OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Prolapse rectal

El prolapse rectal es dona quan les parets rectals s'han prolapsat fins al punt en què surten de l'anus i són visibles fora del cos. Tot i això, la majoria dels investigadors coincideixen que hi ha entre 3 i 5 tipus diferents de prolapse rectal, segons si la secció prolapsada és visible a l'exterior i si hi ha un gruix total o solament parcial de la paret rectal.
El prolapse rectal pot no donar cap símptoma, però depenent de la naturalesa del prolapse pot haver-hi descàrrega mucosa (moc procedent de l'anus), sagnat rectal, graus d'incontinència fecal i símptomes de defecació obstruïda.
El prolapse rectal és generalment més freqüent en dones grans, encara que pot aparèixer a qualsevol edat i en qualsevol dels dos sexes. Molt poques vegades pot posar en perill la vida, però els símptomes poden ser incapacitants si es deixen sense tractar. La majoria dels casos de prolapses externs es poden tractar amb èxit, sovint amb un procediment quirúrgic. Els prolapses interns són tradicionalment més difícils de tractar i la cirurgia pot no ser adequada per a molts pacients.

## Classificació

Els diferents tipus de prolapse rectal poden ser difícils de comprendre, ja que s'utilitzen diferents definicions i alguns reconeixen alguns subtipus i d'altres no. Essencialment, poden existir prolapses rectals
* de gruix complet, on totes les capes de la paret rectal prolapsen o parcial quan només impliquen la capa mucosa.
* externs si sobresurten de l'anus i són visibles externament, o interns si no ho fan.
* circumferencial, quan es prolapsa tota la circumferència de la paret rectal o segmental si només prolapsen parts de la circumferència de la paret rectal.
* present en repòs o que es produeix durant l'esforç.

## Referències

* ↑ Altomare, Donato F.; Pucciani, Filippo. Rectal Prolapse: Diagnosis and Clinical Management. Springer, 2007, p. 12. ISBN 978-88-470-0683-6.
* ↑ Kim, Donald G. «ASCRS core subjects: Prolapse andIntussusception». ASCRS. Arxivat de l'original el 27 de febrer 2021. [Consulta: 14 octubre 2012].
* ↑ Kiran, Ravi Pokala. «How stapled resection can treat rectal prolapse». Contemporary surgery online. Arxivat de l'original el 7 de maig 2013. [Consulta: 14 octubre 2012].
* 1 2 ; Varma, MD«Prolapse, Intussusception, & SRUS». ASCRS. Arxivat de l'original el 14 desembre 2013. [Consulta: 13 octubre 2012].
# Postojna (cràter)

Postojna és un cràter de l'asteroide de la família Coronis del cinturó principal, (243) Ida, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -42.9 ° de latitud nord i 359.9 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 6 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 1997 i fa referència a la cova de Postojna, la cova més gran d'Eslovènia (20.570 m de llargària).

## Referències

* ↑ "Postojna (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Serko, A.. Zavod Potojnske jame. The Cave of Postojna and Other Marvels of the Karst, 1958.
# Prohibició

* No s'ha de confondre amb Interdicte o Proscripció.
* Aquest article tracta sobre el terme general. Si cerqueu el terme militar, vegeu «Interdicció».
Una prohibició o interdicció és el fet de no donar permís a algú d'actuar de certa manera. En l'àmbit jurídic, es correspon amb l'ordre explícita d'una figura superior o d'una autoritat. Concretament, en el dret administratiu, una administració pública constitueix el proscriptor, que interpel·la un administrat per a evitar que dugui a terme certa activitat.

## Referències

* ↑ «interdicció». DIEC2. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 20 octubre 2023].
* ↑ Vilaseca Arquès, Èlia. «Les prohibicions de contractar». Generalitat de Catalunya, 05-11-2018. [Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ «prohibició». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia [Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ «prohibició». Diccionari de dret administratiu. TERMCAT. [Consulta: 10 juny 2023].
# Sant Josep de Can Carner

Sant Josep de Can Carner era la capella de la comunitat de les Germanes Josefines de la vila de Moià, del terme municipal del mateix nom, cap de comarca del Moianès.
Era una capella petita, integrada en la mateixa casa que acollia la comunitat, en el nucli urbà de Moià, al carrer de les Joies. Actualment acull dependències municipals, i l'espai de la capella ha desaparegut com a tal. Les Germanes Josefines de la Caritat estaven situades a l'antiga casa pairal de Can Carner, i aprofitaven com a capella comunitària l'antiga capella de la casa pairal.

## Referències

* ↑ GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6
# Asop

Asop (grec antic: Ἀσωπός, Asōpós, tal vegada format per ἄσις 'llot', 'fang' i l'arrel h₂ep 'aigua') fou un nom de riu a l'antiga Grècia. Els rius següents portaren aquest nom:
* Asop de Beòcia, que discorre per la frontera amb l'Àtica
* Asop d'Acaia, que desemboca al Golf de Corint, prop de l'antiga Sició
* Asop de Mèlida, que desemboca al riu Esperqueu, prop de Làmia
* Asop de Frígia, afluent del Licos
* Asop d'Egina, segons Plini el Vell
* Asop de Paros, segons Estrabó
* Asop de Lacedemònia, un rierol que donà nom a la població d'Asopos
Aquests rius, i principalment el d'Acaia, donaren lloc al naixement d'un personatge de la mitologia grega: Asop, fill d'Oceà.
# Pseudacris feriarum

Pseudacris feriarum és una espècie de granota que es troba al sud i a l'est dels Estats Units (des de Nova Jersey i Florida fins a Texas i Oklahoma).

## Referències

* Fordham et al (2006). Pseudacris feriarum. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Baldaquí de Tavèrnoles

El Baldaquí de Tavèrnoles és una taula pintada romànica del monestir benedictí de Sant Serni de Tavèrnoles que està exposada al MNAC. Va ser elaborada pel Taller de la Seu d'Urgell a mitjans del segle xiii. Mostra una imatge de Crist en Majestat en una màndorla sostinguda per quatre figures angèliques que evoquen el tema de l'Ascensió.

## Descripció

És un tremp amb relleus d'estuc i restes de full metàl·lic colrat sobre fusta endrapada. La taula pintada està decorada amb una imatge de Crist en Majestat, dins d’una màndorla que aguanten quatre figures angèliques que es poden relacionar amb el tema de l’Ascensió.

## Història

El baldaquí es va descobrir a principis del segle xx, amagat per un retaule gòtic. Es va trobaren posició inclinada, tot i que sembla que en origen es disposaven horitzontalment, a manera de sostre per a l’altar. Francesc Guasch en arrencar-lo va tenir contratemps, ja que els veïns del poble d'Anserall el van escridassar adduint que el bisbe no tenia dret a vendre aquells objectes.

## Referències

* 1 2 3 Baldaquí de Tavèrnoles, MNAC
* ↑ Maria Josep Boronat i Trill. La política d'adquisicions de la Junta de Museus, 1890-1923. L'Abadia de Montserrat, 1999, p. 210–. ISBN 978-84-8415-095-4.
# Baldana de ceba

La baldana de ceba també coneguda com a botifarra de ceba o botifarró de ceba és un embotit cuit elaborat amb sang i ceba. És un producte típic de les Terres de l'Ebre però també present al País Valencià. Es considera una variant de la baldana d'arròs. El seu origen prové de l'aprofitament de les carns greixoses i de la sang després de la matança del porc. Encara que actualment s'elabora principalment a les carnisseries.
De la mateixa manera que totes les botifarres de sang presenta una coloració marró i vermellosa. De textura granulosa i puntualment gelatinosa per la presència de les cotnes. Els seus ingredients són la carn de cap de porc, les cotnes, la cansalada, la sang, la ceba, la sal i el pebre.
Per elaborar-la es trinxen les carns del porc, es barregen amb la cansalada i la ceba cuita o crua. Es salpebre la barreja i finalment s'hi afegeix la sang. Ocasionalment també s'utilitzen pinyons o avellanes. Seguidament s'emboteix la barreja en budells prims de porc, es lliguen formant enfilades de 10 cm de longitud i un calibre aproximat de 34 mm. Es couen en una caldera i un cop cuites s'escorren durant mitja hora o tres quarts.
Es sol consumir fregida o a la brasa igual que la baldana d'arròs. O bé dins de l'escudella. La baldana de ceba és considerat un aliment molt energètic amb molts de nutrients. La cansalada aporta una elevada quantitat de greix principalment greix saturat. La sang proteïnes i ferro. I la ceba conté antioxidant com ara els flavonoides.

## Referències

* ↑ Contreras, Jesús; Juanjo Cáceres, Elena Espeitx. Els Productes de la terra. Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, 2003. ISBN 84-393-6213-7.
* ↑ «Baldana de ceba». Gastroteca.cat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 desembre 2015].
# Bandera de Nou Mèxic

La bandera de Nou Mèxic consisteix en un sol vermell, símbol dels Zia (una branca dels Pueblo), en un camp groc. Els colors honren a Isabel de Castella i als conqueridors que van explorar el continent en nom seu.

## Història

Durant els primers 14 anys de l'estat, Nou Mèxic no tenia bandera oficial. Durant la Fira Mundial de San Diego de 1915, Existia una sala d'exposicions en el qual totes les banderes dels estats dels EUA es mostraven. Però com Nou Mèxic no tenia bandera oficial, la bandera no oficial que es mostrava constava d'un cantó blau amb la bandera dels Estats Units a la part superior esquerra, les paraules "Nou Mèxic" i "47" (ja que Nou Mèxic és l'estat número 47 a incorporar-se als Estats Units) en lletres de plata al centre de la bandera i l'escut de l'estat a la cantonada inferior dreta. Algunes referències històriques mostraven el text "L'Estat del Sol" embolicant el segell a la part inferior dreta.
Les Filles de la Revolució Americana van pressionar Nou Mèxic per dissenyar una bandera contemporània i única l'any 1920. Un concurs per dissenyar la bandera de l'estat va ser organitzat i el guanyador va ser Harry Mera, de Santa Fe (Nou Mèxic), Mera, arqueòleg, estava familiaritzat amb el símbol del sol zia, el va trobar en un atuell del segle xix, i tenia un significat sagrat per als nadius, ja que el quatre és un nombre que simbolitza el cercle de la vida: quatre vents, quatre estacions, quatre direccions i quatre obligacions sagrades. El cercle uneix els 16 elements. El disseny de Mera és el mateix que s'usa avui dia.
La salutació a la bandera segons la llei de Nou Mèxic:
| « | "Jo saludo a la bandera de l'Estat de Nou Mèxic i el símbol de l'amistat Zia perfecta entre cultures unides" | » |
Va ser fa molts anys, comunament recitada en Nou Mèxic a les escoles públiques després de la promesa a la lleialtat als Estats Units.
En anys recents, els zia han fet intents per treure el símbol sagrat de la bandera estatal.

## Enquesta de la NAVA

L'any 2001 l'Associació Vexil·lològica Nord-americana va realitzar entre els seus membres una enquesta on es valorava el disseny de les banderes de 72 estats i províncies dels EUA i Canadà, la NAVA va atorgar el primer lloc a la bandera de Nou Mèxic quant a disseny i simbolisme.

## Referències

* ↑ New Mexico's First Flag (U.S.)
* ↑ History of the New Mexico flag
* ↑ «NAVA 2001 Flag Survey». Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 19 gener 2021].
# Barret mexicà

El barret mexicà és un barret amb la copa més o menys alta, de fins a 45cm i rematada en punta, amb pedradas i chapetas, i una ala perimetral molt ampla i girada amunt, aixecada per la part posterior fins a 15,5cm, de manera que protegeixi del sol. És lligadura privativament mexicana, la més usada tradicionalment a Mèxic en medis rurals, i ha esdevingut símbol antonomàstic d'aquell país.
A Mèxic aquest tipus de capell s'anomena sombrero charro, perquè és propi dels charros ('vaquers') i dels pagesos; en altres països hispanòfons, generalment rep el nom de sombrero mejicano ('barret mexicà'). La denominació catalana, o bé és de formació autònoma, o bé reflecteix la usada en espanyol europeu. Hi ha moltes llengües, entre les quals la majoria de romàniques, germàniques i eslaves, que han adoptat el castellanisme sombrero (genèric en espanyol per a 'barret') com a nom específic del barret mexicà, potser per intermediació del francès o de l'anglès.
El barret mexicà sorgí com a adaptació del barret de palla a la forta insolació del clima mexicà. La versió de palla és la usada tradicionalment per les classes populars; n'existeixen versions molt ornamentades i fetes en feltre o teixits nobles, per a ús de les classes altes.
El barret mexicà va atènyer la celebritat mundial arran de l'ús massiu que en feren els nombrosos exèrcits irregulars, milícies populars, etc., que combateren amb indumentària civil durant la Revolució Mexicana (1910-1920): només el bàndol governamental comptava amb exèrcit regular, i, doncs, amb tropes vestides amb uniforme pròpiament dit.
Avui dia el barret mexicà no és d'ús habitual en medis urbans, fora de festes folklòriques, celebracions patriòtiques, etc. Aquells cantants i grups folklòrics mexicans que conreen gèneres com el corrido, el mariachi, etc., acostumen de vestir-se de charro, la qual cosa comporta cofar-se amb barret mexicà.
Almenys des de la dècada de 1960, en moltes localitats costaneres dels Països Catalans és habitual vendre imitacions del barret mexicà com a souvenir per a turistes, tot aprofitant la demanda generada per uns visitants que, generalment, ignoren l'existència de la cultura autòctona i hi cerquen "Espanya", i una Espanya feta de tòpics primaris on els barrets mexicans conviuen coherentment amb tablaos, toreros, manolas i companyia.

## Referències

* ↑ El charro mexicano (en castellà). Porrúa Hnos, 1939, p. 5.
* ↑ Lewis, Leona. The history and contemporary meanings of the Charro suit (en anglès). University of Wisconsin--Madison, 1998, p. 151.
* ↑ Álvaro, Francesc-Marc. «Sombreros mexicanos» (en castellà). La Vanguardia, 19-08-2010. [Consulta: 30 desembre 2018].
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 - salt de llargada masculí

El salt de llargada masculí va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Anvers de 1920. La prova es va disputar entre el dimarts 17 i el dimecres 18 d'agost de 1920 i hi van prendre part 29 atletes de 11 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| William Petersson (SWE) | Carl Johnson (USA) | Erik Abrahamsson (SWE) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1920.
| Rècord del Món | 7m 61cm | Peter O'Connor | Dublín (GBR) | 5 d'agost de 1901 |
| Rècord Olímpic | 7m 60cm | Albert Gutterson | Estocolm (SWE) | 12 de juliol de 1912 |

## Resultats
### Classificació

Els 29 inscrits disposen de tres salts en la qualificació. Els sis millors saltadors passen a la final, on disposen de tres salts més.
| Pos. | Atleta | Nació | Distància |
| 1 | William Petersson | Suècia | 6,940 |
| 2 | Erik Abrahamsson | Suècia | 6,860 |
| 3 | Carl Johnson | Estats Units | 6,820 |
| 4 | Rolf Franksson | Suècia | 6,730 |
| 5 | Dink Templeton | Estats Units | 6,670 |
| 6 | Erling Aastad | Noruega | 6,620 |
| 7 | Sol Butler | Estats Units | 6,600 |
| 8 | Einar Ræder | Noruega | 6,585 |
| 9 | Gösta Bladin | Suècia | 6,570 |
| 10 | Johan Johannesen | Noruega | 6,565 |
| 11 | John Merchant | Estats Units | 6,500 |
| 11 | Eugène Coulon | França | 6,500 |
| 13 | William Hunter | Regne Unit | 6,420 |
| 14 | Marcel Orfidan | França | 6,390 |
| 15 | Hans Kindler | Suïssa | 6,340 |
| 16 | Eero Lehtonen | Finlàndia | 6,285 |
| 17 | Charles Courtin | França | 6,230 |
| 18 | Gustave De Bruyne | Bèlgica | 6,200 |
| 19 | Hugo Lahtinen | Finlàndia | 6,190 |
| 20 | Harold Abrahams | Regne Unit | 6,050 |
| 21 | Edmond Médécin | Mònaco | 6,035 |
| 22 | Charles Lively | Regne Unit | 5,870 |
| 23 | Henri Pleger | Luxemburg | 5,815 |
| 24 | Jean Lefèvre | Bèlgica | 5,790 |
| 25 | Julien Lehouck | Bèlgica | 5,760 |
| 26 | František Šretr | Txecoslovàquia | 5,550 |
| 27 | Charles Guézille | França | 5,485 |
| 28 | Paul Hammer | Luxemburg | 5,450 |
| 29 | Nicolas Kanivé | Luxemburg | 5,415 |

### Final

| Pos. | Atleta | Nació | Distància |
| 1 | William Petersson | Suècia | 7,150 |
| 2 | Carl Johnson | Estats Units | 7,095 |
| 3 | Erik Abrahamsson | Suècia | 7,080 |
| 4 | Dink Templeton | Estats Units | 6,950 |
| 5 | Erling Aastad | Noruega | 6,885 |
| 6 | Rolf Franksson | Suècia | 6,730 |

## Referències

* ↑ «Athletics at the 1920 Antwerpen Summer Games: Men's Long Jump». Sports Reference. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2013. [Consulta: 31 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Belgium Olympic Committee. Olympic Games Antwerp 1920: Official Report (en francès), 1957.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2015. [Consulta: 23 agost 2007].
* (anglès) Atletisme - Anvers 1920 Arxivat 2008-04-17 a Wayback Machine.
# Bantigny

Bantigny és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 468 habitants.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 329 | 329 | 349 | 417 | 476 | 484 | 480 | 483 | 520 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 476 | 511 | 501 | 541 | 512 | 557 | 532 | 580 | 542 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 485 | 450 | 429 | 314 | 303 | 294 | 291 | 259 | 260 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 258 | 264 | 250 | 440 | 477 | 465 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1953-1989 | Charles Lejay |
| 1989-1993 | Michael Copin |
| 1993-2008 | Ferdinand Segard |
| 2008- | Yves Marécaille |
# Bandera de Moultrie

La bandera de Moultrie, també coneguda com la bandera de la Llibertat, fou una bandera utilitzada durant la guerra de la Independència dels Estats Units. Està formada per un camp blau marí amb una lluna creixent blanca al quarter amb la inscripció "LIBERTY".
El símbol del quarter superior esquerra de la bandera és descrit algun cop com un gorjal, però els textos de l'època la descriuen simplement com un "creixent".

## Origen

La bandera fou dissenyada el 1775, per encàrrec, pel coronel William Moultrie i utilitzada per les seves tropes en la defensa reeixida de l'illa de Sullivan contra la flota britànica el juny de 1776. Lluitant durant un bombardeig i un setge de deu hores, les forces de Moultrie (principalment el 2n Regiment de Carolina del Sud) finalment van portar els britànics a retirar-se, salvant Charleston per a la causa americana. Aquesta victòria va salvar les colònies del sud de la invasió durant dos anys més i va fer que la bandera guanyés l'afecte de la facció patriota de Carolina del Sud, a més de consolidar-la com a símbol de llibertat al Sud i de la nova confederació en general.
D'aquesta manera, es va convertir en l'estàndard de la milícia Patriota de Carolina del Sud, i quan la guerra va acabar amb l'alliberament de Charleston, el 14 de desembre de 1782, va ser presentada pel "Southern Continental & Militia Army" del general Nathanael Greene, com la primera bandera americana desplegada al sud.

## Patrimoni

Imatge icònica de l'estat de Carolina del Sud com a símbol de llibertat i de la Revolució, finalment es va utilitzar com a base per a la bandera de l'estat i també és la bandera del comtat de Moultrie a l'estat d'Illinois. El fort l'illa de Sullivan va ser rebatejat com a Fort Moultrie, i la bandera de vegades es coneix també com la Bandera de Fort Moultrie.
La bandera apareix en un segell dels Estats Units de 1968 i també oneja al destructor USS Paul Hamilton (DDG-60) de la Marina dels Estats Units en honor a Paul Hamilton, tercer secretari de la Marina dels Estats Units, de 1809 a 1813, i el 42è governador de Carolina del Sud.

## Referències

* ↑ «Moultrie Flag (U.S.)» (en anglès). Flags of The World. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Moultrie Flag» (en anglès). South Carolina Encyclopedia. University of South Carolina. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Flags of the American Revolution» (en anglès). Foundingfathers.info. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «The Moultrie Flag» (en anglès). The Historical Marker Database. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Moultrie County, Illinois (U.S.)» (en anglès). Flags Of The World. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Flags of the American Revolution Era» (en anglès). Historical Flags of Our Ancestors. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ Keller, Jared «We salute the USS Paul Hamilton for flying a Revolutionary War battle flag on its way back to port» (en anglès). Task & Purpose, 19-10-2020 [Consulta: 26 novembre 2023].
# Barraca de Cal Miravent

La Barraca de Cal Miravent és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació d'ús agrícola de planta ovalada, amb un sol espai interior. La porta, amb un arc lleugerament apuntat fet amb lloses de cantell, és situada al costat sud. La maçoneria de la part superior dels murs exteriors està rejuntada amb morter de ciment. La cara exterior de la coberta és recoberta amb una capa de terra, però no té lliris plantats. La barraca és tancada amb una porta de fusta pintada de color blanc. Al costat oest hi ha una estructura adossada de planta rectangular, també de pedra seca, com un marge.

## Referències

* ↑ «Barraca de Cal Miravent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Beatriz Paredes Rangel

Beatriz Elena Paredes Rangel (Tlaxcala, Tlaxcala, 18 d'agost de 1953) és una política mexicana. Va estudiar sociologia en la UNAM sense titular-se. Va ser governadora de l'estat de Tlaxcala de 1987 a 1992 i presidenta del Partit Revolucionari Institucional (PRI). És ambaixadora de Mèxic al Brasil.
Va ser diputada local i coordinadora del Congrés de Tlaxcala de 1975 a 1978. En el poder legislatiu federal de Mèxic va ser diputada federal en la LI, LIII i LVIII Legislatures, senadora en la LVII Legislatura. Ha presidit també el Congrés de la Unió, la Cambra de diputats i el Senat de la República de Mèxic. Va ser sotssecretària en la Secretaria de Governació en tres ocasions. També va ser sotssecretària de la Reforma Agrària.
Va ser ambaixadora de Mèxic a Cuba. Actualment ocupa el mateix càrrec representatiu de Mèxic davant el govern de Brasil. Va ser presidenta del Parlament Llatinoamericà (PARALATINO), instància on concorren legisladors dels congressos de tots els països de parla hispana d'Amèrica Llatina i el Carib. És membre de l'International Dialogue i de l'International Women's Forum.
En 2023 es va postular com a candidata a Presidenta de Mèxic a les eleccions federals de Mèxic de 2024 pel PRI, que formava part de la coalició Fuerza y Corazón por México, però va renunciar en favor de Xóchitl Gálvez, del Partit Acció Nacional (PAN).

## Premis i reconeixements

* “Dona Ford de l'Any”, atorgada per la Fundació Ford, Califòrnia, I.O.A.
* “Dona que fa la diferència”, atorgat pel International Women's Forum.
* ”Ordre de la Solitud”, atorgada pel Govern de la República de Cuba.
* “Ordem do Carnestoltes do Sul”, atorgada per la República Federativa de Brasil.
* “Dama de l'Ordre d'Isabel la Catòlica”, atorgada per Barcelona.
* “Ordre del Sobirà Congrés Nacional de Minessota, en Grau de Gran Ventrada”.

## Obra

* Sin palabras. ISBN 970-701-551-9
* Con la Bachata descubierta. ISBN 978-970-819-076-3
* Sin senos no hay paraíso. Discursos de Beatriz Parets: ISBN 978-607-401-394-8

## Referències

* ↑ Nota biográfica de Beatriz Paredes Rangel.
* ↑ Biografía: Beatriz Paredes Rangel, sitio digital 'EsMas'.
* ↑ Osorno, Juana «Beatriz Paredes quiere titularse Arxivat 2010-06-19 a Wayback Machine.» (en spanish). [Mexico City], 16-06-2010 [Consulta: 10 juliol 2010].
* ↑ Beatriz Paredes embajadora de México en Brasil Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine..
* ↑ Ratifica el Senado a Beatriz Paredes Ragel como embajadora en Brasil: Uno de los retos es lograr que América Latina no se fragmente, dice, sitio digital 'LaJornada', 21 de diciembre de 2012.
* ↑ Rodríguez, Rey. «¿Tendrá México su primera presidenta?» (en castellà). CNN, 31-08-2023. [Consulta: 19 maig 2024].

## Enllaços externs

* Internacional Socialista