OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riquilda

Riquilda és el nom dels següents personatges:

## Riquildes de Barcelona o vinculades amb aquesta ciutat

* Riquilda de Tolosa (905-955), infanta de Tolosa i comtessa consort de Barcelona (925 -954).
* Riquilda de Barcelona (Vescomtessa de Narbona) (? -962), filla de Guifré II de Barcelona i de Garsenda de Tolosa.
* Riquilda de Barcelona (Vescomtessa de Barcelona) (Barcelona, s. X - Girona, s. XI), filla de Borrell II i Letgarda de Tolosa.

## Altres Riquildes

* Riquilda de Provença, també Riquilda d'Ardenes (Metz, 845 - ?, ca. 910/14), Reina dels Francs, casada amb Carles el Calb.
* Riquilda de Bliesgau o de Metz (Lunéville, ca. 960 – ca. 995), senyora de Lunéville.
* Riquilda d'Hainaut (Mons ~1027 - Messines, Flandes, 1087), comtessa d'Hainaut (1036-1087) i senyora de Beaumont des de 1049.
* Riquilda de Staufen (s. XI - s. XII), filla de Frederic I de Suàbia.
* Riquilda de Polònia (reina de Suècia) (Ryksa Bolesławówna en polonès, 1116 – després del 1156), reina de Suècia i princesa de Minsk.
* Riquilda de Polònia (Wroclaw, Polònia ~1140 - 1185), princesa de Polònia, reina consort de Castella i Lleó, comtessa consort de Provença i comtessa consort de Tolosa.
* Riquilda de Dinamarca (Rikissa Valdemarsdotter en suec); (? -1220), reina consort de Suècia, cònjuge del Rei Eric X, mare del Rei Eric XI, filla de Valdemar I de Dinamarca i Sofia de Polotsk, i germana de Canut VI i Valdemar II de Dinamarca.
# René Lévesque Park

René Lévesque Park (francès: Parc René-Lévesque: Parc René-Lévesque) és un parc urbà dins de Montreal, Quebec, Canadà. És localitzat en el burg de Lachine en un espigó entre el Sant Lawrence River i el final del Lachine Canal. Té una àrea d' aproximadament 140,000 m².

## Història

L'espigó va ser creat l'any 1848 durant l'excavació del canal de Lachine. Un espigó paral·lel, va ser creat el 1883, i és utilitzat com a club de iot.
Hi ha un jardí d'escultura de vint dues escultures fetes per artistes de Quebec en el parc. Les escultures van ser descobertes durant tres simposis d'escultura, el primer va tenir lloc l'any 1985. El jardí d'escultura és part del Lachine Museum.
El parc també presenta un camí de bicicleta, un arborètum i diverses espècie d'ocells.

## Referències

* ↑ Grand répertoire du patrimoine bêti de Montréal : Secteur Le Ber-Le Moyne (francès)
# Mícit

Mícit (grec antic: Μίκυθος, llatí: Micythus), fill de Queros, fou un esclau al servei del tirà Anaxilau de Règion que es va anar guanyant la confiança del seu amo i a la mort d'aquest, l'any 476 aC, el va deixar com a regent dels seus fills fins que arribessin a la majoria d'edat.
Va governar amb saviesa i vigor i va ser estimat pels seus súbdits. Tant Règion com Messana es van mantenir en pau durant el seu govern. Va ajudar els tarentins en la seva guerra contra els iapigis (473 aC), que va acabar amb derrota grega en la qual van morir tres mil soldats de Règion i els fugitius van ser perseguits fins a les portes de la ciutat; tot i aquest desastre el 471 aC, Règion tornava a ser poderosa i va fundar la colònia de Pixunt (anomenada Buxent pels romans).
Hieró I de Siracusa, segurament per enveja, va convidar als dos fills d'Anaxilau a Siracusa, i allí els va demanar que requerissin del seu tutor la sobirania que els pertanyia i apartessin del poder a Mícit, a qui calia demanar comptes de la seva administració. Al seu retorn, Mícit, va abdicar el govern i va retre comptes exactes del seu període (467 aC) i se'n va anar al Peloponnès amb la seva fortuna privada. Es va establir a Tègea, on va residir la resta de la seva vida, segons Heròdot. Pausànias diu que es va distingir pel gran nombre d'estàtues i ofrenes que havia fet a Olímpia.

## Referències

* ↑ Micythus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1083-1084
# Å

«Å» té aquests significats:
* Å (Noruega), petita vila de les illes Lofoten, a Noruega
* Å, símbol de la unitat de longitud, vegeu àngstrom
* Å (lletra), lletra d'alguns alfabets germànics escandinaus i el való
# 2026
## Esdeveniments

* Es compleixen 25 anys de la fundació de Viquipèdia, que fou fundada el 15 de gener de 2001.

### Països Catalans

* Barcelona: Està prevista la finalització de les obres de la Sagrada Família, coincidint amb la data del centenari de la defunció d'Antoni Gaudí i Cornet.
* Barcelona: Capital Mundial de l'Arquitectura.

### Món
## 2026 en la ficció

Metropolis (pel·lícula) està ambientada en un 2026 distòpic.

## Referències

* ↑ barcelona.vivelaciudad.es Arxivat 2008-12-29 a Wayback Machine.Data d'accés: 8-06-2008.
* ↑ 324cat. «Barcelona, escollida capital mundial de l'arquitectura el 2026». CCMA, 28-07-2021. [Consulta: 28 juliol 2021].

## Vegeu també

* Calendari d'esdeveniments
* Taula anual del segle XXI
# Antonio de Alarcón y Ocaña

Antonio de Alarcón y Ocaña (Madrid, 1622 – La Havana, ca. 1663) va ser un noble i militar castellà.
Era fill del secretari de la cort Gabriel de Ocaña y Alarcón i de Margarita de Aibar. Va néixer a Madrid i batejat a la parròquia de San Sebastián el 15 de gener de 1622. De família originàriament madrilenya, en un moment donat Antonio es va traslladar a viure a les Índies, concretament a l'illa de Cuba, allà es va casar amb Catalina Mejía, nascuda a La Havana però filla de pares madrilenys. S'esmenta, altrament, que també va ser capità de l'exèrcit. Entre els seus fills hi ha Gabriel de Alarcón, i Tertra, tots dos ja nascuts a la ciutat de La Havana.
Va testar a La Havana el 16 de setembre de 1663 davant de Cristóbal Valera.

## Referències

* 1 2 3 Lohmann Villena, Guillermo. Los americanos en las órdenes militares (en castellà). Tom I. Madrid: CSIC, 1993, p. 15-16.
* ↑ Contreras, Remedios. Fondos americanistas de la Colección Salazar y Castro: catálogo (en castellà). Madrid: Reial Acadèmia de la Història, 1979, p. 39.
* ↑ Santa Cruz y Mallen, Francisco. Historia de familias cubanas (en castellà). La Habana: Editorial Hércules, 1940, p. 38.
# Grote Nete

El Grote Nete (= Nete Major) és un dels dos rius font del Nete a Bèlgica. Naix al nord-est de Hechtel, un nucli de Hechtel-Eksel a la província de Limburg i en confluir a la ciutat de Lier amb el Kleine Nete (Nete Menor) forma el Nete, un afluent del Rupel de la conca de l'Escalda. Té una llargada d'uns 44 quilòmetres.
Al segle xx, la construcció de dics massa alts i la reducció del riu a la seva funció de desguàs, el mantell freàtic va baixar, les ribes es van assecar i la flora i fauna es van apobrir en conseqüència. Des de 2012 es prepara un projecte de renaturalització d'uns trenta quilòmetres de la vall del riu entre Nijlen i Heist-op-den-Berg. Un dels aspectes és tornar al llit natural, alentir el cabal i recrear zones inundables a les seves ribes. A més es crearan passos de peix per als peixos migratoris.
En zones sense risc, es van baixar els dics primaris, i si cal es construiràn dics segondaris al limit de la zona inundable. Això contribueix a crear un riu viu amb rics biòtops i redueix el risc d'aiguades avall. Es van recrear estanys naturals per fomentar l'arribada de fauna hidròfila: sabaters (Gerris lacustris), Coenagrion i altres odonats, i en una segona fase granotes i gripaus. El retorn ribes planes a pendent suau ha d'estimular el retorn de la flora riberenca amb canya i altres plantes on li agrada als ocells aquàtics niar.
Els boscs en la zona a l'entorn del Steenkensbeek i l'aiguabarreig amb el Grote Nete és un paisatge protegit. Contràriament al Nete, aquest petit afluent ha mantingut el curs meandrós natural.

## Afluents

* Wimp (Herenthout)
* Molse Nete
* Steenkensbeek (Houtvenne)
* Grote Laak

## Referències

* 1 2 Dauwe, 2012, p. 5.
* ↑ Provoost, Bert «Voeten droog rond Grote Nete dankzij Sigmaplan» (en neerlandès). Gazet van Antwerpen, 28-06-2012.
* ↑ «Aanleg van twee poelen vol natuurlijke rijkdom in de vallei van de Grote Nete» (en neerlandès). Sigmaplan. De Vlaamse Waterweg nv, 06-02-2015. [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ Michielsen, Jasmine. «De Grote Nete en Herenbossen» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed, 04-09-2012. [Consulta: 23 agost 2023].

## Bibliografia

* «Vallei van de Grote Nete» (en neerlandès). Sigmaplan. [Consulta: 12 febrer 2017].
* Dauwe, Wim. Welkom bij het Sigmaproject Vallei van de Grote Nete (en neerlandès). Anvers: Waterwegen en Zeekanaal, juny del 2012, p. 16. Arxivat 2016-04-03 a Wayback Machine.
# Riqui Sabatés

Riqui Sabatés (Barcelona, 1955 - 30 de maig de 2021) va ser un guitarrista català.
Format al Taller de Músics, a l'Institut Català de Noves Professions (INCANOP) i a l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC), va tocar per l'Orquestra Mondragón, l'Orquestra Marisol i, posteriorment amb la cantant Big Mama amb qui va formar la Big Mama & Riqui Sabatés Blues Band.
També havia acompanyat artistes com Rocío Jurado, Lolita Flores, Raphael, Koniec, Agustí Fernández i Pau Riba. Va formar part de l'anomenada "Ona Laietana", vinculada al blues i al jazz barceloní.

## Discografia

* Big Mama Montse Taller de Músics All Stars – 25th Aniversari (2013)
* Riqui Sabatés – Sis Milions i un dia (2001)
* Riqui Sabatés y los Obstinados – Perdidos en el Blues (1988)
* Kràmpack – B.S.O. (2000)
* Pepe Motos – Y así lo siento yo (2000)
* Big Band de Bellaterra – Don’t git Sassy (1998)
* Pau Riba + BETM – De Riba a Riba (1993)
* Errol Woiski – Tots els colors del blues (1993)
* Agustí Fernández + BETM – Aura (1992)
* Relata Refereo – Barcelona Forever (1992)
* Koniec + BETM – Ad Livingstone (1991)
* The one’n’ only blues band – The One (1989)
* Armónica Zumel Band – Estrato Blues (1988)
* Suc Electrònic – L’home reanimat (1982)
* Mirasol Colores – Línea V (1979)
* Canet Rock – Canet Rock-directe (1977)
* Jordi Sabatés & Tete Montoliu – Tot l'enyor del demà (1976)
* Jordi Sabatés – Ocells del més enllà (1975)
* Jordi Sabatés – Jarka (1971)

## Referències

* 1 2 3 «Mor el guitarrista Riqui Sabatés». NacióDigital, 30-05-2021. [Consulta: 4 octubre 2021].
* ↑ «Riqui Sabatés». [Consulta: 4 octubre 2021].
# REN21

REN21 (Renewable Energy Policy Network for the 21st Century), és una organització que assisteix i dona suport a l'intercanvi d'informació i a l'actuació mitjançant directives d'energies renovables, amb la fi de promoure el ràpid creixement d'aquestes tecnologies en països en vies de desenvolupament i economies industrialitzades.
La xarxa fou llançada formalment el juny de 2005 a Copenhague, com a resultat de les discussions mantingudes durant l'any previ en el si de la Conferència Internacional per les Energies Renovables a Bonn, Alemanya, durant l'any 2004. El seu secretariat opera des de les oficines de París i és proveït pel Programa de les Nacions Unides per al Medi Ambient i el Deutsche Gesellschaft für Technische Zusammenarbeit (Cooperació Tècnica Alemanya), en col·laboració amb l'Agència Internacional de l'Energia.
El REN21 ha produït una quantitat d'informes reconeguts internacionalment sobre directives d'energia i desenvolupament del mercat de les renovables, publicant anualment el Global Status Report of Renewables. Des de 2005, el REN21 és editor de l'Informe Global de l'Estatus de les Renovables, editat anualment, amb Eric Martinot i Janet Sawin com a autors principals.

## Enllaços externs

* Pàgina principal del REN21

## Referències

* ↑ «Renewables 2005 Global Status Report.». Washington, DC: Worldwatch Institute.: REN21 Renewable Energy Policy Network.. Arxivat de l'original el 2011-05-27. [Consulta: 16 octubre 2011].
* ↑ Larsen, Hans; Petersen, Leif Sønderberg. «Risø Energy Report 5. Renewable energy for power and transport» (en anglès) p. 15. Risø National Laboratory, 2006. Arxivat de l'original el 2012-02-24. [Consulta: 16 octubre 2011].
* ↑ Hirschl, Bernd. DUV. Erneuerbare Energien-politik: Eine Multi-level Policy Analyse mit Fokus auf den deutschen Strommarkt, 2007, p. 532–536. ISBN 9783835070240.
* ↑ «Publicacions». Arxivat de l'original el 2012-01-19. [Consulta: 16 octubre 2011].
* ↑ REN21 (2010). Renewables 2010 Global Status Report Arxivat 2012-04-16 a Wayback Machine. p. 4.
# Resolució 2252 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2252 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 15 de desembre de 2015. El Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides al Sudan del Sud (UNMISS) fins al final de juliol de 2016, i va augmentar el nombre de soldats i agents a 13.000 i 2.001, respectivament.
La resolució fou aprovada amb 13 vots a favor i les abstencions de Rússia i Veneçuela, qui argumentaren que estaven en contra de la interferència en el Tribunal de la Unió Africana per jutjar els autors de violacions dels drets humans, amenaçar les sancions i desplegar avions no tripulats.

## Contingut

Malgrat la treva acordada el gener de 2014 i l'acord signat a l'agost, encara hi havia combats i el govern de transició d'unitat nacional encara no estava establert. Es va instar a les dues parts a iniciar un diàleg nacional per aconseguir la pau, la reconciliació i la bona governança.
Mentrestant, els habitants del Sudan del Sud continuaven patint una profunda crisi humanitària. Es van cometre tota mena de crims de guerra i violacions dels drets humans, es va predir l'odi i predicar violència contra un determinat grup de població. Mentrestant, ja hi havia 2.4 milions de refugiats.
El mandat de la UNMISS es va ampliar fins al 31 de juliol de 2016. El nombre de tropes es va incrementar a 13.000 efectius, 2.001 agents i 78 guàrdies. El mandat ha estat adaptat i ara també ha inclòs la planificació i implementació dels acords de seguretat acordats i l'assistència en la redacció d'una nova constitució. A més calia patrullar més en àrees de risc. Es va demanar al Secretari General que preparés un pla per a la UNMISS a mitjan gener per tractar millor la violència fora de control a la capital, Juba.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends mandate of UN mission in South Sudan until july 2016, deciding also to boost force, police levels», 15-12-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Natació als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - 440 iardes lliures

La prova de les 440 iardes lliures fou una de les que formà part del programa de natació que es disputà als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904.
Aquesta era la primera vegada que es duia a terme aquesta prova dins el programa dels Jocs Olímpics, i l'única en què la iarda s'emprà com a mesura. La distància, uns 402 metres, fou lleugerament superior als 400 metres que es començaran a disputar a partir dels següents Jocs Olímpics.
Hi van prendre part 4 nedadors procedents de 2 països.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Charles Daniels (USA) | Francis Gailey (USA) | Otto Wahle (AUT) |

## Resultats

| Posició | Nom | Temps |
| | Charles Daniels (USA) | 6' 16.2" |
| | Francis Gailey (USA) | 6' 22.0" |
| | Otto Wahle (AUT) | 6' 39.0" |
| 4. | Leo Goodwin (USA) | |

## Referències

* De Wael, Herman. «Herman's Full Olympians», 2000. [Consulta: 25 agost 2012].
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. Arxivat de l'original el 2009-02-16. [Consulta: 25 agost 2012]. (polonès)
# Abigail Marcet Diánez

Abigail Marcet Diánez (Valladolid, 4 de juliol de 1975), coneguda també com a Abigail, és una cantautora espanyola.
Pertanyia a una família d'actors i músics ambulants, i el seu avi era cantaor de flamenc. L'any 2000 publica el seu primer disc, Una parte de mí, amb Sony Music. En 2001, la seva cançó Gitano, co-escrita amb Arturo Pérez-Reverte i part de la banda sonora de la pel·lícula homònima, li va valer el Premi de la Música a l'Autor Revelació, i la nominació a Millor Cançó Original en la XV edició dels Premis Goya.

## Discografia

* Una parte de mí (Sony Music, 2000)
* Alma enamorada (Sony Music, 2002)
* Mi estrella (Sony Music, 2004)
* Cuatro (Free Music Production, 2007)

## Referències

* ↑ Abigail: "La grandeza de la música está en los conciertos porque un disco lo hace cualquiera", Europa Press, 30 d'abril de 2007
* ↑ Gitano al web dels Goya

## Enllaços externs

* Biografia a Lahiguera.net
# August Macke

August Macke (Meschede, Alemanya, 3 de gener, 1887 – 26 de setembre, 1914) fou un dels principals membres del grup expressionista alemany Der Blaue Reiter (El Genet Blau). Visqué durant un període especialment innovador de l'art alemany, en què es desenvolupà l'expressionisme i tingué lloc l'arribada dels successius moviments d'avantguarda que apareixien a la resta d'Europa. Com a autèntic artista de la seva època, Macke va saber com integrar en la seva pintura aquells elements que més li interessaven de les avantguardes.
Va néixer a Meschede, Rin del Nord-Westfàlia, Alemanya. El seu pare, August Friedrich Hermann Macke (1845-1904), era contractista immobiliari, i la seva mare, Maria Florentine, nascuda Adolph, (1848-1922), provenia d'una família camperola de la regió de Sauerland. La família visqué a la Brüsseler Straße fins que August tingué 13 anys. Després visqué la major part de la seva vida creativa a Bonn amb l'excepció d'alguns períodes que passà al llac de Thun (Suïssa) i alguns viatges a París, Itàlia, Països Baixos i Tunis. A París, on arribà per primer cop el 1907, Macke prengué contacte amb la feina dels impressionistes. El 1910, mitjançant el seu amic Franz Marc, coneix Kandinski i durant una època compartí l'estètica no objectiva i els interessos simbòlics i místics de Der Blaue Reiter.
La trobada de Macke amb Robert Delaunay a París el 1912 li va suposar una revelació. El cubisme cromàtic de Delaunay, anomenat orfisme per Guillaume Apollinaire, influí definitivament en l'art de Macke a partir d'aquell moment. Els seus Aparadors de botigues poden ser considerats com una interpretació personal de les Finestres de Delaunay, combinades amb les imatges futuristes que veié a Itàlia. L'ambient exòtic de Tunis, que Macke visità amb Paul Klee i Louis Moilliet el 1914, fou fonamental en l'aproximació a la llum de la seva etapa final, en la qual creà una sèrie de treballs que es consideren actualment obres mestres. Macke va morir el setembre de 1914 en el front de la I Guerra mundial, quedant també la seva carrera interrompuda bruscament.
* Autoretrat amb barret, 1909
* Retrat de la dona de l'artista amb barret, 1909
* Indis, 1911
* El nostre jardí amb Rabatte florits, 1911
* Ballet rus, 1912
* Dama amb jaqueta verda, 1913
* Dos homes amb dona, 1913
* Aparador de moda, 1913

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.49. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].

## Enllaços externs

* La casa d'August Macke a Bonn (de).
# Robert Alidosi

Robert Alidosi (italià: Roberto Alidosi) fou senyor i vicari pontifici d'Imola per breu pontifícia del 29 de desembre de 1350. El 1356 fou capità de l'exèrcit del Papa. Va morir a Imola el 29 de novembre de 1362. Es va casar amb Michelina (anomenada Melchina) Malatesta, filla de Malatesta III Malatesta, senyor de Pesaro, i en segones noces amb Giacoma Pepoli, filla de Zerra Pepoli, comte de Castiglione de la casa dels senyors de Bolonya, i fou pare d'Azzo Alidosi i Bertrando Alidosi, i del bisbe Litto Alidosi, el bisbe Guillem Alidosi, i el senyor Lippo Alidosi, entre d'altres (catorze en total).
# RELOAD

L' editor RELOAD (sigla de Reusable eLearning Object Authoring and Delivery) és un programa informàtic que permet crear de forma amigable paquets amb contingut educatiu i guardar-los en format SCORM i IMS. Es distribueix sota la llicència MIT (open source) des de la web del projecte, és multiplataforma, necessita una màquina virtual Java i té un paquet d'idioma en català. A més de Reload Editor existeix Reload Player que permet testar els paquets creats amb l'editor sense la necessitat d'un LMS (learning management system).

## Referències

* ↑ http://www.reload.ac.uk Arxivat 2006-11-23 a Wayback Machine.
* ↑ Darder Negre, Sebastià. «El joc del TERCETI : una unitat didàctica multimèdia sobre GNU/LINUX amb suport DVB-MHP i SCORM.». TFC. Universitat Oberta de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2015].
# Resolució 2256 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2256 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 22 de desembre de 2015. El Consell va ampliar els mandats de disset jutges del Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia i Serge Brammertz també va ser renovat com a fiscal. Fou aprovada per catorze vots a favor i l'abstenció de Rússia, que va manifestar que estava satisfet amb els retards i per la manca de mesures preses al respecte.

## Contingut

El 2010 la Resolució 1966 havia estipulat que el Tribunal de Iugoslàvia havia d'acabar a el 31 de desembre de 2014 i s'aprovaria el nou Mecanisme Residual per Tribunals Internacionals, però el treball continuava endarrerit.
Els següents magistrats permanents i ad litem van veure prorrogar el seu mandat fins a una determinada data o fins a l'expiració dels seus casos actuals:
Fins al 31 de març de 2016
* Jean-Claude Antonetti
* Melville Baird
* O-Gon Kwon
* Flavia Lattanzi
* Howard Morrison
* Mandiaye Niang
Fins al 30 de juny de 2016
* Koffi Kumelio Afande
Fins al 31 d'octubre de 2016
* Burton Hall
* Guy Delvoie
* Antoine Kesia-Mbe Mindua
Fins al 31 de desembre de 2016
* Carmel Agius
* Liu Daqun
* Christoph Flügge
* Theodor Meron
* Bakone Justice Moloto
* Alphons Orie
* Fausto Pocar
El mandat de Serge Brammertz com a fiscal també es va estendre fins al 31 de desembre de 2016.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends 17 judges' terms of office at ICTY», 22-12-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Mücver

Mücver és un plat tradicional de la cuina turca on l'ingredient bàsic és el carabassó (ratllat i fregit). Els altres ingredients són: ous remanats, cebolli, un got de farina de blat, julivert, una mica d'anet, sal i pebre. Algunes receptes inclouen també llavors de sèsam o formatge. Aquest plat es pot menjar amb iogurt com acompanyament o amb te turc a l'esmorzar.
Un crític de gastrononomia en Washington D.C. qualifica mücver com un plat addictiu.

## Vegeu també

* Flor de carbassera
* Kabak kalye
* Karışık kızartma
* Yumurtalı ekmek

## Referències

* ↑ Yasemin Dagdelen. Turkish Cuisine - Starters. epubli, 21 desembre 2014, p. 25–. ISBN 978-3-7375-2416-2.
* ↑ Aegean Recipes, Vegetarian Dishes. Nur Roy, p. 75–. ISBN 978-0-9834186-0-3.
* ↑ M. Ömür Akkor. Practical Recipes in Turkish Cuisine. Işık Yayıncılık Ticaret, 12 setembre 2014, p. 52–. ISBN 978-1-935295-62-4.
* ↑ Lim T. K.. Edible Medicinal And Non-Medicinal Plants: Volume 2, Fruits. Springer Science & Business Media, 1 febrer 2012, p. 283–. ISBN 978-94-007-1763-3.
* ↑ http://dcist.com/2015/05/first_look_ankara.php Arxivat 2015-05-24 a Wayback Machine.
# Àcid indol-3- butíric

L'àcid indol-3-butíric (en anglès:Indole-3-butyric_acid:IBA) és un àcid carboxílic amb la fórmula química C$_1$₂H$_1$₃NO₂.
Es presenta en la forma d'un sòlid cristal·lí de color groc pàl·lid. La seva auxina sintètica es pot utilitzar en floricultura i en la reproducció de plantes per esqueix. És un dels components principals dels productes comercials utilitzats per facilitar l'arrelament dels esqueixos.
Anteriorment es creia que aquest compost químic era estrictament sintètic, tanmateix s'ha comprovat que es troba de manera natural en les fulles i llavors del moresc i altres plantes. També es pot extreure dels salzes (Salixspp).

## Referències

* ↑ Plantilla:Cite article
* ↑ William G. Hopkins. Introduction to plant physiology. Wiley, 1999. ISBN 978-0-471-19281-7.