol: 1964, 1965
* Copa Intercontinental de futbol: 1964, 1965

### SSC Napoli

* Copa anglo-italiana de futbol: 1976
* Coppa Italia: 1975-76

### Juventus FC

* Serie A: 1960-61

### Itàlia

* Eurocopa de futbol: 1968

## Referències

* ↑ «Ve lo ricordate Tarcisio Burgnich? Ecco come vive» (en italian). Il Corriere dello Sport, 02-07-2009. Arxivat de l'original el 3 de gener 2015. [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ «Tarcisio Burgnich Profile». Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 24 novembre 2008].
* 1 2 Tarcisio Burgnich a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Di Maggio, Roberto. «Tarcisio Burgnich - International Appearances». RSSSF, 29-05-2005. [Consulta: 5 febrer 2009].
* 1 2 3 4 5 «Burgnich, Tarcisio: la spada nella roccia» (en italian). Storie di Calcio. [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ «SARTI, BURGNICH, FACCHETTI...» (en italian). Arxivat de l'original el 12 de setembre 2018. [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ «Burgnich, Tarcisio» (en italian). enciclopediadelcalcio.it. [Consulta: 21 desembre 2016].
* ↑ «Gli eroi in bianconero: Tarcisio BURGNICH» (en italian). tuttomercatoweb.com, 25-04-2013. [Consulta: 21 desembre 2016].
* ↑ Di Maggio, Roberto. «Tarcisio Burgnich - Appearances in Serie A». RSSSF, 12-02-2005. [Consulta: 5 febrer 2009].
# Tarco Huaman

Tarco Huaman era fill de Mayta Cápac i la seua coya Mama Tancaray. Segurament assumí la prefectura dels inques. El seu regnat fou breu: el va enderrocar Cápac Yupanqui.

## Família

Tarco Huaman era fill de l'inca Mayta Cápac, net de Lloque Yupanqui i cosí de Cápac Yupanqui.

## Vida

Tarco Huaman fou fruit d'una aliança entre Collaguas i els inques. Era fill predilecte de l'inca, i pujà al tron després de la mort de son pare.
El seu govern no durà massa, perquè fou enderrocat pel seu cosí Cápac Yupanqui. La primera acció d'aquest nou inca fou matar nou germans de Tarco i a la resta els va fer jurar lleialtat per assegurar-se així el tron.
En esclatar la guerra contra els cuyos (Cuyumarca) dels Andes, Cápac Yupanqui li va manar a un curaca que li portés ocells; i aquest va desertar. En acabar la guerra, l'inca envià a Tarco de governador a aquest lloc amb l'encàrrec d'enviar-li “mil gàbies d'ocells dels Andes i de la Puna”.

## Referències

* ↑ Acosta. Lib. 6 cap. XXIII p. 497.
* ↑ Herrera “Decada quinta” Lib. 3, cap. IX p. 276.
* ↑ Luis Valcárcel. Del ayllu al imperio, p. 153.
* ↑ Murúa, Edic. L. Lib. 1, cap. VII.
* ↑ Sarmiento de Gamboa. Cap. XVIII p. 68; Cabello de Balboa, Edic. Urt., cap. III, p. 22.
* ↑ Cobo. Tom III, llibre 12, caps. VII i VIII.

## Bibliografia

* Bernabé Cobo. Historia del nuevo mundo (1653).
* Luis Valcárcel. Del ayllu al imperio.
* Maria Rostworowski. Pachacutec inca Yupanqui (1953).
# Síquia de Sant Jordi

La síquia de Sant Jordi és un curs d'aigua del Pla de Sant Jordi que recull les aigües de diversos afluents i descarrega a la Platja de Palma. Va des de la possessió de Son Gual, passa per la possessió de Son Oms, pel costat de l'aeroport de Son Sant Joan, fins a la zona humida de Ses Fontanelles. Recull, a través de dos afluents, les aigües dels vessants meridionals dels puigs de Son Seguí i de Santa Eugènia.

## Referències

* ↑ http://www.caib.es/sacmicrofront/home.do?mkey=M0808011112185729323&lang=ca
* ↑ http://www.caib.es/eboibfront/ca/2016/10529/582150/resolucio-de-la-directora-general-de-recursos-hidr
* ↑ http://www.ajsantaeugenia.net/municipi/geografia.html Arxivat 2016-09-17 a Wayback Machine.
# Pomponesco

Pomponesco és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia, (Itàlia).
Pomponesco limita amb els municipis de Boretto, Dosolo, Gualtieri i Viadana.
Pertanyen al municipi les frazioni de Banzuolo, Inghella i Salina.

## Galeria

* Església de Sta Felicitas

## Referències

* ↑ Comune di Pomponesco - Le frazioni.
# Pontey

Pontey (arpità Pontely) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2007 tenia 780 habitants. Limita amb els municipis de Chambave, Champdepraz, Châtillon i Saint-Denis.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Rudy Tillier | Llista cívica |
# Sòcol

«Sòcol» té aquests significats:
* sòcol o basament, part inferior d'una construcció, columna
* sòcol de CPU, suport de connexió per a fixar un microprocessador
* sòcol (geologia), substrat rocallós, més antic i menys plàstic que la cobertora
* sòcol o entornpeu, motllura al cap baix d'una paret, que es col·loca a la base dels envans o parets de les cambres com a element estètic i per a protegir-los de cops o frecs
# Tavoljanski

Tavoljanski (en rus: Таволжанский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 220 habitants. Pertany al districte municipal de Romànovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Романовского муниципального района Саратовской области». Официальный сайт Министерства строительства и жилищно-коммунального хозяйства Саратовской области. Arxivat de l'original el 2020-10-31.
* ↑ «Alekseyevskiy». GeoNames. Arxivat de l'original el 2020-10-30.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Tavoyan

Tavoyan és una nació de Birmània que viu al sud del país, principalment a la divisió de Tanintharyi. En tot el país són uns quatre-cents mil que parlen el Tavoyan de la família lingüística sinotibetana. Estan dividits en diversos grups que viuen a Mergui (Myeik), Dawei i Tenasserim. Els Tavoyan propis són uns 400.000.
Des del 1948 molts Tavoyan van passar a la clandestinitat seguint al Partit Comunista de Birmània. Especialment activa fou l'organització de dones "Tavoy District Women's Union (TDWU) filial de l'All Burma Women's Union (l'organització de dones del PCB). La divisió comunista de Tenasserim va estar activa fins al 1995, i tenia un alt percentatge de Tavoyans.
El gener de 1995, el comitè del PCB de la divisió de Tenasserim fou dissolt i reorganitzat com Mergui-Tavoy United Front (MDUF), principalment representant als Tavoyan i altres pobles de Mergui (Myeik) i de Dawei (Tavoy), sota la direcció d'U Saw Han.
La TDWU es va reorganitzar con "Tavoy Women's Union" (TWU) el 5 de maig de 1995, i actua separadament del MDUF.

## Referències

* ↑ Tavoyan a The Joshua Project
* ↑ Tavoyan a Ethnologue
* ↑ web de la Tavoyan Women's Union
* ↑ James Minahan. «Tavoyans». A: Encyclopedia of the Stateless Nations: S-Z. Londres: Greenwood, 2002, p. 1863-1866.
# Pont Vell (Corçà)

El Pont Vell és una obra de Corçà (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont de Corça, és d'un sol arc, tot de pedra i pla. Es troba en l'antic camí de l'entrada al poble. Passa per sobre del torrent Puigrodon o riera de Corça. Afluent del Rissec, afluent del Daró

## Història

Vell pont reformat al segle xviii (D.N.CEC). Un vell pont refet al segle xviii (GEC). En el torrent de Puigrodon hi ha un vell pont de Pedra (D.E.LL.C)

## Referències

* 1 2 3 4 «Pont Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Takab

Takab (persa: تکاب, kurd: Tikab) és una vila i un districte de la província de l'Azerbaidjan Occidental a l'Iran. El seu nom antic és Xiz, que es pot trobar també transcrit com a Shiz.

## Història

Xiz és un lloc del sud-est del llac Urmia, on hauria nascut Zoroastre; potser donava nom al districte i va donar nom a un important temple de foc. Xiz podria derivar del nom asvèstic del llac, Čaečasta, però altres teories la fan derivar de l'àrab gazn, al seu torn derivat de la població de Gazaka (Gandjak en pahlavi), però hi ha referències que demostren que Gazaka i Xiz eren localitats diferents. Un temple com el que descriu el geògraf Abu-Dúlaf (segle X) es troba a Takht-i Sulayman a uns 140 km de l'angle sud-est del llac, a 14 km de Gazaka i és probable que el rei Cosroes I el Just hagués traslladat el temple de foc de Gazaka a una població propera però menys accessible, doncs Gazaka va ser ocupada dues vegades per l'emperador Heracli (624 i 627 o començaments del 628). Tot i el trasllat el temple va conservar gran importància pels perses fins i tot als primers temps de l'islam; el califa Umar el va acceptar per un tractat amb el marzban de l'Azerbaidjan; no obstant és poc probable que encara subsistís al segle X quan la va visitar Abu-Dúlaf.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, IX, 509
# Takahatenamun

Takahatenamun, Takahatamun o Takhahatamani va ser una reina nubia egípcia durant la dinastia XXV. Era la filla del rei Piye i la germana-esposa del rei Taharqa. Va tenir diversos títols:
Takahatenamun en jeroglífic :
* Dama Noble (iryt p't)
* Gran de lloances (wrt hzwt)
* Dona del Rei (hmt niswt)
* Senyoa de totes les dones (hnwt hmwt nbwt)
* Germana del Rei (snt niswt).
Takahatenamun és coneguda per l'escena del temple de Mut a Gebel Barkal, on es mostra dempeus darrere de Taharqa, que fa una ofrena als déus Amon-Re i Mut.
George Andrew Reisner va proposar que Takahatamun podria haver estat enterrada a Nuri a la tomba 21. La tomba està datada a l'època del rei Senkamanisken, el que significa que la reina hauria d'haver mort als setanta anys o més si realment hagués estat enterrada allà.

## Referències

* 1 2 Dodson i Hilton, 2004, p. 234-240.
* 1 2 Grajetski, 2005, p. 88.
* ↑ Tyldesley, 2006.
* ↑ Dunham i Laming Macadam, 1949, p. 139-149.

## Vegeu també

* La dona a l'antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Dunham, Dows; Laming Macadam, M. F. «Names and Relationships of the Royal Family of Napata». The Journal of Egyptian Archaeology, 35, 1949, pàg. 139-149.
* Grajetski, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: a hieroglyphic dictionary (en anglès). Londres: Golden House Publications, 2005. ISBN 0954721896.
* Tyldesley, Joyce. Chronicles of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006 (Chronicles). ISBN 978-0500051450.
# Takahagi

Takahagi (高萩市, Takahagi-shi) és una ciutat del Japó dins la prefectura d'Ibaraki. Es va fundar el 23 de novembre de l'any 1954. El 2011, tenia 30.367 habitants. ocupa una superfície de 193,65 km². La flor símbol de la ciutat és la Lespedeza.

## Enllaços externs

* Takahagi City official website (japonès)
# Terratrèmol de Salta de 1948

El terratrèmol de Salta de 1948 fou un moviment sísmic que succeí a la província de Salta, Argentina, el 25 d'agost de 1948, a les 6:09:23 (UTC-3). Va enregistrar una magnitud (Mw) de 6,8.
La profunditat del seu epicentre fou de 8 km.
Aquest terratrèmol es va percebre de grau IX en l'escala de Mercalli.
Va ocasionar danys i víctimes en diverses localitats de l'est i sud-est de les província de Salta i de Jujuy. També va afectar les ciutats capitals de les dues províncies. Va ser l'últim terratrèmol important de l'NOA (nord-oest argentí), mantenint-se el silenci sísmic.

## Referències

* ↑ El Tribuno. «Copia archivada» (en castellano), 04-01-2011. Arxivat de l'original el 10 de març de 2010. [Consulta: 6 octubre 2011].
* Institut Nacional de Prevenció Sísmica. Llista de Terratrèmols Històrics

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Institut Nacional de prevenció sísmica Arxivat 2015-12-30 a Wayback Machine.
* Monitorització de terratrèmols en temps real
* Darrers terratrèmols
* Últims 30 sismes sentits amb epicentre a Argentina
* Llista de terratrèmols de la USGS
# Teatro Apolo (Madrid)

El Teatro Apolo va ser una sala teatral de Madrid, avui desapareguda, situada al carrer d'Alcalá, actual número 45, sobre el solar de l'antic convent de Sant Ermenegild, desamortitzat el 1836 i enderrocat el 1870. Tenia un aforament de 2.500 persones. el banquer Gargollo en va finançar la construcció entre 1871 i 1873, amb plans dels arquitectes francesos P. Chanderlot i F. Festau.
El teatre va ser inaugurat el 23 de març de 1873. A la llarga va esdevenir la catedral del género chico amb estrenes com: La verbena de la Paloma (1894), La Revoltosa (1898), Doña Francisquita (1923). Adquirit pel Banco de Vizcaya, tancà les portes el 30 de juny de 1929. La banca el va enderrocar per construir-hi la seva seu.

## Referències

* ↑ López Ruiz, José María. Historia del Teatro Apolo y de La verbena de la paloma. Madrid: El Avapiés, 1994. ISBN 978-84-86280-74-1.
* ↑ Del Moral Ruiz, Carmen. El género chico: Ocio y teatro en Madrid (1880–1910) (en castellà). Alianza Editorial, 2004. ISBN 84-206-4369-6.
# Portillo de Soria

Portillo de Soria és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22 gener 2021. [Consulta: 5 març 2021].