OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Soiuz TMA-22

Soiuz TMA-22 va ser un vol espacial tripulat a l'Estació Espacial Internacional (ISS). El TMA-22 va ser el vol número 111 d'una nau espacial Soiuz, i va transportar tres membres de l'Expedició 29 a l'ISS. La nau es va acoblar a l'ISS el 16 de novembre de 2011, i va romandre acoblat per servir en cas d'escapada d'emergència fins al seu desacoblament en el 27 d'abril de 2012. La Soiuz TMA-22 va aterrar amb èxit al Kazakhstan el 27 d'abril de 2012 a les 11:45 GMT.
El TMA-22 va ser el vol final d'un vehicle Soiuz-TMA, seguida de la substitució modernitzada de la sèrie TMA-M. El llançament del Soiuz TMA-22 va ser originalment programat pel 30 de setembre de 2011, però es va retardar fins al 14 de novembre per un error de llançament d'una nau de subministraments Progress M-12M el 24 d'agost de 2011. La Soiuz TMA-22 va ser la primera missió tripulada en acoblar-se a l'ISS des de la jubilació de la flota del Transbordador Espacial al final de la missió STS-135 el juliol de 2011.

## Referències

* ↑ "Russian, U.S. crew safely dock with space station" Arxivat 2011-12-19 a Wayback Machine.. Reuters, 16 November 2011.
* ↑ "Soyuz return from ISS set for April 27". Space Daily, 29 March 2012. Retrieved 2012-04-05.
* ↑ "Soyuz TMA-22 returns to Earth with three outbound ISS crewmembers". NASASpaceflight.com, 27 April 2012
* ↑ Chris Gebhardt. «ISS Community reviews Station Progress, Anomalies, and Upcoming Flights». NASAspaceflight.com, 24-10-2011.
* ↑ "Russian Space Agency names next crew to ISS". Xinhua, 24 October 2011.

## Enllaços externs

* YouTube video of Soyuz TMA-22's rollout and launch.
# Caluire-et-Cuire

Caluire-et-Cuire és un municipi francès, situat a la metròpoli de Lió i a la regió de Roine-Alps. L'any 2009 tenia 41.149 habitants.
Situat a l'àrea suburbana de Lió, a la riba esquerra del riu Saona, és un nucli de predomini industrial.
# Heliòstat

Heliòstat són un conjunt de miralls que disposen d'un sistema de seguiment de la trajectòria del sol. Les centrals solars de torre central disposen d'una gran superfície de terreny coberta de multitud d'aquests miralls encarregats de captar l'energia solar. Tots ells concentren la radiació solar directa en un receptor instal·lat a la part superior d'una torre.
En aquestes centrals es transforma l'energia tèrmica obtinguda a partir dels raigs solars en energia elèctrica.
Una central solar de torre central, també coneguda com a central solar de torre o central de heliòstats, és un tipus de forn solar que utilitza una torre per rebre llum solar concentrada. Utilitza un conjunt de miralls plans, mòbils (anomenats heliòstats) per enfocar els raigs del sol sobre una torre col·lectora (el blanc). L'energia solar termal concentrada és vista com una solució viable per generar d'una font energia renovable i lliure de pol·lució.
Els dissenys inicials usaven aquests raigs enfocats per escalfar aigua i utilitzaven el vapor resultant per impulsar una turbina. S'han demostrat dissenys més nous que fan servir sodi líquid i ara es troben en operació sistemes que usen com fluids de treball sals foses (40% de nitrat de potassi, 60% de nitrat de sodi). Aquests fluids de treball tenen una alta capacitat calorífica, que poden ser usades per emmagatzemar energia abans d'usar-la per fer bullir l'aigua que produirà vapor utilitzat per impulsar les turbines. Aquests dissenys també permeten la generació d'energia elèctrica fins i tot quan el sol no està il·luminant.
# Cal Marcel Ventura

Cal Marcel Ventura és una masia del municipi de Begues (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat envoltat per un petit jardí. És de planta rectangular. La façana principal, orientada a sud presenta una acurada ornamentació modernista: garlandes de flors damunt el llindar de la porta i finestres. L'edifici és coronat per ondulacions i fines motllures. Fusteria de fusta, persianes enrotllades. Façana arrebossada, pintada de blanc i ornamentada en vermell, les dues façanes de la casa tenen tanca i porta amb ferro forjat.

## Referències

* ↑ «Cal Marcel Ventura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# European Young Chemists' Network

La Xarxa Europea de Joves Químics (EYCN) és la nova divisió de la Societat Química Europea (EuChemS), que reuneix els químics menors de 35 anys que pertanyen a una societat col·lectiva europea.
L'EYCN es va fundar l'any 2006. La idea de l'EYCN dins d'EuChemS va aparèixer durant diverses reunions de joves científics d'Europa. El 31 d'agost de 2006, durant el I Congrés Europeu de Química (ECC) a Budapest, es va escriure un document titulat "Objectius, tasques i reptes de l'EYCN". El març de 2007, Jens Breffke (Alemanya) i Csaba Janáky (Hongria) van convidar a totes les societats a enviar els seus joves representants a Berlín per establir les regles de l'EYCN, que més tard van ser confirmades pel Comitè Executiu d'EuChemS. Mentrestant, l'EYCN va arribar a tots els joves químics del marc de la Societat Química Europea per intercanviar coneixements, experiències i idees.
L'EYCN té un panell amb quatre equips individuals (equip de socis, equip de contactes, equip de ciència i equip de comunicació) que tenen responsabilitats específiques, i cada un és gestionat per un coordinador d'equip. En ser una de les divisions més actives d'EuChemS, l'objectiu principal de l'EYCN és recolzar i assessorar estudiants, investigadors i professionals de primer cicle a través de premis (millor pòster i millors premis de presentació oral, el European Young Chemist Award - EYCA), programes d'intercanvi (congrés beques, Young Chemists Crossing Borders - Programa YCCB) i activitats educatives (conferències, Jornades professionals, Jornades de capacitats).
És important dir que l'EYCN col·labora amb altres xarxes de química a Europa i més enllà. Ha desenvolupat una col·laboració particularment fructífera amb la Comissió Americana de Química (CHS-YCC) i ara col·labora activament amb la Xarxa Internacional de Químics Joves (IYCN-International Younger Chemists Network).
A més del suport financer d'EuChemS, l'EYCN ha estat recolzada durant molts anys per EVONIK Industries.

## Referències

* ↑ «Introducing the European Young Chemist Network (EYCN)», 18-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-12-05. [Consulta: 13 març 2019].
* ↑ Pignataro, Bruno «Introducing the European Young Chemist Network (EYCN)». Chemistry—A European Journal, 24, 2018, pàg. 17164 –17169.
* ↑ «Young Chemists Fearlessly Crossing Borders», 04-08-2015.
* ↑ «EYCN: Ten Years Connecting Young Chemists», 01-09-2015.
* ↑ «Evonik Cooperates with Young European Chemists», 23-05-2015. Arxivat de l'original el 2018-12-05. [Consulta: 13 març 2019].

## Enllaços externs

* European Young Chemists' Network - Lloc web oficial
# Bureta

La bureta és un instrument de laboratori que s'utilitza quan es vol afegir quantitats de líquids que es necessita controlar per utilitzar-lo en càlculs posteriors.
Un tub característic de bureta està dividit en dècimes de centímetres cúbics, de manera que no és apte per a mesures molt exactes. Les característiques dels líquids poden fer que surtin pel forat inferior si són massa poc viscosos, com és el cas de bastants dissolvents orgànics. També, alguns líquids polars poden adherir-se a la paret de la bureta, formant una distorsió de les dades massa important per segons quins usos. Per això mateix no se solen utilitzar buretes de menys de 5 ml. I el límit superior se sol situar en els 50 ml.
La posició correcta per a manipular la bureta és subjectar-la sobre el suport de manera que es pugui veure l'escala graduada.
Per accionar la clau que allibera o tanca la sortida del líquid s'utilitza la mà esquerra, deixant la mà dreta lliure per a manipular el recipient sobre el qual hagi de caure el líquid.
La vista no s'ha de fixar en la clau de la bureta, sinó en el nivell descendent del líquid. Enrasar la bureta és omplir-la de manera que la base del menisc format pel líquid coincideixi exactament amb el zero de la bureta.

## Utilitat

La seva principal utilitat és la de mesurar amb precisió volums i líquids variables.
| V (ml) | Tolerancia (ml) |
| 10 | ±0,02 |
| 25 | ±0,03 |
| 50 | ±0,05 |

## Història

La història de la bureta és paral·lela a la de l'anàlisi volumètric. La primera va ser desenvolupada per François Antoine Henri Descroizilles el 1791 i era com un cilindre graduat. El 1824 Joseph Louis Gay-Lussac va fer una versió millorada que incorporava un braç lateral, a més va encunyar els termes bureta i pipeta. Un gran avenç en la metodologia i popularització de l'anàlisi volumètric és degut a Karl Friedrich Mohr, que va redissenyar la bureta afegint una abraçadora i una terminació en punta a la part inferior.

## Descripció

Tub de vidre que té divisions i té una clau per deixar sortir el líquid a poc a poc.

## Referències

* ↑ Louis Rosenfeld. Four Centuries of Clinical Chemistry. CRC Press, 1999, p. 72-75.
Equipament de laboratori de química :
# Onmyōdō

Onmyōdō (en japonès: 陰陽道 Camí del yin i el yang o Teoria japonesa del yin i el yang) és una pràctica religiosa basada en la teoria del yin i el yang i la teoria dels cinc elements del daoisme xinès. Els practicants de l'onmyōdō s'anomenen onmyōji (en japonès: 陰陽師).
L'arribada al Japó al segle IX del budisme tàntric tingué influència sobre l'onmyōdō. Les conseqüències foren l'adhesió dels rituals de culte a les Set Estrelles del Carro Gran (hokuto shichisei) i a la divinitat de l'Estrella Polar, Myoken Bosatsu.
La seua cosmologia és una fusió de la budista i la xinesa. Practicaven la topomància.
Un dels textos de l'onmyōdō és el Hoki naiden, atribuït popularment a Abe no Seimei. Els investigadors el daten a una època llunyana al suposat autor: el segle xiv. Consisteix en un compendi de tècniques i creences no sistematitzades.
A la ficció la sèrie d'anime i novel·les lleugeres Tokyo Ravens l'onmyōdō té presència a la família del protagonista, els quals en són practicants.

## Referències

* ↑ Hirokatsu, 2013, p. 189.
* ↑ Pang, 2009, p. V.
* ↑ Hirokatsu, 2013, p. 190.
* ↑ Faure, 2012, p. 399.
* ↑ Faure, 2012, p. 408.
* ↑ Faure, 2005, p. 74.
* ↑ Faure, 2005, p. 75-76.
* ↑ Faure, 2005, p. 81.
* ↑ «Tokyo Ravens Anime to Air on TV». Anime News Network, 23-03-2013 [Consulta: 27 febrer 2017].

## Bibliografia

* Hirokatsu, Sawa «Reviews: Chihiro, Umeda. "kenkyū 近世陰陽道組織の研究 Research on early modern Onmyōdō organization». Japanese Journal of Religious Studies, 40, 1, 2013, pàg. 189-193.
* Carolyn, Pang. Spirit Servant: Narratives of Shikigami and Onmyodo Developments (Tesi de Màster), 2009.
* Faure, Bernard. «The Impact of Tantrism on Japanese Religious Traditions». A: Transformations and Transfer of Tantra in Asia and Beyond. [En línia]. Berlín: De Gruyter, 2012, p. 399-410. ISBN 9783110258110.
* Faure, Bernard «Pan Gu and His Descendants: Chinese Cosmology in Medieval Japan». Taiwan Journal of East Asian Studies, 2, 1, 2005, pàg. 71-88. Arxivat de l'original el 2017-02-27 [Consulta: 27 febrer 2017].
# Francisco Javier Espejo Ropero

Francisco Javier Espejo (Avilés, 29 de març de 1971) és un futbolista asturià, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del Real Avilés. Després de passar pels filials sportinguistes i per la UE Figueres, arriba a jugar dos partits amb el primer equip a la campanya 94/95 de primera divisió (els únics partits de la seua carrera a la màxima categoria). A la temporada 95/96 recala en la UD Las Palmas, amb qui aconsegueix pujar a la Segona Divisió.
En la categoria d'argent, Espejo juga només sis partits amb els canaris. La temporada 97/98 fitxa per la UE Lleida, on troba la titularitat i acaba la campanya amb 37 partits i un gol. Però, no té continuïtat a l'equip català i marxa a l'Hèrcules CF, on realitza una temporada més irregular i el seu equip perd la categoria. L'asturià encara romandria dos anys més amb els alacantins a la Segona B.
Després de jugar en el Marítimo Funchal portugués, a l'estiu del 2002 s'incorpora a l'Algesires. Amb els andalusos ascendeix a Segona, tot i que l'estada serà ràpida: eixa campanya, el defensa és titular i participa en 33 partits. El 2004 fitxa pel Ciudad de Murcia, on no comptarà massa. Deixa el club murcià al final de la temporada 04/05 i recala a l'Eldense. Al club valencià hi roman tres campanyes entre la Segona B i la Tercera.
# Sindicato Malone

Sindicato Malone va ser un grup pop espanyol de l'època de la moguda madrilenya. Va sorgir inicialment com un projecte d'Alberto Haro, del grup Glutamato Ye-Yé, juntament amb els quals van formar part de les «hornadas irritantes». Va destacar per la frescor i la ironia que feien gala en les lletres de les seves cançons. El grup estava format bàsicament per Luis Jovellar (cantant), Fernando Caballero i Alberto Haro Ibars. Amb el EP "Sólo por robar" (1982) aconsegueixen entrar als 40 Principales. Després van editar un single, un altre extended playi el LP Antes morir que perder la vida, amb una cara mística i una altra lúdica, abans de desaparèixer.

## Discografia

* Sólo por robar (Goldstein Gold, 1982): EP amb tres temes.
* El millonario (Goldstein Gold, 1983): single.
* Piña colada (DRO, 1985): maxi-single amb tres temes.
* Antes morir que perder la vida (DRO, 1986): LP, 12 cortes.

## Bibliografia

* Ordovás, Jesús: Historia de la música pop española. Alianza, 1987. ISBN 84-206-0224-8.
* Varios Autores: Guía Esencial de la Nueva Ola Española. Rock Indiana
# Cal March

Cal March és un edifici d'habitatges del municipi de Reus (Baix Camp), d'estil modernista i construït el 1905 probablement per Pere Caselles, inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta baixa, tres pisos i terrat. Presenta cinc obertures balconeres a cada planta. Tenen balcó corregut els tres balcons centrals del primer pis i el conjunt de totes les cinc obertures de l'últim. La composició de les obertures allindanades no és igual per a totes les plantes, mentre que en el primer i segon pis tenen obertures envoltades per un plafó llis, en el cas de l'últim pis s'ha buscat una altra solució mitjançant petites cornises formades per motllures i semipilastres als muntants. El coronament de l'edifici es realitza amb una cornisa formada per la intercalació de buits i plens amb ornamentació floral, botons amb relleu i motllura, i una barana de ferro forjat que omple els buits interromputs.

## Referències

* ↑ «Casa March». Pat.mapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9-XII-2014].
# Cabdill cuaforcat

El cabdill cuaforcat (Hemitriccus furcatus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cabdill cuaforcat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Francesc Julià i Perelló

Francesc Julià i Perelló (Palma, 1879 - 1975) fou un polític mallorquí, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República Espanyola.

## Biografia

El 1904 milità al PSOE, però el 1910 es passa a la Unió Republicana i dirigí la Joventut Republicana Radical, fundant el diari La Voz del Pueblo (1913-1919). Fou un dels organitzadors del Partit Autònom d'Unió Republicana de Mallorca el 1913.
Des de 1918, feu part del directori dels reconstituït Partit Republicà Federal de Mallorca, que va donar suport al Front Únic Antimonàrquic i, quan es proclamà la Segona República Espanyola, es va fer càrrec, amb Ferran Pou Moreno i Jaume Bauzà Far de la comissió gestora de la Diputació Provincial de Balears (abril-juny de 1931), que presidirà de juny de 1931 a febrer de 1936. A les eleccions d'abril de 1931 fou elegit regidor de l'Ajuntament de Palma i a les eleccions generals espanyoles de 1931 fou elegit diputat a Corts per la Conjunció Republicano-Socialista. Convocà la reunió que va discutir l'avantprojecte de l'Estatut d'Autonomia per a les Illes Balears de 1931.
Pel gener del 1932 es va adscriure al Partit Republicà Radical d'Alejandro Lerroux, cosa que provocà l'escissió del Partit Republicà Federal de Mallorca i la separació de l'Acció Republicana de Mallorca. A les eleccions generals espanyoles de 1933 va esser elegit diputat a la segona volta, amb el suport del centre i la dreta, amb 47.424 vots. El febrer de 1936 es retirà de la política i es dedicà a les seves activitats privades. Durant la guerra civil espanyola no fou molestat per les noves autoritats.

## Enllaços externs

* Biografia
* Actes del Congrés internacional Antoni M. Alcover, Jaume Guiscafrè y Antoni Picornell. pág. 81.
* Fitxa al Congrés dels Diputats.
# Stephanandra

Stephanandra és un gènere dins la família Rosàcia originari del Japó i que de vegades s'inclou dins el gènere Neillia. Són arbusts caducifolis amb fulles amb marges onats que semblen les de l'auró i tenen color a la tardor groc-taronja. Stephanandra arriba a fer 60 cm d'alt i s'estén per rebrots. Els seus fruits són secs i dehiscents.

## Algunes espècies

* Stephanandra chinensis
* Stephanandra flexuosa
* Stephanandra gracilis
* Stephanandra incisa
* Stephanandra media
* Stephanandra quadrifissa
* Stephanandra sanssouciana
* Stephanandra tanakae

## Referències

* 1 2 «Phylogeny and classification of Rosaceae». Plant Systematics and Evolution, 2007 [Consulta: 23 gener 2020].
# Calç de sofre

La calç de sofre (en anglès: lime sulfur) és una mescla de polisulfit de calci format per la reacció d'hidròxid de calci amb sofre que es fa servir en el control de plagues. Normalment es fa servir en solució aquosa i presenta un color groc vermellenc i una olor desagradable característica.

## Història

La calç de sofre va ser un dels primers pesticides químics sintètics i ja es feia servir a França cap a 1840 pel control de l'oïdi de la vinya (Uncinula necator) A partir de 1886 ja es va usar a Califòrnia pel control del poll de San Jose. A partir de 1904 es va produir de forma comercial (abans els agricultors feien la mescla ells mateixos). Cap a la dècada de 1940 va ser substituït pels fungicides sintètics orgànics que no danyaven les fulles.

## Ús

La calç de sofre es ven en forma d'esprai per a controlar els fongs en arbres caducifolis i també els bacteris i els insectes que viuen a la superfície de l'escorça. Pel fet que la calç de sofre crema les fulles no es pot usar en arbres de fullatge persistent.
Els afeccionats als bonsais el fan servir per esterilitzar i conservar la fusta morta i donar aspecte de fusta vella. Es fa pintant amb pinzell la fusta. En solucions diluïdes es fa servir per al control de fongs de la pell i paràsits en animals de companyia
S'ha d'utilitzar amb guants de seguretat, pot produir ceguesa si entra en contacte amb els ulls.

## Referències

* ↑ «The Bonsai Primer: Jin and Sharimiki». Arxivat de l'original el 2008-07-06. [Consulta: 15 juny 2011].
* ↑ Chan, Peter. Bonsai Masterclass. Sterling Publishing Company Inc., 1987, p. 146–147. ISBN 0-8069-6763-3.

## Bibliografia

* "Chemical Investigation of Best Conditions for Making the Lime-Sulfur Wash." L.L. Van Slyke, A.W. Bosworth, & C.C. Hedges, New York Agricultural Experiment Station Bulletin No. 329, December 1910, Geneva, New York

## Enllaços externs

* Chronological History of the Development of Insecticides and Control Equipment from 1854 through 1954 Arxivat 2010-09-19 a Wayback Machine.
* Background on History of Pesticide Use and Regulation in the United States, Part Two Arxivat 2019-08-19 a Wayback Machine. (PDF, 54 kB).
* The Value of Fungicides in U.S. Crop Production Arxivat 2006-10-03 a Wayback Machine., (PDF, 1.1 MB)
# Guíbkino

Guíbkino (en rus: Гибкино) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 21 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Boraginals

Les boraginals (Boraginales) són un ordre de plantes angiospermes. El sistema APG IV de classificació de les angiospermes situa aquest ordre dins del clade de les làmides, un subclade de les astèrides.

## Taxonomia

L'ordre de les boraginals va ser publicat per primer cop l'any 1789 a l'obra Genera Plantarum per Antoine-Laurent de Jussieu (1748 – 1836), però la primera descripció vàlida fou feta l'any 1820 a l'obra O přirozenosti Rostlin : obsahugjej gednánj o žiwobytj rostlin pro sebe a z ohledu giných žiwoků, podlé stawu nyněgss ylo znanj, pýtwn rostlin : názwoslowj audů, hospodářstwj gegich, rozssjřenj po semi a způsob rostlinář zřjditi a zacowati pels botànics Friedrich von Berchtold (1781 – 1876) i Jan Svatopluk Presl (1791 – 1849).

### Famílies

A la darrera versió del sistema APG publicada, el sistema APG IV (2016), es reconeix aquest ordre però amb una única família (Boraginaceae) englobant totes les espècies, atès que llavors els estudis disponibles no permetien determinar amb certesa les seves subdivisions.
Estudis posteriors van permetre determinar els límits de les vuit famílies següents:
* Boraginaceae Juss.
* Codonaceae Weigend & Hilge
* Cordiaceae R.Br. ex Dumort.
* Ehretiaceae Martius
* Heliotropiaceae Schrad.
* Hydrophyllaceae R.Br.
* Namaceae Molinari
* Wellstediaceae Novák

## Referències

* ↑ Byng et alii., 2016, p. 3.
* ↑ Jussieu, 1789, p. 127.
* ↑ «Boraginales Juss. ex Bercht. & J. Presl» (en anglès). Tropicos. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 10 març 2023].
* ↑ Byng et alii., 2016, p. 9.
* ↑ «BORAGINALES» (en anglès). Angiosperm Phylogeny Website, version 14, 01-07-2017. [Consulta: 10 març 2023].

## Bibliografia

* Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, n. 1, 01-05-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.
* Jussieu, Antoine-Laurent. Genera Plantarum, secundum ordines naturales disposita juxta methodum in Horto Regio Parisiensi exaratam (en llatí i francès), 1789.
# Eurrhyparodes

Eurrhyparodes és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Eurrhyparodes bracteolalis (Zeller, 1852)
* Eurrhyparodes calis Druce, 1902
* Eurrhyparodes diffracta Meyrick, 1936
* Eurrhyparodes leechi South in Leech & South, 1901
* Eurrhyparodes lygdamis Druce, 1902
* Eurrhyparodes multilinea Bethune-Baker, 1906
* Eurrhyparodes nymphulalis Strand, 1918
* Eurrhyparodes plumbeimarginalis Hampson, 1898
* Eurrhyparodes sculdus Dyar, 1914
* Eurrhyparodes splendens Druce, 1895
* Eurrhyparodes syllepidia Hampson, 1898
* Eurrhyparodes tricoloralis (Zeller, 1852)

## Espècies antigues

* Eurrhyparodes voralis Schaus, 1920

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 22 febrer 2019].
# Noor Mukadam

Noor Mukadam (en urdu: نور مقدم; Jordània, 23 d'octubre de 1993 – Islamabad, 21 de juliol de 2021) va ser una víctima mortal de la violència de gènere paquistanesa. El 21 de juliol de 2021, la jove que tenia 27 anys, fou assassinada pel seu amic, Zahir Jaffer, que la va decapitar després de torturar-la. El fet que fos filla de Shaukat Mukadam, un antic diplomàtic de Paquistan, i l'assassí membre d'una família benestant, va donar més ressò a l'assassinat ja que la violència masclista i aquesta mena d'actes no són inhabituals al país. Arran de la seva mediatització l'acte commogué de manera intensa la societat paquistanesa que es va manifestar a molts indrets de l'estat.

## Referències

* ↑ «Former Pakistan Envoy's Daughter Noor Mukadam Killed In Islamabad; Probe Underway».
* ↑ «The beheading of a diplomat's daughter shows how badly Pakistan is failing its women» (en anglès).