OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Haris Silajdžić

Haris Silajdžić (en ciríl·lic: Харис Силајџић) (Breza (Iugoslàvia), 1 d'octubre de 1945) és un polític bosnià. Del 2006 al 2010, Silajdžić ha estat el representant bosníac a la Presidència de Bòsnia i Hercegovina, col·legiada.

## Referències

* ↑ «Search - Global Edition - The New York Times». International Herald Tribune, 29-03-2009. Arxivat de l'original el 2007-09-12. [Consulta: 27 setembre 2011].(anglès)
# Haris Seferović

Haris Seferović (Sursee, 22 de febrer de 1992) és un jugador de futbol suís d'origen bosnià que juga amb el Al-Wasl i la selecció suïssa.
Seferovic va debutar com a professional amb el Grasshopper l'abril de 2009. Poc després, el gener de 2010, el va fitxar l'ACF Fiorentina italiana. La major part del temps que va romandre al club fou cedit al Novara Calcio de la Serie B, i seguidament fou traspassat a la Reial Societat el 2013. Un any després va signar pels alemanys de l'Eintracht Frankfurt, on va jugar-hi durant tres temporades, abans de fitxar pel Benfica de Portugal.
Internacional absolut des de 2013, Seferovic va representar Suïssa en els mundials de 2014 i 2018, i a l'Eurocopa de 2016 i de 2020, amb més de 80 internacionalitats.

## Referències

* ↑ «Seferovic profile», 10-06-2018. [Consulta: 21 març 2019].
* ↑ «Balkan imports hitting big time as Switzerland establish themselves as World Cup regulars». The National, 15-06-2014 [Consulta: 21 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa a la lliga suissa (alemany)
Haris Seferović amb Suïssa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol 2014
1 Benaglio •
2 Lichtsteiner •
3 Ziegler •
4 Senderos •
5 von Bergen •
6 Lang •
7 Barnetta •
8 Inler  •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Sommer •
13 Rodríguez •
14 Stocker •
15 Džemaili •
16 G. Fernandes •
17 Gavranović •
18 Mehmedi •
19 Drmić •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Hitzfeld
Selecció de futbol de Suïssa – Eurocopa 2016
1 Sommer •
2 Lichtsteiner (c) •
3 Moubandje •
4 Elvedi •
5 Von Bergen •
6 Lang •
7 Embolo •
8 Frei •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Hitz •
13 Rodríguez •
14 Zakaria •
15 Džemaili •
16 Fernandes •
17 Tarashaj •
18 Mehmedi •
19 Derdiyok •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Petković
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol 2018
1 Sommer •
2 Lichtsteiner  •
3 Moubandje •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Lang •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Mvogo •
13 Ricardo Rodríguez •
14 Zuber •
15 Džemaili •
16 Gelson Fernandes •
17 Zakaria •
18 Gavranović •
19 Drmić •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Vladimir Petković
Selecció de futbol de Suïssa – Eurocopa 2020
1 Sommer •
2 Mbabu •
3 Widmer •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Zakaria •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Seferović •
10 Xhaka (c) •
11 Vargas •
12 Mvogo •
13 Rodríguez •
14 Zuber •
15 Sow •
16 Fassnacht •
17 Benito •
18 Mehmedi •
19 Gavranović •
20 Fernandes •
21 Omlin / Kobel $^a$ •
22 Schär •
23 Shaqiri •
24 Omeragić •
25 Cömert •
26 Lotomba •
Entrenador: Petković
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol 2022
1 Sommer •
2 Fernandes •
3 Widmer •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Zakaria •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Seferović •
10 Xhaka  •
11 Steffen •
12 Omlin •
13 Ricardo Rodríguez •
14 Aebischer •
15 Sow •
16 Fassnacht •
17 Vargas •
18 Cömert •
19 Okafor •
20 Frei •
21 Kobel •
22 Schär •
23 Shaqiri •
24 Köhn •
25 Rieder •
26 Jashari •
Entrenador: Yakin :
# Helcogrammoides antarcticus

Helcogrammoides antarcticus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima polar i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Antàrtic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gon O. & Heemstra P. C., 1990. Fishes of the southern ocean. Fish. So. Ocean. . i-xviii + 1-462.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Gon, O., 1990. Tripterygiidae. p. 400-401. A: O. Gon i P.C. Heemstra (eds.) Fishes of the Southern Ocean. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. 462 p.
* ↑ Tomo, A.P., 1981. Contribución al conocimiento de la fauna ictiological del sector Antárctico Argentino. Publ. Dirección nac. Inst. Antárctico Argent. 14:1-242.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
* Williams, J. T. i V. G. Springer, 2001: Review of the South American-Antarctic triplefin fish genus Helcogrammoides (Perciformes:Tripterygiidae). Revista de Biología Tropical v. 49 (Suppl. 1): 117-123.
# Gust salat

El gust salat és un dels cinc gustos i respon a la capacitat específica de les papil·les gustatives ubicades en ambdós costats de la part davantera de la llengua. La detecció es fa mitjançant canals iònics capaços de detectar els ions solubles de Na$^+$, K$^+$ i d'altres metalls alcalins. La sal comuna afegida a un aliment té efectes potenciadors del seu sabor. S'ha descobert a començaments del segle xxi que existeix un receptor del gust salat denominat ENaC (Epithelial Sodium (Na) Channel).

## Química del gust salat

Per regla general, notem gust salat en prendre el que denominem sal i percebem més la seva sensació com més baix és el seu pes molecular. Contràriament, les sals amb alt pes molecular tenen un gust més aviat amarg. La sal més corrent en l'alimentació humana és el NaCl, que en dissolucions a molt baixa concentració és percebut com a dolç, mentre que a altes concentracions és amarg. Normalment, però, és, com el seu nom indica, salat. Tot això representa un mecanisme complex de detecció sensorial i interpretació del que és salat. No totes les sals proporcionen un sabor salat; per exemple, algunes sals de plom són dolces. En algunes ocasions, s'empra el glutamat monosòdic com a sabor umami (proper al salat).

## Aliments salats i percepció

La interrelació existent entre el gust dolç i el salat s'ha posat de manifest en l'abundància d'ingredients i aliments oposats en les cuines tradicionals. No obstant això, hi ha investigacions de laboratori realitzades sobre aquest aspecte i s'ha demostrat que també reacciona i potencia altres gustos S'ha comprovat en experiments que els nadons solen ser indiferents o bé rebutgen les solucions salades. Tanmateix, ja als 4 mesos mostren una preferència pel sabor salat. Aquest és un canvi que els fa més aptes per a acceptar els aliments sòlids que hauran d'ingerir posteriorment. En les cuines asiàtiques, s'empra freqüentment com a condiment salat la salsa de soja i la de peix.

## Referències

* 1 2 "Discrimination of Saltiness with Coexisting Components Using Multichannel Taste Sensor with Lipid Membranes", Masaaki Habara and Kiyoshi TOKO, (2000)
* ↑ "The perception of saltiness is eliminated by NaCl adaptation: implications for gustatory transduction and coding". DV Smith, NJ van der Klaauw Department of Anatomy, University of Maryland School of Medicine, Baltimore 21201, USA. (anglès)
* ↑ FM-Q 133 Zamora, M. C.; Martínez, M.; Otero-Losada, M. E., "Possible influence of Monosodium Glutamate (MSG) on Gustatory Reaction Time to saltiness of NaCl, KCl and their mixtures in model systems". Chemical Senses, 23 (5): 556-557, 1998. (anglès)
* ↑ Interrelationships among sweetness, saltiness and total taste intensity of sucrose, NaCl and sucrose/NaCl mixtures Cees De Graaf and Jan E.R. Frijters. Wageningen Agricultural University De Dreijen 12, 6703 BC Wageningen, The Netherlands (anglès)

## Vegeu també

* Salaó.
* Sal.
# Gustavo Adolfo Munúa Vera

Gustavo Munúa (Montevideo, 27 de gener de 1978) és un futbolista uruguaià, que ocupa la posició de porter a l'ACF Fiorentina.

## Trajectòria

Va iniciar la seua carrera al Club Nacional de Football, on va guanyar el campionat domèstic en 1998, 2000, 2001 i 2002. Al Nacional, va establir el rècord d'imbatibilitat: 963 minuts. També va obtindre el rècord de ser el primer porter a marcar un gol en el futbol uruguaià, quan va convertir una falta directa davant Central Español. Va marcar més gols des del punt de penal tant en lliga com a la Libertadores.
Deixa Nacional el 2003 i fitxa pel Deportivo de La Corunya, on va tenir una dura pugna per a aconseguir la titularitat de la porteria gallega. Però no se'n va sortir i entre 2003 i 2006 està a l'ombra de Molina, i de 2006 a 2009, d'Aouate. En total, 27 partits de lliga repartits en sis temporades.
El gener del 2008, Munúa i Aouate es van barallar a la fi d'un entrenament, sent els dos apartats de la convocatòria. Al mes següent, però, donada la inexperiència del tercer porter deportivista, van ser reincorporats.
Després de jugar tan sols un encontre de la temporada 08/09, suplent d'Aranzubia, a l'estiu del 2009 deixa l'esquadra gallega i recala al Màlaga CF, de Segona Divisió.

## Internacional

Munúa ha estat internacional amb la selecció del seu país en 25 ocasions. Va participar en el Mundial del 2002, així com a la Copa Amèrica del 2001

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* Notícia de l'enfrontament amb Aouate.
# Heinrich-Wolfgang Leopoldt

Heinrich-Wolfgang Leopoldt (Schwerin, 22 d'agost de 1927 - Unterlüß, 28 de juliol de 2011) va ser un matemàtic alemany.

## Vida i Obra

Leopoldt va veure interromputs els seus estudis secundaris el 1943 quan va ser reclutat forçosament per la Wehrmacht durant la Segona Guerra Mundial. En acabar la guerra, un antic professor seu de matemàtiques el va convèncer d'examinar-se per poder entrar a la universitat. El 1947 va ingressar en la universitat de Berlín on va ser deixeble de Helmut Hasse i, quan aquest se'n va anar a Hamburg el 1950, el va seguir. Leopoldt es va doctorar a la universitat d'Hamburg el 1954. A continuació va ser professor associat de la universitat d'Erlangen fins al 1962, excepte dos curso en els quals va estar a l'institut d'Estudis Avançats de Princeton.
El 1962, en obtenir l'habilitació docent, va ser professor de la universitat de Tübingen, de la qual va passar el 1964 a la de Karlsruhe (actualment Institut Tecnològic de Karlsruhe), on va fer la resta de la seva carrera acadèmica. En retirar-se, se'n va anar a viure a un poble de la Baixa Saxònia on es va dedicar a la seva principal afició, la música, ja que era un notable pianista.
Leopoldt va ser un continuador sistemàtic del programa de recerca del seu mestre, Hasse. Cal destacar els seus estudis sobre les L-funcions de nombres p-àdics a partir dels quals va formular la conjectura que porte el seu nom sobre el no esvaniment del regulador p-àdic del cos dels nombres algebraics.
També va ser l'editor, juntament amb Peter Roquette, de les Obres Escollides del seu mestre, Helmut Hasse, publicades el 1975 en tres volums.

## Referències

* 1 2 Roquette, 2011, p. 1.
* ↑ Roquette, 2012, p. 207.
* ↑ Roquette, 2011, p. 2.
* ↑ Roquette, 2012, p. 209.
* ↑ Roquette, 2012, p. 208.
* ↑ Roquette, 2011, p. 4.
* ↑ Ochiai, 2023, p. 17-18.
* ↑ Tucker i Anderson, 2004, p. 241.

## Bibliografia

* Ochiai, Tadashi. Iwasawa Theory and Its Perspective (en anglès). American Mathematical Society, 2023. ISBN 978-1-4704-5672-6.
* Roquette, Peter «Heinrich-Wolfgang Leopoldt (22. 8. 1927 – 28. 7. 2011)» (en alemany). Jahrbuch der Heidelberger Akademie der Wissenschaften, Vol. 2012, 2012, pàg. 207-209. DOI: 10.11588/diglit.55657.65. ISSN: 0341-2865.
* Tucker, Martha A.; Anderson, Nancy D. Guide to Information Sources in Mathematics and Statistics (en anglès). Greenwood Publishers, 2004. ISBN 978-0-3130-5337-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Heinrich-Wolfgang Leopoldt» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Roquette, Peter. «Obituary: Heinrich-Wolfgang Leopoldt» (en anglès). Universitat de Heidelberg, 2011. [Consulta: 21 setembre 2023].
# Hipnotik Festival

Hipnotik Festival fou un festival de hip-hop que se celebrà entre 2004 i el 2016 al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona. Durant els dies que se celebrava aquest festival es feien competicions i exhibicions de totes les disciplines de la cultura urbana i relacionada amb el hip-hop (MC, discjòquei, break, graffiti, conferències i tallers professionals, i concerts dels artistes de hip-hop. El juliol del 2016 l'organització de l'esdeveniment va anunciar que no se celebraria l'edició anual a causa de la pujada de l'iva i el descens de les aportacions econòmiques institucionals.

## Referències

* ↑ «Dos dies de hip-hop a Barcelona amb l'Hipnotik Festival 2004». Vilaweb, 22-10-2004. [Consulta: 3 febrer 2012].
* ↑ Miles de personas ocupan el CCCB en el festival de música Hipnotik. La Vanguardia, 13/09/2014.
* ↑ Cervantes, Xavier «L'Hipnotik Festival diu adéu». Diari Ara, 14-07-2016.
# Histricògnats

Els histricògnats (Hystricognathi) són un infraordre de rosegadors. Es distingeixen d'altres rosegadors per l'estructura òssia dels seus cranis. El masseter medial (un múscul de la mandíbula) passa parcialment pel forat infraorbitari i es connecta amb l'os a la banda oposada. Això, juntament amb la seva manca de placa infraorbitària i la mida relativa del forat infraorbitari, distingeix els histricomorfs d'altres grups de rosegadors.
Les 16 famílies vivents que formen els histricògnats es divideixen en dos parvordres, els fiomorfs i els caviomorfs. Els caviomorfs viuen principalment a Sud-amèrica, amb algunes poques espècies vivint a Nord-amèrica, mentre que els fiomorfs viuen al Vell Món.

## Comportament

S'ha observat el comportament del joc en set famílies amb histricògnats. Els caviomorfs es persegueixen entre ells, lluitant i galopant. Les espècies de potes més llargues persegueixen més sovint que les espècies potes més curtes. També giren els caps i els músculs del cos com una forma de joc.

## Taxonomia

La següent classificació taxonòmica dels histricògnats inclou les famílies extintes conegudes.
* Baluchimyinae †
* Parvordre Caviomorpha
** Superfamília Cavoiidea
*** Caviidae
*** Cephalomyidae †
*** Cuniculidae
*** Dasyproctidae
*** Dinomyidae
*** Eocardiidae †
** Superfamília Chinchilloidea
*** Abrocomidae
*** Chinchillidae
*** Neoepiblemidae †
** Superfamília Erethizontoidea
*** Erethizontidae
** Superfamília Octodontoidea
*** Capromyidae
*** Ctenomyidae
*** Echimyidae
*** Heptaxodontidae †
*** Myocastoridae
*** Octodontidae
* Parvordre Phiomorpha
** Bathyergidae
** Bathyergoididae †
** Diamantomyidae †
** Heterocephalidae
** Hystricidae
** Kenyamyidae †
** Myophiomyidae †
** Petromuridae
** Phiomyidae †
** Thryonomyidae

## Bibliografia

* McKenna, Malcolm; Bell, Susan K. Classification of mammals above the species level (en anglès). Nova York: Columbia University Press, 1997. ISBN 0-231-11012-X.
* Wilson, Don E., and DeeAnn M. Reeder. Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 0-8018-8221-4.

## Referències

* ↑ Fagen, Robert. Animal Play Behavior (en anglès). Oxford University Press, 1981.
# Her Crowning Glory

Her Crowning Glory és una pel·lícula muda de la Vitagraph possiblement dirigida per Laurence Trimble. Es tracta d'una comèdia domèstica d'una sola bobina protagonitzada per l'esquelètica Flora Finch i l'enorme John Bunny, com moltes d'altres de la parella i que es coneixien amb el sobrenom de “Bunnyfinches”. La pel·lícula es va estrenar el 12 de setembre de 1911.

## Argument

Mortimer és un vidu que té una filla petita a la que li consent absolutament tot. Un dia que el visita la seva germana Amelia, la nena és molt trapassera i per això Amelia el convenç de la necessitat de contractar una governanta que li inculqui una mica de disciplina, tot i que la nena ja té una mainadera. Aconsellat per la germana contracta una dona de la que s'enamora, sobretot per tenir una llarga cabellera. La dona no s'entén gens amb la nena, a la que castiga sovint, ni amb la mainadera però això no és obstacle per a que el pare li acabi demanant matrimoni. El dia abans de les noces la mainadera deixa unes tisores a la nena i la repta a tallar els cabells que tenen el seu pare embruixat. La noia no dubta a fer-ho mentre ella està adormida en un sofà. En arribar Mortimer a casa s'adona del que ha passat i aquest descobreix que amb els cabells curts no li agrada gens. La situació torna a ser com al principi quan la governanta s'acomiada, portant els seus cabells tallats a la bossa, i el pare es deixa tornar a governar per la seva filleta mentre sembla descobrir que potser la candidata ha ser la nova mare de la seva filla ha estat sempre a casa, la mainadera.

## Repartiment

* John Bunny (Mortimer)
* Flora Finch (la governanta)
* Helene Costello (Helen, la nena)
* Kate Price (Amelia)
* Mae Costello (la mainadera)
* Edith Halleran (la criada)

## Referències

* 1 2 «Complete record of current films». Motography VI, 3, 01-09-1911, pàg. 151.
* 1 2 «Her Crowning Glory (1911)» (en anglès). National Film Preservation Foundation. [Consulta: 9 novembre 2019].
* ↑ «Answers to inquiries». The Motion Picture Story Magazine II, 12, 01-01-1912, pàg. 139.
# Heinrich Wilhelm Ernst

Heinrich Wilhelm Ernst (Brünn, 6 de maig de 1814 – Niça, 8 d'octubre de 1865) va ser un violinista i compositor morau. Se'l va considerar com un dels virtuosos més complets i un dels successors més importants de Paganini.
Alumne del Conservatori de Viena, fou deixeble de Theobald Böhm, Ignaz von Seyfried i Josef Mayseder. A l'edat de setze anys fou aplaudit a Múnic, Stuttgart i Frankfurt, i el 1832 arribà a París, fent-se escoltar en les representacions del Teatre Italià. Durant la seva llarga estada en la capital francesa va rebre lliçons de Bériot, el més cèlebre concertista de violí d'aquella època. El 1838 donà una sèrie de concerts als Països Baixos, que confirmaren els seus primers èxits, es deixà sentir novament a París el 1839, i després emprengué un viatge artístic per l'Alemanya meridional, Viena, Berlín, Leipzig, Dresden, Siberia, Polònia, Rússia, Suècia i Dinamarca, aconseguint grans triomfs, que l'ubicaren entre els més eminents concertistes. El 1844 marxà a Londres, on també fou aplaudit amb entusiasme. Ernst es distingia per la seva brillantor i elegància, la seva perfecció en el mecanisme i la poesia que sabia imprimir al cant.
Aquest artista deixà escrites les següents composicions:
* Dos nocturns per a violí i orquestra;
* una Elegia per a violí i piano;
* Una fantasia sobre la marxa i la romança dOtello;
* Un concertino en re major;
* Una polonesa de concert amb orquestra;
* Variacions sobre un aire nacional holandès;
* Una fantasia sobre l'òpera Il pirata, una altra sobre Le Prophète, Papageno, rondó sobre un tema de La flauta màgica;
* Una imitació del Carnaval de Venècia, de Paganini;
* Douze Pensées fugitives, fragments per a piano i violí, amb col·laboració amb Heller.
El 1854 casà amb Amélie Lévy. Trencada la seva salut, per prescripció facultativa passà a Niça, on després d'una llarga temporada i morí.

## Biografia

* Enciclopèdia Espasa volum nº. 20, pàg. 528 (ISBN 84-239-4520-0)
# Heinrich Warnke

Heinrich Warnke (Wesselburen (Schleswig-Holstein), 30 d'agost, 1870 - Dresden (Regne de Saxònia), 6 d'agost, 1938), va ser un violoncel·lista germano-estatunidenc.

## Biografia

Fill d'un director musical d'un poble petit. Va rebre la seva formació musical inicial a casa, i als 12 anys va ingressar al Conservatori d'Hamburg a la classe de violoncel d'Albert Gowa. El 1887 es va traslladar a Leipzig, on va millorar les seves habilitats al Conservatori de Leipzig sota la direcció de Julius Klengel i va tocar a l'Orquestra del Gewandhaus. Després va tocar a les orquestres de Baden-Baden (on Rudolf Crasselt fou el seu alumne) i Homburg. El 1897-1905 era solista de l'Orquestra Keim de Munich, des de 1898 també va tocar en un trio de piano amb Felix Weingartner i Richard Rettich.
El 1905 va ser convidat als EUA i va ocupar el càrrec de concertista de violoncel a l'Orquestra Simfònica de Boston; Juntament amb Heinrich Warnke, el seu germà petit Johannes Warnke (1871-1960) també havia arribat a Boston, unint-se a l'orquestra com a segon violoncel. El 1914, Joseph Malkin va substituir Warnke com a director de concert, però Warnke va romandre amb l'orquestra fins al 1918. El 1905-1907 També va tocar com a part amb el "Willy Hess String Quartet". Des de 1920, també actuà com a solista com un dels acompanyants de violoncel de la Metropolitan Opera Orchestra. Va tornar a Alemanya a mitjans dels anys trenta.

## Treballs

* Mazurka, Op.1 per a piano sol.

## Referències

* 1 2 https://soclassiq.com/es/ese_año/Historia_de_la_musica_clásica_%253A_1870_en_la_música_clásica/yy/1870/
* ↑ https://musopen.org/de/music/composer/heinrich-warnke/

## Enllaços externs

* - International Music Score Library Project
# Habitatge a la carretera d'Agramunt, 25 (Cervera)

Habitatge a la carretera d'Agramunt, 25 és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situat a la carretera L-303, dominada per la presència de magatzems de diferents especialitats. Edifici entre mitgeres, de planta rectangular amb tres nivells i coberta de dues aigües amb cerener perpendicular a la façana principal. La façana principal, de parament arrebossat, està definida per tres cossos horitzontals separats per motllures senzilles. La planta baixa està centrada per la porta d'accés a l'habitatge, flanquejada per dues portes més amples d'accés al magatzem. Al primer pis hi ha tres obertures, unides per una balconada de forja. L'espai sota teulada només té una finestra, disposada a l'eix central de la façana. L'edifici es caracteritza per la testera culminada en forma esglaonada.

## Referències

* ↑ «Habitatge a la carretera d'Agramunt, 25». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].