OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Signat Arsène Lupin

Signat Arsène Lupin (títol original en francès Signé Arsène Lupin, en italià Il ritorno di Arsenio Lupin) és una pel·lícula de crim franco-italiana de 1959 escrita i dirigida per Yves Robert. És la seqüela de Les aventures d'Arsène Lupin (1957). Ha estat doblada al català.

## Argument

La guerra va acabar i després d'haver-se distingit en combat, André Laroche torna a reprendre la seva vida aventurera com a cavaller-lladre sota el nom d'Arsène Lupin. El seu antic còmplice La Ballu li ofereix el robatori d'un xalet a Enghien. Tres quadres robats de diferents llocs i les deduccions d'un jove periodista, Isidore Beautrelet li permetran trobar el tresor del Toisó d'Or, que Aurélia, antiga conquesta de Lupin, intentava apoderar-se.

## Repartiment

* Robert Lamoureux: André Laroche / Arsène Lupin
* Alida Valli: Aurelia Valeano
* Jacques Dufilho: Albert
* Robert Dalban: Inspector Béchoux
* Michel Etcheverry: Van Nelden
* Jean Galland: General
* Harold Kay: Henri
* Paul Müller: Agregat a l'ambaixada a Roma
* Ginette Pigeon: Agnès
* Roger Dumas: Isidore Beautrelet aka Véritas
* Yves Robert: La Ballu
* Gabriel Gobin: Empleat de la SNCF
* Paul Préboist: Borratxo
* Robert Rollis: Viatger al tren

## Producció

* Al voltant de la 1:17 de la pel·lícula, Isidore Beautrelet (Roger Dumas) entra a un rellotger acompanyat del conductor del tren. En realitat, la botiga es troba al 4, Rue de la Paix de París.
* L'escena final a les ruïnes del castell situat a la història a Borgonya és en realitat el Château-Gaillard (Les Andelys) a Normandia
* La pel·lícula inclou un anacronisme: les pintures del segle xv (que indiquen on trobar el tresor de l'orde del Toisó d'Or) mostren Château-Gaillard en ruïnes, tal com és avui. Mentre que aquest castell només va ser desmantellat a principis del segle xvii.

## Referències

* ↑ Roberto Chiti. Dizionario del cinema italiano: I film. Gremese, 1991, 1996. ISBN 8876055487.
* ↑ Paolo Mereghetti. Il Mereghetti. B.C. Dalai Editore, 2010. ISBN 8860736269.
* ↑ Signat Arsène Lupin, esadir.cat
* ↑ «[RESOLU signe arsene lupin]». Le forum de L2TD.com. Arxivat de l'original el 2020-08-06. [Consulta: 5 juliol 2022].
* ↑ «Signé: Arsène Lupin (1959), chapitre User Reviews».
# Sobradinho Esporte Clube

El Sobradinho Esporte Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Sobradinho al Districte Federal del Brasil.

## Història

El club va ser fundat l'1 de gener de 1975 a partir d'un antic club anomenat Campineira. Va guanyar el campionat estatal els anys 1985 i 1986. A nivell nacional ha jugat una vegada a la Série A (1986) i quatre a la Série B (1985, 1986, 1987, 1989).
L'1 de març de 1996 arribà a un acord de col·laboració amb el Botafogo de Futebol e Regatas i adoptà el nom Botafogo Sobradinho Esporte Clube. Uns anys més tard l'acord finalitzà i el club recuperà el seu antic nom.

## Palmarès

* Campionat brasiliense:
** 1985, 1986
* Segona Divisió del Campionat brasiliense:
** 2003

## Estadi

El Sobradinho Esporte Clube juga els seus partits a l'estadi Augustinho Pires de Lima, amb capacitat per a 15.000 espectadors.

## Referències

* 1 2 «Sobradinho Esporte Clube» (en portuguès). Futebol Nacional. Arxivat de l'original el de desembre 31, 2012. [Consulta: Abril 26, 2011].
* ↑ Placar Guia 2011, 1350-C, 01-01-2011, pàg. 86.
* ↑ «Brazil 2nd Level 1985 Taça de Prata» (en portuguès). RSSSF Brazil, 09-09-2008. [Consulta: Abril 26, 2011].
* ↑ «Brazilian Championship 1987 - White Module (Taça Rubens Moreira)» (en portuguès). RSSSF Brazil, Octubre 10, 2010. [Consulta: Abril 26, 2011].
* ↑ «Brazil 2nd Level 1989 Divisão Especial» (en portuguès). RSSSF Brazil, Novembre 22, 2006. [Consulta: Abril 26, 2011].
* 1 2 «Botafogo Sobradinho Esporte Clube» (en portuguès). Futebol Nacional. Arxivat de l'original el de desembre 31, 2012. [Consulta: Abril 26, 2011].
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estadis de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el de setembre 27, 2013. [Consulta: Abril 26, 2011].
# Phyllodytes tuberculosus

Phyllodytes tuberculosus és una espècie de granota endèmica del Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Caramaschi, U., Pimenta, B. & Silvano, D. 2004. Phyllodytes tuberculosus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.
# Sommant

Sommant és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 204 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| 2001-2008 | Lazare Desmorieux |
| 2008- | Jean-Baptiste Pierre |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 125 | 168 | 167 | 170 | 174 | 186 | 204 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Somma Vesuviana

Somma Vesuviana és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la Ciutat metropolitana de Nàpols. L'any 2001 tenia 32.838 habitants.
# Sommaing

Sommaing és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 335 habitants. Limita al nord amb Quérénaing, al sud-est amb Vendegies-sur-Écaillon i a l'oest amb Verchain-Maugré.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 326 | 327 | 314 | 292 | 331 | 340 | 335 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Marc Carpentier | |
# Sommaripa

La família o casa Sommaripa és una nissaga veneciana d'origen francès, que governà les illes gregues de Paros i Andros durant el període de la Llatinocràcia a les Cíclades. El cap de família era Gaspar Sommaripa, un noble del ducat de Naxos que va esdevenir Senyor d'Andros en casar-se amb Maria Sanudo el 1390. Maria era membre de la Casa de Sanudes i filla dels ducs de l'arxipèlag Nicolau II Sanudo i Fiorenza I Sanudo. El matrimoni fou imposat pel nou duc de l'Arxipèlag, Francesc I Crispo, en compensació per la pèrdua d'Andros (1383), que va entregar a la seva filla Petronela com a dot. Gaspar Sommaripa va morir el 1402 i Maria Sanudo el 1426, i Paros va ser heretada pel seu fill Crusino I Sommaripa. A la mort del marit de Petronela, Crusino va reclamar l'illa d'Andros a la cort de Venècia. Crusino Sommaripa va morir el 1462 concedint Paros i la Triarquia de Negrepont al seu fill gran Nicolau I Sommaripa, i l'illa d'Andros al seu altre fill Domenico Sommaripa.

## Referències

* ↑ Finlay, George. «4». A: H. F. Tozer. A History of Greece (en anglès). Cambridge University Press, 2014, p. 289-290. ISBN 9781108078368 [Consulta: 25 agost 2020].

## Bibliografia

* MIller, William. John Murray. The Latins in the Levant, a history of Frankish Greece (1204-1566), 1908 [Consulta: 25 agost 2020].
# Sexo con amor

Sexo con amor és una pel·lícula xilena del 2003, dirigida per Boris Quercia, i protagonitzada per Patricio Contreras, Sigrid Alegria, Catalina Guerra, María Izquierdo, Álvaro Rudolphy i Berta Lasala.
Va tenir una audiència de 990 572 espectadors, sent la pel·lícula xilena més vista fins a 2012, quan va ser superada per Stefan v/s Kramer.

## Trama

En una reunió d'apoderats, la fi dels quals és discutir sobre com parlar de la sexualitat als nens, es comencen a donar a conèixer tres històries relacionades amb el sexe plenes d'humor i frustració. Una història és la de Luisa, professora del col·legi que organitza la reunió d'apoderats, aquesta té un romanç ocult amb un dels pares del col·legi. Una altra història és la d'Emilio, un carnisser forçat a una abstinència per causa de problemes de la seva esposa. I la tercera història és la d'Álvaro, un empresari i faldiller amb família.

## Repartiment

* Álvaro Rudolphy - Álvaro
* Sigrid Alegría - Luisa
* Patricio Contreras - Jorge
* Boris Quercia - Emilio
* Francisco Pérez-Bannen - Valentín
* Berta Lasala - Patricia
* Catalina Guerra - Angélica
* Javiera Díaz de Valdés - Susan
* María Izquierdo - Maca
* Cecilia Amenábar - Elena
* Loreto Valenzuela - Mónica
* Teresa Münchmeyer - Nana Marta
* Carolina Oliva - Eli
* Catherine Mazoyer - Enfermera

## Recepció

Entre altres guardons, al Festival de Cinema Iberoamericà de Huelva de 2003 va guanyar el premi al millor director novell i el premi especial del jurat.

## Banda sonora
### Llista de temes

* Sexo con Amor - Pettinellis (03:21)
* Que Pacho - González y Los Asistentes (03:23)
* Tu cariño se me va - Buddy Richard (03:26)
* Mentira - Buddy Richard (04:21)
* Ch bah Puta la Guea - Pettinellis (02:33)
* Lavadora - Pettinellis (02:06)
* Luisa- Pettinellis (02:15)
* Pepino - Pettinellis (01:25)
* Test - Pettinellis (00:46)
* Sexo sin Amor - Pettinellis (00:32)
* La Loca y El Psiquiatra- Boris Quercia (02:18)
* Persecución - Pettinellis (03:15)
* Diálogos - Sexo con Amor (01:32)
* Tu o Va L'Americano [EP EPettinellis] - Pettinellis (03:39)
* Hospital (Cumbia) [EP EPettinellis] - Pettinellis (04:58)
* La Flor de la Verbena [EP EPettinellis] - Pettinellis (02:23)
* Requetemix Ch bah Puta La Güeá [EP EPettinellis] - Pettinellis (Jorge González Mix) (07:48)

## Referències

* ↑ Boris Quercia dice que "Sexo con amor" fue una forma de "exorcismo", emol.com, 29 d'abril de 2009
* ↑ Boris Quercia: Sexo, mentiras y vídeo digital, noticine.com
* ↑ B. A. y C. V. «Còpia arxivada». La Tercera, 17-08-2012, pàg. 59. Arxivat de l'original el 2013-06-15 [Consulta: 16 desembre 2021].
* ↑ 'Sexo con amor', la película más vista en Chile, rompe la tendencia de las cintas presentadas en Huelva, El País, 13 de novembre de 2003
* ↑ Sexo con amor. La música que no acaba. Banda sonora., musicapopular.cl

## Enllaços externs

* La película
* Fitxa a CineChile.cl Arxivat 2018-10-21 a Wayback Machine.
# Sit blau

El sit blau (Emberiza siemsseni) és un ocell de la família dels emberízids (Emberizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones obertes, localment a les muntanyes del centre de la Xina. En hivern a l'est i sud de la Xina.

## Taxonomia

Ubicat tradicionalment al monotípic gènere Latoucheornis (Bangs, 1931) ha estat traslladat a Emberiza, arran treballs com ara Alström et al, 2008

## Referències

* ↑ «Sit blau». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28/02/2023(català)
* ↑ BirdLife International. «Slaty Bunting.Emberiza siemsseni». Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura. Rev. 20/02/2023 (anglès)
* ↑ Alström, Per; Urban Olssonc, Fumin Leid, Hai-tao Wangd, Wei Gaoe, Per Sundberg. «Phylogeny and classiﬁcation of the Old WorldEmberizini (Aves, Passeriformes)» (en anglès) p. 960-973. Elsevier Inc., 2007. [Consulta: 29 maig 2023].
# Sigfried Giedion

Sigfried Giedion (de vegades escrit Siegfried) (Praga, 14 d'abril de 1888 - Zúric, 10 d'abril de 1968), va ser un historiador suís de l'arquitectura.

## Biografia

Sigfried Giedion va ser alumne de Heinrich Wölfflin a Múnic. Va ensenyar en la Universitat de Zúric, en el Massachusetts Institute of Technology i en la Universitat Harvard. Va ser el primer Secretari General del Congrés International d'Architecture Moderne.
El 1928 es va incorporar al grup de la iniciativa del Werkbundsiedlung Neubühl, a la comissió de la qual directiva va pertànyer fins a 1939. Va escriure una sèrie d'importants articles referent a això, que van tenir difusió en tot el món. Amb Espai, temps i arquitectura va compilar una història canònica de l'arquitectura moderna; amb La mecanització pren el comandament, llibre difós en anglès, francès i castellà, va inaugurar un nou gènere historiogràfic sobre la tècnica.
Es va casar amb Carola Giedion-Welcker, qui va crear un cercle d'artistes d'avantguarda a Suïssa, entre els quals es comptava l'arquitecte holandès Aldo van Eyck. La seua filla Verena es va casar amb l'arquitecte Paffard Keatinge-Clay.

## Obres

* Spätbarocker und romantischer Klassizismus, 1922
* Befreites Wohnen, Zúrich, Orell Füssli, 1929
* Space, Time & Architecture: the growth of a new tradition, 1941. Tr: Espacio, tiempo y arquitectura: el futuro de una nueva tradición, Barcelona, Reverté, 2009 ISBN 978-84-291-2117-9
* Mechanization Takes Command, 1948. Tr: La mecanización toma el mando, Barcelona, Gustavo Gili, 1978, ISBN 978-84-252-0720-4
* The Eternal Present, 1964. Tr: El presente eterno, 1 : los comienzos del arte, Alianza, 2003 ISBN 978-84-206-7016-4; 2. Los comienzos de la arquitectura ISBN 978-84-206-7022-5
* Architektur und das Phänomen des Wandels: Die 3 Raumkonzeptionen in d. Architektur, Tubinga, Wasmuth, 1969. Tr: La arquitectura, fenómeno de transición, Gustavo Gili, 1975.
* Bauen in Frankreich, Bauen in Eisen, Bauen in Eisenbeton, Berlín, Gebr. Mann, 2000.
* Escritos escogidos, Colegio Oficial de Aparejadores y Arquitectos Técnicos de Murcia, 1997, ISBN 978-84-920177-9-9

## Referències

* ↑ Harbusch, Gregor. «Sigfried Giedion (1888 - 1968)». Institut GTA. [Consulta: 18 agost 2017].

## Bibliografia

* Siegfried Giedion - Schriften und Aufsätze [Fraunhofer-Informationszentrum Raum und Bau. Red. Bearb.: Terje Nils Dahle]. Stuttgart, IRB, 1995; Bibliografia.
* Georgiadis, Sokratis, Sigfried Giedion: eine intellektuelle Biographie, Zúrich, Ammann, 1989.
* Sigfried Giedion: 1888 - 1968; der Entwurf einer modernen Tradition; eine Ausstellung organisiert vom Institut für Geschichte und Theorie der Architektur (gta) in Zusammenarbeit mit dem Museum für Gestaltung Zürich; Museum für Gestaltung Zürich, 1. Februar bis 9. April 1989 / mit Beitr. von Jos Bosman ... [Red. Verena Rentsch. Übers. Annemarie Binswanger; Hans-Hinrich Harbort], Zúrich, Ammann, 1989

## Enllaços externs

* Florinel Radu, «Re-lire Giedion.», EspacesTemps.net, Mensuelles, 28 février 2005 (francès)
# Soiuz 21

Soiuz 21 (rus: Союз 21, Unió 21) va ser una missió espacial tripulada soviètica en 1976 a l'estació espacial Saliut 5, el primer de tres vols a l'estació. Els objectius de la missió van ser principalment militars, però es va incloure altres activitats científiques. La missió va finalitzar abruptament amb els cosmonautes Borís Volínov i Vitali Jólobov que van tornar a la Terra després de 49 dies en òrbita. La raó principal per aquesta finalització imprevista de la missió va ser el subjecte de molta especulació, però es va informar ques va procedir a una evacuació d'emergència després que l'atmosfera de la Saliut havia creat una olor acre.

## Tripulació

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Borís Volínov Segon vol espacial | Borís Volínov Segon vol espacial |
| Enginyer de vol | Vitali Jólobov Únic vol espacial | Vitali Jólobov Únic vol espacial |

### Tripulació de reserva

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Viatxeslav Zúdov | Viatxeslav Zúdov |
| Enginyer de vol | Valeri Rojdéstvenski | Valeri Rojdéstvenski |

### Tripulació en suport

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Víktor Gorbatko | Víktor Gorbatko |
| Enginyer de vol | Iuri Glazkov | Iuri Glazkov |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6800 kg
* Perigeu: 246 km
* Apogeu: 274 km
* Inclinació: 51,6°
* Període: 89,7 min

## Referències

* ↑ L'informe de la missió està disponible aquí: http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-21.htm
# Stephan Krehl

Stephan Krehl (Leipzig, 5 de juliol de 1864 - Leipzig, 9 d'abril de 1924) va ser un compositor, professor de música i musicòleg alemany.
Krehl va estudiar música a Leipzig i Dresden. Del 1889 al 1902 va ser professor de piano i teoria musical al Conservatori de Karlsruhe. Des de 1902 fins a la seva mort va ensenyar a Leipzig. Va ser director d'estudis a Leipzig del 1921 al 1924, succeint a Hans Sitt. Entre els seus estudiants hi havia l'espanyol Pablo Sorozábal (1897–1988), Maria Elisabeth Pembaur, Günther Ramin, Rudolf Mauersberger, Rudolf Wagner-Régeny, Otto Weinreich Peder Gram, Edvin Kallstenius, Stevan Hristić, Heinrich Sthamer, Johannes Weyrauch, Claus Clauberg, Hermann Weil i Fritz Reuter.
Admirable teòric continuà la tradició d'Hugo Riemann en les ensenyances d'harmonia i contrapunt, publicant nombroses obres de caràcter pedagògic.
Les seves composicions d'impecable forma, treballades a conciencia i en moltes ocasions atractives, pertanyen quasi totes el gènere de cambra, destacant un Quintet per a clarinet; el Quartet, op. 17; la Sonata per a piano i violoncel op. 20, i una Suite per a quartet de corda, i que fou la seva última obra. El seu treball com a compositor comprèn al voltant de trenta obres per a piano, violí i clarinet.
És autor de diversos llibres de text sobre teoria musical com el Allgemeine Musiklehre de 1904.

## Publicacions

* Praktische Formenlehre (1902);
* Fuge (1909);
* Allgemeine Musiklehre (1910);
* Harmonielehre. 3 Bde., Berlin und Leipzig: Göschen (1921)
* Kontrapunkt. Die Lehre von der selbständigen Stimmführung. Neudruck. Leipzig: Göschen (1912)
* Theorie der Tonkunst und Kompositionslehre.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Apendix, VI pàg. 879. (ISBN 84-239-4576-6)
# Splendid China Folk Village

Splendid China Folk Village (xinès:锦绣中华民俗村, pinyin: Jǐnxiù Zhōnghuá Mínsú Cūn) és un parc temàtic que inclou dues zones (un Parc en miniatura, Splendid China, i China Folk Culture Village) situat a Shenzhen, província de Guangdong, República Popular de la Xina. La temàtica del parc reflecteix la història, la cultura, l'art, l'arquitectura antiga, els costums i els hàbits de diverses nacionalitats. És un dels parcs paisatgístics més grans del món per la quantitat d'escenaris reproduïts. El parc està desenvolupat i gestionat per la principal corporació de viatges i turisme, China Travel Service.

## Ubicació

Splendid China està situada al costat de la badia de Shenzhen, en una zona turística de la ciutat xinesa d'ultramar (OCT) a la Zona Econòmica Especial de Shenzhen. És un viatge en tren de 35 a 40 minuts des de l’estació de Luohu a la línia 1 del metro de Shenzhen o 30 minuts amb autobús (el bus número 101 o el minibús 23 en són dos exemples).

## Sobre el parc

Més de 100 atraccions turístiques principals s'han miniaturitzat i distribuït segons el mapa de la Xina. La majoria d'atraccions s'han reduït a una escala d'1:15. Es divideix en Zona de Punts Escènics i Zona de Servei Integral. Tot el parc ocupa 30 hectàrees.
Hi ha cotxes i trens per transportar els visitants pel parc, cosa que permet visitar la Gran Muralla Xinesa, la Ciutat Prohibida, el Temple del Cel, el Palau d'Estiu de Pequín, la Presa de les Tres Gorges, el Palau de Potala i l'Exèrcit de guerrers de terracota en un dia.
El parc també acull diversos espectacles que representen diversos esdeveniments de la història xinesa (per exemple, un espectacle d'equitació que representa una batalla dirigida per Genguis Kan), un espectacle cultural xinès, etc. Alguns dels espectacles només es fan els caps de setmana.

## Curiositats

L'asteroide 3088 Jinxiuzhonghua va rebre el nom del parc. El poble de la cultura popular xinesa es troba al costat del parc de Shenzhen.

## Referències

* ↑ «Splendid China - Folk Culture Villages».
# Peynir helva

Peynir helva o Peynir helvası («Halva de formatge») és una halva o darreria a la cuina turca feta amb formatge sense sal com a ingredient bàsic, típica de la Tràcia Oriental. La recepta inclou mantega, sucre, ous, i en algunes regions de Turquia també sèmola.

## Vegeu també

* İrmik helva
* Un helvası

## Referències

* ↑ «Peynir Helvası (Çanakkale)» (en turc).
# Pic Belloc

El Pic Belloc és una muntanya de 3.008 m d'altitud, amb una prominència de 40 m, que es troba al massís de Perdiguero, entre els departaments dels Alts Pirineus) i de l'Alta Garona (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
# Pic Balasor

El pic Balasor o Banasura és un cim aïllat de 2.096 metres d'altura als Ghats Occidentals a Kerala (Índia).
Està situat a uns 15 km al sud-oest de Manantadi (Manantoddy) a 11° 41′ 45″ N, 75° 57′ 15″ E﻿ / ﻿11.69583°N,75.95417°E﻿ / 11.69583; 75.95417. A la seva regió hi viuen els moplas o moppiles (també mapila). La muntanya té jungla densa.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Platja dels Capellans (Tarragona)

La platja dels Capellans, popularment coneguda com a Cala Romana, és una petita platja del municipi de Tarragona (Tarragonès), situada enmig de l'espai natural Els Morrots, entre la platja Llarga al nord-est i la platja de la Savinosa al sud-oest. Té una longitud de 50 metres i una amplada mitjana de 60 metres, formada per sorra fina. Està situada a la N-340 km 1166-1167. S'hi pot accedir a peu, en cotxe i en transport públic. Hi ha aparcament. Ha rebut el guardó 'Platges Verges del litoral de Tarragona'. Disposa de servei de vigilància i socorrisme.

## Referències

* ↑ «Cala Romana: tranquilidad 100%». Diari de Tarragona, 10-07-2017.
* ↑ «Recuperen els Morrots de la Savinosa com a espai familiar». El Punt Avui, 22-07-2011.
* ↑ «Platja Els Capellans». Ajuntament de Tarragona.
* ↑ «Mor un home de 50 anys a la platja dels Capellans, de Cala Romana». La Ciutat, 03-09-2019.
# Sit dorsibrú

El sit dorsibrú (Emberiza affinis) és un ocell de la família dels emberízids (Emberizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives semiàrides i terres de conreu a Mauritània, Mali, Burkina Faso, Níger, Senegal, Gàmbia, Guinea, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Benín, Nigèria, centre del Camerun, República Centreafricana, República Democràtica del Congo i sud de Txad, Sudan del Sud i sud-oest d'Etiòpia. Cap al sud fins al nord-oest de la República del Congo i nord d'Uganda.

## Taxonomia

Va ser descrit per primer cop per l'ornitòleg alemany Theodor von Heuglin l'any 1867.
Es reconeixen tres subespècies:
* E. a. nigeriae (Bannerman & Bates, 1926) - Senegal i Gàmbia fins a Nigèria i el Camerun.
* E. a. vulpecula (Grote, 1921) - centre de Camerun, sud del Txad i República Centreafricana.
* E. a. affinis (Heuglin, 1867) - sud de Sudan, RD Congo i nord-oest d'Uganda.
* E. a. omoensis (Neumann, 1905) - sud d'Etiòpia

## Referències

* ↑ «Sit dorsibrú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28/02/2023(català)
* ↑ BirdLife International. «Brown-rumped Bunting. Emberiza affinis». Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura. Rev. 20/02/2023 (anglès)
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Buntings – IOC World Bird List v13.1g» (en anglès americà), 2017. [Consulta: 25 març 2023].
# Sit embridat

El sit embridat (Peucaea mystacalis) és una espècie d'ocell passeriforme de la família dels passerèl·lids (Passerellidae). És endèmica del sud de Mèxic.

## Descripció

Té un plomatge força distintiu: gola negra, bigotis blancs (brides), cap gris, espatlles canyella i costats beix. De distribució molt local, endèmic de l'interior del sud de Mèxic. Se'l troba en matolls d'alzina i de cactàcies en zones àrides a vessants i valls interiors. Usualment en parelles o grups petits, que es mantenen en contacte mitjançant petits trinats. Pot ser molt amagadís; generalment es manté per la zona baixa dels arbustos o a terra, però canta des de la part alta d'arbustos i cactus.

## Referències

* ↑ «Sit embridat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ «sit embridat» (en anglès). eBird. [Consulta: 26 abril 2024].