OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reial cèdula

Una reial cèdula era una mena d'ordre expedida pel sobirans de la Monarquia Espanyola entre els segles XV i xix. El seu contingut resolia algun conflicte de rellevància jurídica, establia alguna pauta de conducta legal, creava alguna institució, nomenava algun càrrec reial, atorgava un dret personal o col·lectiu o ordenava alguna acció concreta.
Existien dues variants fonamentals: les reials cèdules d'ofici, que es derivaven de la mateixa funció administrativa, que iniciaven amb el nom -si era personalitzada- o amb els càrrecs o títols de les persones a qui s'adreçava. Les altres reals cèdules eren atorgades igualment pel rei, però a petició de part i començaven esmentant l'assumpte de la sol·licitud i al sol·licitant.
Usada principalment en els dominis espanyols d'ultramar (Regnes castellans d'Índies i Filipines), amb assessorament en la majoria dels casos del Consell d'Índies.

## Vegeu també

* Pragmàtica (dret)
* Pragmàtica sanció
* Reial decret

## Enllaços externs

* Real Cédula de 1789 "para el comercio de Negros"
* Documentos en el Archivo General de Puerto Rico Arxivat 2007-10-18 a Wayback Machine.
* Real Cédula del 8 de setiembre de 1777 Arxivat 2012-04-21 a Wayback Machine.
# Distribució de Soliton

Una distribució de Soliton és un tipus de distribució de probabilitat discreta que sorgeix en la teoria dels codis de correcció d'esborrat, que utilitzen la redundància d'informació per compensar els errors de transmissió que es manifesten com a dades que falten (esborrades). Un article de Luby va introduir dues formes d'aquestes distribucions, la distribució de Soliton ideal i la distribució de solitons robusta.

## Distribució ideal

La distribució de Soliton ideal és una distribució de probabilitat sobre els nombres enters d'1 a K, on K és l'únic paràmetre de la distribució. La funció de massa de probabilitat ve donada per
       $p(1)={\frac {1}{K}},$
       $p(i)={\frac {1}{i(i-1)}}\qquad (i=2,3,\dots ,K).\,$

## Distribució robusta

La forma robusta de distribució es defineix afegint un conjunt addicional de valors t(i) als elements de funció de massa de la distribució de solitons ideals i després normalitzant-se de manera que els valors sumin 1. El conjunt addicional de valors, t(i), es defineix en termes d'un paràmetre addicional de valor real δ (que s'interpreta com una probabilitat de fallada) i c, un paràmetre constant. Definiu R com R = c ln (K / δ ) √K . Aleshores, els valors afegits a p (i ), abans de la normalització final, són
    $t(i)={\frac {R}{iK}},\qquad \qquad (i=1,2,\dots ,K/R-1),\,$
    $t(i)={\frac {R\ln(R/\delta )}{K}},\qquad (i=K/R),\,$
    $t(i)=0,\qquad \qquad (i=K/R+1,\dots ,K).\,$
Si bé la distribució de solitons ideal té un mode (o espiga) a 2, l'efecte del component addicional a la distribució robusta és afegir un pic addicional al valor K/R.

## Referències

* ↑ «Robust Soliton Distribution» (en anglès). https://www.statisticshowto.com.+[Consulta: 9 juliol 2023].
* 1 2 Tirronen, Tuomas «Optimal Degree Distributions for LT Codes in Small Cases». Networking Laboratory, vol. 11, 2005, pàg. 2-10.
* ↑ «Soliton Distribution» (en anglès). https://github.com,+25-03-2019.+[Consulta: 9 juliol 2023].
# Scipione Ammirato

Scipione Ammirato (Lecce, Pulla 1531 - Florència, 1601), va ser un historiador, funcionari públic, filòsof polític i escriptor italià.
Scipione Ammirato seguí la carrera eclesiàstica, i com a historiògraf de la cort de Cosme I de Mèdici escriví la monumental obra Istorie Fiorentine (1600-41), seguint un mètode analític i documental. Cal notar també, d’entre les seves obres, els Opuscoli, recollits i publicats entre el 1637 i el 1642, i Discorsi sopra Cornelio Tacito (1574), obra política, influïda per les idees de la Contrareforma.

## Referències

* 1 2 Watt, Robert. Bibliotheca Britannica; Or, A General Index to British and Foreign - Volum 1, 1824, p. 27g [Consulta: 13 gener 2022].
# Drimea

Drimea (grec antic: Δρυμαία, llatí: Drymaea), també Drimos (grec antic: Δρύμος) era una antiga ciutat de la Fòcida, a la frontera amb la Dòrida; Titus Livi l'inclou a la Dòrida.
Va ser una de les ciutats focídies destruïda per Xerxes l'any 480 aC durant les guerres mèdiques. Segons Pausànias, es trobava a 80 estadis de la ciutat d'Amficlea, però sembla un error, car Drimea es trobaria en realitat només a 35 estadis d'Amficlea. La ciutat tenia un temple dedicat a Demèter, amb una estàtua de la deessa en pedra que la representava dreta, en honor de la qual es feia un festival anyal conegut com les Tesmofòries.
La llegenda diu que el seu nom antic era Nauboleis (Ναυβολεῖς), nom derivat de Nàubol, un heroi focidi, pare d'Ífit, segons diu Homer. Les seves ruïnes són a mig camí entre les actuals Kamáres i Glúnista. Les ruïnes de l'acròpoli, de forma circular, són al cim d'un turó. De la ciutat en parlen, a més de Titus Livi i de Pausànias, Heròdot, Plini el Vell i Esteve de Bizanci.

## Notes

* ↑ segons Heròdot

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Drymaea». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 16 abril 2021].
# Coutarnoux

Coutarnoux és un municipi francès, situat al departament del Yonne i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 101 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Coutarnoux era de 101 persones. Hi havia 44 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 83 habitatges, 47 eren l'habitatge principal de la família, 27 eren segones residències i 9 estaven desocupats. 81 eren cases i 1 era un apartament. Dels 47 habitatges principals, 39 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 9 en tenien tres, 18 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 38 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 25 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Coutarnoux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 12 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 73 persones, 51 eren actives i 22 eren inactives. De les 51 persones actives 46 estaven ocupades (26 homes i 20 dones) i 5 estaven aturades (3 homes i 2 dones). De les 22 persones inactives 14 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Coutarnoux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Coutarnoux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Anatasa

L'anatasa és un mineral de la classe dels òxids que rep el seu nom del grec anatasis (estirat). Correspon a la forma de cristal·lització octaèdrica de l'òxid de titani(IV) o diòxid de titani (TiO₂), motiu pel qual també és coneguda com a octaedrita. És una de les cinc maneres en què es pot trobar aquest òxid. És un mineral polimorf de l'akaogiïta, la brookita, el rútil i la riesita.

## Propietats

L'anatasa pot tenir colors molt variats, que van des del marró groguenc fins a l'anyil i negre. La seva ratlla és clara, de color blanc o blanc-groguenc. Com a principals impureses pot contenir ferro, estany, vanadi i niobi. És insoluble en àcids, per la qual cosa es pot netejar amb àcids diluïts. És infusible i quan s'escalfa per sobre de 915 °C es transforma en rútil (una altra forma mineral de TiO₂), el que comporta un augment de la seva densitat fins a 4,1 g/cm³.
Cristal·litza en el sistema tetragonal. Encara que el grau de simetria sigui el mateix que pel rútil, no hi ha cap relació entre els angles interfacials dels dos minerals, excepte a la zona del prisma. La piràmide habitual de l'anatasa, paral·lela a les cares que tenen exfoliació perfecta, presenta un angle sobre la vora polar de 82° 9′, molt més gran que el corresponent angle del rútil (56° 52½'). L'anatasa presenta dos tipus d'hàbits cristal·lins. El més comú consisteix en dobles piràmides agudes simples i brillantor acerada. El segon tipus es caracteritza per l'existència de nombroses cares piramidals, acostumant a ser més planes i de vegades prismàtiques. Aquests cristalls tenen un aspecte molt similar als de xenotima i, de fet, durant molt de temps es va pensar que pertanyien a aquesta espècie.

## Formació i jaciments

En general l'anatasa és un mineral secundari, provinent d'altres minerals portadors de titani. Es pot trobar en filons alpins, en roques ígnies i metamòrfiques, així com en pegmatites. De la mateixa manera, és un mineral detrític comú. Entre els principals jaciments cal destacar els existents als Alps, a la vall de Binn (Suïssa) i en el Rauris (Àustria). També hi ha diversos dipòsits en l'estat de Mines Gerais (Brasil). Els cristalls similars als de la xenotima abunden a Bourg-d'Oisans (Rhône-Alpes, França), jaciment tipus de l'anatasa, on es troben associats a cristall de roca, feldespat i axinita en esquerdes de granits i miques-esquistos.
Als territoris de parla catalana se n'ha trobar a la província de Lleida, concretament a les localitats deVielha e Mijaran (Vall d'Aran), Espot (Pallars Sobirà) i, més recentment, a Arsèguel (Alt Urgell). També a Catalunya se'n troba a Sant Jaume d'Enveja (Montsià, Tarragona). A la Catalunya Nord trobem anatasa a Corneilla-la-Rivière, a Port-Barcarès (Le Barcarès), a Saint-Féliu-d'Avall, a Santa Maria la Mar i a Torrelles de la Salanca.

## Referències

* 1 2 «Anatase» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 febrer 2014].
* ↑ «Anatase Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 6 febrer 2014].
* ↑ «Anatase» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 1 d’agost 2012. [Consulta: 6 febrer 2014].
* ↑ Font, Joan «Zircó, brookita i anatasa d'Arsèguel, Alt Urgell, Lleida». Infominer, 67, 2016, pàg. 4.
# Divine (Pel·lícula)

Divine és una pel·lícula musical francesa dirigida per Dominique Delouche, estrenada el 1975.

## Argument

Un jove s'enamora d'una estrella de la pantalla, per desesperació de la seva promesa...

## Repartiment

* Danielle Darrieux: Marion Renoir
* Jean Le Poulain: Bobovitch
* Martine Couture: Antonia
* Richard Fontana: Olivier
* Georgette Plana: Gigi

## Referències

* ↑ Dureau, Christian. Danielle Darrieux : 80 ans de carrière. París: D. Carpentier, 2011. ISBN 978-2-84167-741-2.
* ↑ Tulard, Jean. Guide des films. Nouv. éd. París: R. Laffont, 2005. ISBN 2-221-10451-X.
Viccionari
# Serranus tortugarum

Serranus tortugarum és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de Florida (Estats Units), Bahames, Hondures i les illes Verges.

## Referències

* ↑ Cuvier G., 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R. i G.C. Ray, 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Die Spinne

Die Spinne (L'Aranya, en alemany) va ser una organització creada a partir de la derrota del III Reich. Els seus objectius van ser, primer, l'evacuació dels dirigents nazis a destinacions considerades segurs i en les quals s'havia organitzat la seva recepció (l'Argentina, Espanya, Egipte, etc.) per tal de lliurar-los de les represàlies i de les conseqüències relacionades amb els seus crims durant l'Holocaust, i, posteriorment, la reorganització mundial del moviment nazi, objectius que compartia amb altres tipus d'organitzacions clandestines, com ara l'ODESSA, creada per antics membres de les SS.
Aquestes organitzacions es van encarregar d'amagar importants quantitats de diners, i de confeccionar tota mena de documents falss (passaports, salvoconduits, etc.) per tal de facilitar la fugida i posterior entaforament dels de los criminals de guerra nazis, en això que es coneix com la ruta dels Monesteris (ruta la qual va rebre aquest malnom per la implicació de l'Església Catòlica, sobretot de sacerdots de l'orde dels franciscans, i fins i tot bisbes, com va ser el cas d'Alois Hudal).

## Referències

* 1 2 Senghor, Léopol; y otros. «La internacional del neonazismo». A: Los racismos políticos (en castellà). Barcelona: Nova Terra, 1968, p. 155/173.
* ↑ Moyano, Antonio Luis. Neonazis: La seduccion de la svástica (en castellà). Madrid: Ediciones Nowtilus S.L, 2005, p. 65/66. ISBN 8497632001.
* ↑ «Odessa» (en anglès). Jewish Virtual Library. Estats Units: American-Israeli Cooperative Enterprise.
# Amir Ghunaxirin

Amir Ghunaxirin (+ 1436) fou un alt funcionari timúrida que fou governador de Kirman del 1417 fins a la seva mort el 1436. El seu origen és desconegut ja que el seu nom es sànscrit però ell mateix era unmusulmà devot. Tot i la seva importància, el fet que va deixar nombrosos fills que van estar actius després de la serva mort, i el llibre de història Jamiq al-tawarikh-i Hassani escrit per un membre del diwan del seu fill i successor, no consta cap indicació del seu parentiu, excepte un germà (esmentat al Mujmal-i fasihi) del que tampoc no s'indica cap origen.
Se l'esmenta per primer cop el 1407/1408 actuant com a missatger entre Xah Rukh i Khalil Sultan. Va formar part del comandament militar timúrida en els següents anys. El 1416 va participar en la campanya de Xah Rukh contra Sultan Uways de Kirman i en quedar pacificada la província fou nomenat governador. La zona enfrontava una situació economica molt difícil, amb una fam horrible, que va requerir la intervenció del sayyid Zain al-Din per redreçar la situació.
Poques coses se saben de les seves activitats com a governador del Kirman, però si que es pot comprovar que la província va perdre gairebé tota la seva independència fiscal. Disposava d'un exèrcit provincial que a la seva mort va passar als seus fills. El 1436, Xahr Rukh va enviar un destacament dirigit per Khoja Malik Simnani, Jalal al-Din Xaqmaq Xami i Amir Ghunaxirin per donar suport a un protegit com a rei d'Hormuz.
A la seva mort el 1436 el van succeir en el càrrec els seus fills, principalment Hajji Muhammad (mort en combat el 1450) que després va deixar el càrrec per ser el principal conseller de Sultan Muhammad, revoltat el 1446. Hajji Muhammad ibn Ghunashirin embla que no fouy molt competent com a governador i que se li va designar a Pir Ahmad Khwafi con adjunt però tot i així es va dedicar habitualment a les exaccions sobre la població i altres oficials del govern no van tenir prou força per aturar-lo.

## Bibliografia

* Power, Politics and Religion in Timurid Iran, per Beatrice Forbes Manz, Cambridge University Press, 2007
# Messier 49

Messier 49 (M49 o NGC 4472) és una galàxia el·líptica, de tipus E4 en la seqüència de Hubble, situada a la constel·lació de la Verge. Va ser descoberta per Charles Messier al febrer de 1771.
M49 és una de les galàxies més brillants del cúmul de la verge amb una magnitud aparent de 8,5, la seva magnitud conjunta en banda B (filtre blau) és igual a la 10.2. Està situada a una distància d'aproximadament 60 milions d'anys llum. Es tracta d'una de les galàxies el·líptiques gegants del cúmul de la verge (juntament amb M60 i M87). Té una extensió de 9x7,5 minuts d'arc que correspon a un el·lipsoide amb una projecció de l'eix major propera als 160.000 anys llum, un veritable el·lipsoide gegantí.
Una probable supernova, 1969Q (magnitud aparent +13), va ser observada al juny de 1969. A més, M49, podria tenir dues galàxies satèl·lits NGC4465 i NGC 4467.

## Referències

* 1 2 3 «NASA/IPAC Extragalactic Database». [Consulta: 9 novembre 2017].
* ↑ Chengze Liu «The GALEX Ultraviolet Virgo Cluster Survey (GUViCS) III. The ultraviolet source catalogs» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-09-2014, pàg. 124–124. DOI: 10.1051/0004-6361/201322511.
* 1 2 3 4 «Messier 49». [Consulta: 9 novembre 2017].
* 1 2 R. Brent Tully «Cosmicflows-3» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 03-08-2016, pàg. 50. DOI: 10.3847/0004-6256/152/2/50.
* 1 2 Afirmat a: The SDSS Photometric Catalog, Release 7. Autor: Jennifer K. Adelman-McCarthy. Pàgina: 0. Data de publicació: 2009.
* 1 2 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 01-02-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.

## Enllaços externs

* SEDS (anglès)
* Dades astronòmiques SIMBAD (anglès)
# Resolució 1231 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1231 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 12 de març de 1999. Després de recordar les resolucions 1181 (1998) i 1220 (1999) sobre la situació a Sierra Leone, el Consell va prorrogar el mandat de la Missió d'Observació de les Nacions Unides a Sierra Leone (UNOMSIL) fins al 13 de juny de 1999.
La resolució va començar expressant preocupació per la fràgil situació a Sierra Leone i va expressar el compromís de tots els països cap a la sobirania i la integritat territorial del país.
El Consell de Seguretat va acollir amb beneplàcit la intenció del secretari general Kofi Annan de restablir la UNOMSIL a la capital Freetown i augmentar el nombre actual d'observadors militars i de personal de drets humans. Va condemnar les atrocitats i violacions del dret internacional humanitari comeses contra la població per part dels rebels, especialment contra dones i nens i incloent l'ús de l'ús militar dels nens soldats, i exigí portar els responsables davant la justícia. Es va demanar a les parts que respectessin els drets humans i la neutralitat dels treballadors humanitaris.
Hi havia preocupació pel suport que s'havia ofert als rebels a través d'armes i mercenaris a través de la veïna Libèria. Va reconèixer una carta del president de Libèria Charles Taylor sobre l'acció que havia pres per reduir la participació dels nacionals liberians a Sierra Leone. En aquest sentit, es va demanar a la Comunitat Econòmica dels Estats d'Àfrica Occidental que considerés un desplegament del Grup de Monitorització de la Comunitat Econòmica dels Estats d'Àfrica Occidental (ECOMOG) i del personal de les Nacions Unides a la frontera entre Libèria i Sierra Leone. Es va demanar a tots els estats que observessin l'embargament d'armes imposat contra Sierra Leone a la Resolució 1171 (1998).
Finalment, el secretari general havia d'informar sobre la situació abans del 5 de juny de 1999 amb recomanacions sobre el futur desplegament de la UNOMSIL.

## Referències

* ↑ «Security Council extends Sierra Leone mission until 13 June, commends West African peacekeeping force». United Nations, 11-03-1999.
* 1 2 Hilaire, Max. United Nations law and the Security Council. Ashgate Publishing, Ltd, 2005, p. 108. ISBN 978-0-7546-4489-7.
* ↑ Haye, Eve La. War crimes in internal armed conflicts. Cambridge University Press, 2008, p. 295. ISBN 978-0-521-86073-4.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Guerra Civil de Sierra Leone
* Història de Sierra Leone

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Divine Enfant

Divine Enfant és una pel·lícula francesa dirigida, escrita i protagonitzada per Jean-Pierre Mocky, estrenada el 1989.

## Sinopsi

Una nena de 6 anys, Sarah, fuig del seu orfenat. No vol separar-se del seu gosset Toto, que li dona molt d'afecte. Després coneix a Aurélien Brada, un antic pilot de Fórmula 1, la carrera del qual es va veure truncada per un accident. Aurélien Brada decideix protegir la petita Sarah mentre fuig. En el seu camí es troben amb diversos personatges (una boja fugida d'un manicomi, un criador de mofetes, representants de l'autoritat, una noble que condueix un Rolls Royce, Dédé-la-Terreur, monges, etc.) i són perseguits sense descans per la comissària Franquette. Després de moltes aventures, els herois fugen en helicòpter cap a les assolellades costes d'Oceania.

## Repartiment

* Laura Martel : Sarah
* Jean-Pierre Mocky : Aurélien Brada
* Sophie Moyse : Yacinthe Jacob-Fontaine
* Louise Boisvert : Catherine Morange
* Luc Delhumeau : Graton, director de l'orfelinat
* Jean-Pierre Clami : la comissària Franquette
* Hélène Roussel : Blanche
* Tolsty : Carboni
* Charles Varel : Loupic
* Chadik Hniki : Lulu
* Guillaume Gatteau : Riri
* Jean-Paul Bonnaire : taxista
* Antoine Mayor : Eureka
* Dominique Zardi : Bouche
* Jean Abeillé : un client de l'hotel
* Jean-Claude Romer: el sàtir amb la pilota
* Michel Francini: el cap del CRS
* Gérard Sagroun: Peleles
* Pascal Bénezech: Gustave
* Anna Leroux: Sra. Graton
* Grégory Herpe: CRS
* Philippe Guinet: el majordom

## Referències

* ↑ Divine Enfant a unifrance.org
* ↑ Divina infancia a Fotogramas

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube