OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Transfiguració de Rocafort de Vallbona

La Transfiguració de Rocafort de Vallbona és una església neoclàssica de Rocafort de Vallbona, al municipi de Sant Martí de Riucorb (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana de l'església de Rocafort de Vallbona presenta dos cossos horitzontals dividits per una cornisa i rematats per un frontó triangular que abasta l'amplada de la nau central. La divisió vertical es fa en tres cossos mitjançant pilastres toscanes sobre podis. La porta d'entrada està coronada per un timpà semicircular. A la part central del cos superior hi ha un òcul quadrilobulat. Als laterals del cos inferior s'obren dos òculs el·líptics. El campanar és vuitavat, de dos cossos. Al superior hi ha una balustrada i un llanternó que el coronen.
Interiorment és una església de nau única amb u absis completament recte. Només té una capella lateral situada al lateral dret més proper de l'altar major.

## Història

El contracte per construir aquesta obra es va signar davant del notari de Bellpuig, Josep Gili, l'any 1848. S'hi especificava que l'obra seria feta pels mestres de cases de Bellpuig, Josep i Bonaventura Palau, responsables de la última reforma en estil neoclàssic. Antigament la parròquia era sufragània de Nalec. Començà a ser parròquia independent el 12 de juny de 1733. El campanar data de 1868.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Transfiguració de Rocafort de Vallbona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Transferència inconscient

Dins l'entorn de seguretat informàtica, es coneix com a protocol de transferència inconscient (oblivious transfer) com un mètode utilitzat per a transferir un secret d'un usuari $A$ a un usuari $B$ i que A no sàpiga si B va poder conèixer el secret (la probabilitat que això passi és de 1/2), d'aquí el terme "inconscient". Aquest protocol dona lloc a l'eclosió d'altres protoclos com Compromís de bits i Demostració de coneixement nul.

## Definició formal

Aquí definirem el que es coneix com a protocol de Rabin, la següent definició il·lustrarà amb precisió un protocol de transferència inconscient d'una clau secreta d'un criptosistema de Rabin:
* L'usuari A tria 2 grans nombres primers piq, després calcula n = p * qi li envia na B.
* B tria una x, on 1 <x <ni mcd (n, x) = 1 (que NYX siguin coprimers) i li envia $x^{2}modn$ a A.
* A calcula les 4 arrels de x^2 mod n que són (x, nx, i, ny), tria una aleatòriament i és l'envia a B.
* Si B rep jo ni, llavors B pot calcular piq mitjançant l'algorisme euclidià fent mcd ((x+i), n) el que conclourà en poq, si B rep xo nx, llavors B no pot calcular pi q.
Aquí queda plasmat com la probabilitat que B conegui piq és 1/2, ja que l'espai mostral conté 4 resultats (x, nx, i, ni) i tots equiprobables (consistent en la definició de la probabilitat de Laplace) el que cada resultat té probabilitat d'1/4 i com el succés "B pot conèixer piq" conté 2 d'aquests resultats (i, ni), es veu que la probabilitat és de 1/2 i en nom de la generalització, si cada bit d'un secret codificat es transmet mitjançant transferència inconscient, llavors la probabilitat que B pugui conèixer el secret amb precisió és de 2^-n, on n és la longitud de bits del secret codificat.
# Travancoria elongata

Travancoria elongata és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Chakakudy a Kerala (l'Índia).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Menon, A.G.K., 1999 Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Ajithkumar, C.R., S. George i C.K.G. Nayar, 2000. Fish genetic resources of Chalakudy river system, Kerala. p. 157-159. A: Ponniah, A.G. i A. Gopalakrishnan (eds.). Endemic Fish Diversity of Western Ghats. NBFGR-NATP Publication. National Bureau of Fish Genetic Resources, Lucknow, U.P., l'Índia.
* ↑ Dahanukar, N., R. Raut i A. Bhat, 2004. Distribution, endemism and threat status of freshwater fishes in the Western Ghats of India. J. Biogeogr 31: 123-136.
* ↑ Gopalakrishnan, A. i A.G. Ponniah, 2000. Cultivable, ornamental, sport and food fishes endemic to Peninsular India with special reference to Western Ghats. p. 13-32. A: A.G. Ponniah i A. Gopalakrishnan (eds.) Endemic Fish Diversity of Western Ghats. NBFGR-NATP Publication. National Bureau of Fish Genetic Resources, Lucknow, U.P., Índia. 1, 347 p.
* ↑ Jayaram, K.C., 1999. The freshwater fishes of the Indian region. Narendra Publishing House, Delhi - 110006, Índia. 551 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Kurup, B.M., 2000. Management plans to arrest the decline of freshwater fish diversity of Kerala. p. 164-166. A: Ponniah, A.G. i A. Gopalakrishnan (eds.). Endemic Fish Diversity of Western Ghats. NBFGR-NATP Publication. National Bureau of Fish Genetic Resources, Lucknow, U.P., l'Índia.
* ↑ Molur, S. i S. Walker (eds.), 1998. Freshwater fishes of India. Zoo Outreach Organisation, Tamil Nadu, l'Índia.
* ↑ Shaji, C.P., P.S. Easa i A. Gopalakrishnan, 2000. Freshwater fish diversity of Western Ghats. p. 33-35. A: Ponniah, A.G. i A. Gopalakrishnan. (eds.). Endemic Fish Diversity of Western Ghats. NBFGR-NATP Publication. National Bureau of Fish Genetic Resources, Lucknow, U.P., Índia. 1, 347 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Varennes

«Varennes» té aquests significats:
* Canadà: Varennes (Canadà), vila quebequesa de Montérégie
* Alts de França:
** Varennes (Somme), municipi francès de la Somme
** Courtemont-Varennes, municipi francès de l'Aisne
* Alvèrnia-Roine-Alps:
** Varennes-Saint-Honorat, municipi francès de l'Alt Loira
** Varennes-sur-Allier, municipi francès de l'Allier
** Varennes-sur-Morge, municipi francès del Puèi Domat
** Varennes-sur-Tèche, municipi francès de l'Allier
** Varennes-sur-Usson, municipi francès del Puèi Domat
** Charbonnières-les-Varennes, municipi francès del Puèi Domat
* Borgonya-Franc Comtat:
** Varennes (Yonne), municipi francès de Yonne
** Varennes-le-Grand, municipi francès de Saona i Loira
** Varennes-lès-Mâcon, municipi francès de Saona i Loira
** Varennes-lès-Narcy, municipi francès de la Nièvre
** Varennes-Saint-Sauveur, municipi francès de Saona i Loira
** Varennes-sous-Dun, municipi francès de Saona i Loira
** Varennes-sur-le-Doubs o Charette-Varennes, municipi francès de Saona i Loira
** Varennes-Vauzelles, municipi francès de la Nièvre
** Charette-Varennes, municipi francès de Saona i Loira
** Saint-Loup-de-Varennes, municipi francès de Saona i Loira
** Saint-Pierre-de-Varennes, municipi francès de Saona i Loira
* Gran Est:
** Varennes-en-Argonne, municipi francès del Mosa
** Arbigny-sous-Varennes, municipi francès de l'Alt Marne
** Champigny-sous-Varennes, municipi francès de l'Alt Marne
* Loiret: Varennes-Changy, municipi francès
* Nova Aquitània:
** Varennes (francès) o Varenas (Dordonya), municipi francès de la Dordonya
** Varennes (Viena), municipi francès de Viena
* Occitània:
** Varennes (francès) o Las Varenas, municipi francès de l'Alta Garona
** Varennes (francès) o Varenas (Tarn i Garona), municipi francès de Tarn i Garona
* l'Illa de França:
** Varennes-Jarcy, municipi francès de l'Essonne
** Varennes-sur-Seine, municipi francès de Sena i Marne
* Indre: Varennes-sur-Fouzon, municipi francès
* Indre i Loira: Varennes (Indre i Loira), municipi francès
* el País del Loira: Varennes-sur-Loire, municipi francès de Maine i Loira
* Miscel·lània: Fugida a Varennes, episodi de la Revolució Francesa en què Lluís XVI i la família reial intentaren fugir, disfressats d'aristòcrates russos
# Umm Al-Ala Bint Yusuf

Umm-al-Alà bint Yússuf (àrab: ام العلاء بنت يوسف, Umm al-ʿAlāʾ bint Yūsuf) fou una poeta andalusina del segle xi.

## Biografia

Només se'n sap que va viure a Guadalajara i que era d'origen amazic.

## Obra

Se n'han conservat cinc breus poemes. El primer el formen els tres primers versos d'un panegíric, que és el gènere més conreat de la poesia àrab, la qual té funció social i política.
El segon és un poema demanant excuses a algú, de qui confia en la seva noblesa per ser perdonada.
El tercer és una sàtira, un dels gèneres més importants de la cultura àrab que tracta d'humiliar i burlar al nomenat en elles, dirigit contra un enamorat ja canós.
I els dos últims són anacreòntics, un gènere de poesia breu, suau i harmoniós a cau d'orella, que tracta delicadament els plaers de l'amor, del vi o uns altres similars.
L'autora s'expressa en aquests poemes permetent que ens reflectim en ells, revivint en la seva poesia els nostres moments d'amor, de tristesa, de família, de solitud, de companyia, de joventut, d'enamorament, d'intimitat, d'erotisme i de sexe.

## Traduccions al català

* Perles de la nit. Poetes andalusines. Traducció de Margarida Castells Criballés i Encarna Sant-Celoni. Adesiara editorial, Martorell, 2013.

## Referències

* ↑ Al-Udhari, Abdullah. Classical Poems by Arab Women: A Bilingual Anthology (en anglès). Saqi books, 2017, p. 4. ISBN 9780863569302.
* ↑ Arriaga, Mercedes. Escritoras y pensadoras europeas (en español). ArCiBel, 2007, p. 618. ISBN 9788493537487.
* ↑ Janés, Clara. «IV». A: Guardar la casa y cerrar la boca: En torno a la mujer y la literatura (en español). Siruela, 2015, p. 9. ISBN 9788416280834.
# Union Sportive Colomiers Rugby

La Union Sportive Colomiers Rugby (US Colomiers) és un club de rugbi a 15 francès de la ciutat de Colomièrs. L'any 1998 va guanyar l'European Challenge Cup. La temporada 2009-10 juga a la Pro D2.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Union Sportive Carcassonnaise XV

La Union Sportive Carcassonnaise XV és un club de rugbi a 15 francès situat a Carcassona que juga a la categoria Fédérale 1.

## Palmarès

* Subcampió de França 1925
* Campió de França Segona Divisió : 1975
* Campió de França Tercera Divisió : 1966
* Campió de França Honor (4t div) : 1951

## Finals de l'US Carcassonne
### Campionat de França

| Data de la final | Vencedor | Finalista | Resultat | Lloc de la final | Espectadors |
| 3 de maig de 1925 | USAP de Perpinyà | US Carcassonne | 5-0 | Maraussan, Narbona | 20.000 |
¹ Una primera final havia estat jugada el 26 d'abril de 1925 a l'Stade des Ponts Jumeaux de Tolosa que havia acabat en 0-0.

## Jugadors emblemàtics

* Lavaud (2 cops seleccionats el 1914)
* Antoine Blain (1 cop seleccionat el 1934)
* Jules Cadenat
* Albert Domec (1 - 1929 contra el País de Gal·les; subcampió el 1925)
* Firmin Raynaud (1 - 1933)
* Jean Sébédio
* Guy Vassal (2 - 1938)
* Romuald Laouvéa
* Jean-Loup Raynaud
* Cédric Desbrosse
* Daniel Bustaffa

## Enllaços externs

* Lloc oficial del club Arxivat 2007-02-28 a Wayback Machine. (francès)
# Universitat Isabel I

La Universitat Isabel I de Castella és una universitat privada espanyola. Ofereix ensenyament a distància, i té la seva seu central a Burgos, així com una seu a Valladolid i una altra a Miranda de Ebro. L'oferta docent consta de graus i màsters oficials en línia, a més de títols propis de postgrau i escola d'idiomes, tot adaptat a l'Espai Europeu d'Educació Superior.
Va ser fundada el 2008 i va ser reconeguda per les Corts de Castella i Lleó mitjançant la llei 3/2011. Al final del curs escolar 2015-2016, comptava amb uns 6.400 alumnes.

## Referències

* ↑ La ley 3/2011, de 22 de marzo (BOCYL, 31 de marzo de 2011; BOE, 13 de abril de 2011)
* ↑ Press, Europa. «La Isabel I impartirá un FP superior de Actividades Deportivas en Burgos», 02-08-2016. [Consulta: 27 desembre 2023].
# Vanadiooxidravita

* No s'ha de confondre amb l'oxivanadiodravita..
La vanadiooxidravita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la turmalina. El seu nom va referència al seu contingut en vanadi i a la seva relació amb la dravita.

## Característiques

La vanadiooxidravita és un ciclosilicat de fórmula química NaV₃(Al₄Mg₂)(Si₆O$_{18}$)(BO₃)₃(OH)₃O. Cristal·litza en el sistema trigonal en cristalls prismàtics acabats, de fins a 0,3 mm. És l'anàleg mineral amb vanadi de la cromoaluminopovondraïta i la bosiïta; i amb alumini de la vanadiooxicromodravita. Una sèrie de solució sòlida completa existeix entre l'oxidravita, la vandiooxidravita i l'oxivanadiodravita.

## Formació i jaciments

La vanadiooxidravita és un mineral primari en metaquarsita en marbre. Va ser descoberta a la pedrera Pereval Marble, a l'àrea del llac Baikal (óblast d'Irkutsk, Rússia). Es tracta de l'únic lloc on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 3 «Vanadio-oxy-dravite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Vanadio-oxy-dravite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 22 setembre 2018].
# Vanalinn

Vanalinn o nucli antic de Tallinn (en estonià Tallinna vanalinn) és un barri del districte de Kesklinn i alhora la part més antiga de la ciutat de Tallinn.
El barri ha sabut conservar completament la seva estructura d'origen medieval i hanseàtica. El nucli antic representa un pla de la ciutat del segle XIII excepcionalment intacte amb construccions que abasten fins al segle XVI, està totalment envoltat per les muralles de la ciutat. Des del 1997, el barri està catalogat com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Edificis governamentals

A Vanalinn s'hi troba l'edifici antic de l'Ajuntament de Tallinn; el castell de Toompea, seu del parlament estonià; així com el Palau Stenbock, seu del Govern estonià; el Ministeri de Medi Rural, el Ministeri d'Afers Econòmics i Comunicacions, el Ministeri de l'Interior i Afers Regionals, i el Ministeri de Cultura.t

## Edificis culturals

Al barri també s'hi troben diversos museus i galeries, com són el Museu Vabamu de les Ocupacions i la Llibertat (Okupatsioonide muuseum), la Galeria Municipal de Tallinn, el Museu d'Història Natural d'Estònia (Eesti Loodusmuuseum i el Museu d'Arts Aplicades i Disseny d'Estònia (ETDM). així com el Teatre Von Krahl, el Teatre de Titelles, Theatrum, el Teatre Municipal (Tallinna Linnateater).

## Edificis religiosos

El nucli antic acull un total de 17 edificis religiosos de diferents confessions: l'església de Carles (Kaarli kirik), l'església de Sant Joan (Jaani kirik), l'església pentecostal d'Estònia, la catedral ortodoxa d'Alexandre Nevski, l'església de Sant Miquel, l'església de Sant Nicolau (Niguliste kirik), la catedral de Santa Maria (Toomkirik), l'església adventista de Tallinn, l'església del Sant Esperit (Pühavaimu kirik), Església del bisbe Sant Nicolau, Catedral de Sant Pere i Sant Pau (Peeter-Pauli katedraal), Església de Santa Caterina, Església Catòlica Romana, Església Apostòlica Ortodoxa, Església de la Transfiguració, Església de Sant Olaf (Oleviste kirik) i Església Greco-Catòlica ucraïnesa.

## Galeria

* Panoràmica del barri de Vanalinn.
* Castell de Toompea, seu del parlament estonià.
* Palau Stenbock, seu del govern estonià.
* Catedral ortodoxa d'Alexandre Nevski.
* Muralles que encerclen el barri.
* Muralles de Tallin i campanar de Sant Nicolau.

## Referències

* ↑ «Tallinn Old Town» (en anglès). Visit Estonia. [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ «Historic Centre (Old Town) of Tallinn» (en anglès). UNESCO. World Heritage Centre. [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ «Tallinn Town Hall» (en anglès). Visit Tallinn. [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ «Visit us» (en anglès). Riigikogu. Parliament of Estonia. [Consulta: 24 octubre 2023].
# Quentin Jammer

Quentin Tremaine Jammer (19 de juny del 1979, Angleton, Texas) és un exjugador de futbol americà que jugà com a defensor lateral. Va iniciar la seva carrera professional el 2002, va jugar 10 temporades amb l'equip de la NFL San Diego Chargers, i després una temporada amb els Denver Broncos.

## Referències

* ↑ «Quentin Jammer» (en anglès). ESPN. ESPN Enterprises, Inc.. [Consulta: 5 agost 2024].

## Enllaços externs

* Quentin Jammer pàgina dels San Diego Chargers) (anglès)
# Quentin Jackson

Quentin Jackson (Springfield, Ohio, 13 de gener de 1909 - Nova York, 2 d'octubre de 1976) era un músic de jazz estatunidenc. El seu instrument era el trombó. Al principi de la seva carrera va treballar amb Cab Calloway i va tocar a l'orquestra de Duke Ellington. Posteriorment, va fer treballs notables amb Charles Mingus, Kenny Burrell i altres.

## Discografia

* The Swingin' Miss "D" amb Dinah Washington, 1956 (reed. 1998)
* Blue Gardenia amb Dinah Washington, (1995)
* Dinah Sings Bessie Smith amb Dinah Washington, 1956, 1957 (1999)
* Live At Newport 1956, Live At Newport 1958, Blues In Orbit amb Duke Ellington (Columbia)
* Johnny Hodges amb Billy Strayhorn & The Orchestra, 1961 (1999)
* Jazz masters 48 amb Oliver Nelson (Verve, 1962-67)
* The Black Saint And The Sinner Lady, Mingus Mingus, Mingus Mingus amb Charles Mingus, (Impulse! Records, 1963)
* Movin' Wes amb Wes Montgomery, (Verve, 1963/1997)
* Quincy Jones Plays Hip Hits, 1963 (2004)
* Impressions: The Verve Jazz Sides amb Wes Montgomery, (Verve, 1964-1966, erschienen 1995)
* Peter & The Wolf amb Jimmy Smith, 1966 (1999)
* Blues: The Common Ground amb Kenny Burrell (Verve, 1967-68)
* Talkin' Verve amb Shirley Scott, (Verve, 2001)
* Roll 'Em with Shirley Scott, 1966 (2004)
* Ella Fitzgerald Sings the Duke Ellington Songbook, (Verve, 1957/1999)
* Ellington Is Forever amb Kenny Burrell (Fantasy, 1979)

## A internet

* biografia a All Music (anglès)
# Raymund Pérault

Raymund Pérault (França, 28 de maig de 1435 - Viterbo, 5 de setembre de 1505) fou un cardenal i bisbe francès.

## Biografia

Va ingressar de jove a l'orde de Sant Agustí. Estudia a París, al Col·legi de Navarra, on el 1476 obtingué la llicenciatura en teologia. Després de ser ordenat sacerdot, esdevingué canonge a Saintes. Va poder guanyar-se el favor de Lluís XI i, el 1482, el papa Sixt IV li va donar el títol de protonotari apostòlic. El 1486 el va nomenar nunci apostòlic, però Pérault va rebutjar el càrrec. El 27 de maig de 1487 va ser nomenat cobrador del delme per a les croades a Alemanya, però quan el papa Innocenci VIII va suspendre el cobrament del delme a Alemanya el 1488 i va tornar a França amb un càrrec similar.
Va tenir importants càrrecs diplomàtics: el 1489 va obtenir un jurament de pau entre l'emperador Maximilià i Carles VIII de França; i el 1490 va contribuir a l'armistici entre Frederic III i Maties Corví.
El 21 de febrer de 1491 va ser elegit bisbe de Gurk.
El 20 de setembre de 1493, el papa Alexandre VI el va crear cardenal. El 23 de setembre del mateix any va rebre el diaconat de Santa Maria in Cosmedin. Cap al 1496 optà pel títol de Santi Vitale, Valeria, Gervasio e Protasio, declarat diaca pro illa vice. El 10 de febrer de 1499 arribà a Roma i en el consistori del 29 d'abril del mateix any optà per l'orde dels cardenals preveres i per la diacònia de Santa Maria Nuova, elevada al títol de pro illa vice. També va conservar el títol de San Vitale in commendam fins al 28 de setembre de 1500. Va ser llegat apostòlic a Perusa i Todi i va ser el conseller diplomàtic del papa. També va ser administrador apostòlic de diverses diòcesis: de Magalona del 4 de juliol de 1498 al 18 de març de 1499 i, per un breu temps de Toul el 1501 i després de Saintes a partir de l'11 de juliol de 1505.
No va participar en els dos conclaves de 1503, que van triar el papa Pius III i el papa Juli II.
Va morir a Viterbo i va ser enterrat a l'església de la Santíssima Trinitat.

## Bibliografia

* Salvador Miranda, PÉRAULT, O.S.A., Raymund, The Cardinals of the Holy Roman Church, Florida International University.
* Raymond Pérault, a Diccionari Històric de Suïssa
# Valentín Sánchez de Toledo

Valentín Sánchez de Toledo y Artacho (Medina del Campo, província de Valladolid, 16 de novembre de 1851 - Madrid, 21 de maig de 1935) fou un polític espanyol, diputat conservador i governador civil de Barcelona a finals del segle xix.

## Biografia

En 1890 era acadèmia de la Reial Acadèmia de la Història. Fou elegit diputat del Partit Conservador pel districte de Cuéllar (província de Segòvia) a les eleccions generals espanyoles de 1896 i 1899. També fou nomenat Governador Civil de Barcelona del 29 de juliol al 29 de desembre de 1892, i del 9 d'abril de 1895 al 26 de maig de 1896. Durant el seu mandat va suspendre Odón de Buen y del Cos durant un conflicte que va mantenir amb el rector de la Universitat de Barcelona en defensa de la llibertat de càtedra.

## Referències

* ↑ Catálogo de la Real Academia de la Historia en 1890
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ José Varela Ortega (editor). El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923). Marcial Pons, 2001, p.711.
* ↑ Llista de governadors civils de Barcelona
* ↑ L'evolucionisme a la Universitat de Barcelona: el cas del professor Odón de Buen.
# Vescomtat de Riés

El vescomtat de Riés fou una efímera jurisdicció feudal de Provença centrada a Riés, on hi havia també un bisbe. Riez estava al nord del vescomtat de Fréjus i del d'Ais de Provença, a l'oest de Sénez, i al sud dels de Digne i Sisteron.
Quan el rei Conrad III de Borgonya va prendre possessió de Provença el 949 hi va nomenar tres comtes als que va associar alguns vescomtes per ajudar-los i per limitar el seu poder. Riez, Digne, Embrun, Glandevez i Senez entre altres haurien tingut vescomtes però en aquests casos no s'ha identificat als nobles o famílies que els van governar.

## Referències

* Medieval Lands
# Vescomtat de Sant Antoní de Noble Vall

El vescomtat de Sant Antoní de Noble Vall fou una branca senyorial amb títol vescomtal derivada dels vescomtes de Lautrec. Va sorgir vers el 1085 després de la mort d'Isarn II de Lautrec, que va deixar aquestes terres al seu fill Isarn, per cogovernat el vescomtat de Lautrec, i les va convertir en hereditàries. Es va extingir vers el 1250 i va passar a Tolosa i a la corona francesa (1271).

## Llista de vescomtes de Sant Antoní de Noble Vall

* Isarn I 1085-1130
* Isarn II (fill) 1130-?
* Sicard I (germà) covescomte 1130-1140;
* Guillem (germà) covescomte 1130-?
* Pere (germà) covescomte 1130-?
* Isarn III (fill d'Isarn II) covescomte 1140-?
* Frotari (germà) vescomte 1140-vers 1211
* Sicard II (germà) covescomte 1140-?
* Forton (germà) covescomte 1140-1211.
* Pons I (fill de Frotari) covescomte vers 1211-1212
* Isarn IV (germà) covescomte 1212-1246
* Bernat (germà) covescomte, vers 1240-1250.
# Valguarnera Caropepe

Valguarnera Caropepe (sicilià Carrapipi) és un municipi italià, dins de la província d'Enna. L'any 2007 tenia 8.372 habitants. Limita amb els municipis d'Assoro, Enna i Piazza Armerina.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Pietro Nocilla | Llista cívica |
# Valgioie

Valgioie (arpità Voudjiň) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 709 habitants. Està situat a la Vall Sangone, una de les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis d'Avigliana, Chiusa di San Michele, Coazze, Giaveno i Sant'Ambrogio di Torino.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Giovanni Giuseppe Turello | Llista cívica |