OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diagrama de Hasse

En matemàtiques, un diagrama de Hasse és una representació gràfica simplificada d'un conjunt parcialment ordenat finit. Això s'aconsegueix eliminant informació redundant. Per a això es dibuixa una aresta ascendent entre dos elements només si un segueix a un altre sense haver altres elements intermedis.
En un diagrama de Hasse s'elimina la necessitat de representar:
* Cicles d'un element, ja que s'entén que una relació d'ordre parcial és reflexiva.
* Arestes que es dedueixen de la transitivitat de la relació.

## Definició

* De dos membres x i y d'un conjunt parcialment ordenat S que « y segueix x » si x ≤ y i no hi ha element de S entre x i y.
L'ordre parcial és llavors precisament la clausura transitiva de la relació de seguir .
* El diagrama de Hasse de S es defineix com el conjunt de tots els parells ordenats ( x , y ) tals que y segueix x , és a dir, el diagrama de Hasse es pot identificar amb la relació de seguir .

## Exemple

Concretament, es representa cada membre de S com un punt negre a la pàgina i es dibuixa una línia que vagi cap amunt de x a y si y segueix x.
Per exemple, sigui el conjunt A ={1, 2, 3, 4, 5, 6, 10, 12, 15, 20, 30, 60}(tots els divisors de 60). Aquest conjunt està ordenat parcialment per la relació de divisibilitat. El seu diagrama de Hasse pot ser representat de la manera següent:
Per exemple, en el diagrama de Hasse del Poset de tots els divisors d'un nombre n , ordenats parcialment per divisibilitat, n mateix està en el límit del diagrama, el número 1 estaria en el fons, i els divisors més petits (cosins) seguirien l'element inferior.

## Relació amb els grafs

Un diagrama de Hasse es pot veure també com un graf al qual se li lleven tots els seus bucles i els seus arestes que poden deduir amb la propietat transitiva i propietat reflexiva.

## La dificultat de trobar un bon diagrama de Hasse

Les relacions «seguir» queda definida de manera única a partir de la relació d'ordre inicial. Això fa que les arestes del diagrama de Hasse i els punts que connecten quedin determinats també de forma única. Però hi ha un problema addicional: trobar una ubicació adequada per als vèrtexs que pugui reflectir alguna de les simetries subjacents. En aquest sentit, trobar un bon diagrama és difícil.
S'han proposat diversos algorismes per a dibuix de «bons» diagrames, però avui dia la seva construcció segueix basant-se en una forta intervenció humana. De fet, fins i tot un humà necessita bastant pràctica per elaborar-los.
Els següents exemples corresponen a diagrames de Hasse d'una mateixa relació d'ordre:
# Diòdot (orador)

Diòdot (grec antic: Διόδοτος, llatí: Diodotus), tal vegada fill d'Èucrates, fou un orador atenenc del partit democràtic, que apareix en dues discussions sobre el càstig que s'havia d'imposar a Mitilene (427 aC).
Va ser l'oponent més destacat a la moció de Cleó que demanava un càstig extremament sever, que els aliats revoltats es rendissin o, en cas contrari, serien executats els homes, i venuts com a esclaus les dones i nens, rebutjant els arguments de justícia i d'exemplaritat. Tucídides reprodueix (en el seu propi llenguatge), el discurs de Diòdot, que mostra l'enginy dels sofistes i la solidesa d'arguments d'un bon estadista.
El vot inicial a favor de la moció de Cleó, gràcies als arguments de Diòdot, va ser revocat el segon dia de discussió, i Mitilene es va deslliurar d'una matança i Atenes de la vergonya d'una acció com aquesta.

## Referències

* ↑ Diodotus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1018
# Diòdot (metge)

Diòdot (grec antic: Διόδοτος, llatí: Diodotus) va ser un metge grec del segle i que va escriure diverses obres sobre botànica, entre les quals una obra anomenada Anthologumena. Hom l'ha confós amb el metge Petroni per causa que Plini el Vell l'anomena Petronius Diodotus, i així hom suposat que podrien ser la mateixa persona; en realitat, sembla que la lectura correcta de Plini és Petronius et Diodotus, fent referència a un i l'altre per separat, i així els esmenten també altres autors com Dioscòrides i Epifani.

## Referències

* ↑ «Diodotos.14». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ W.A.G., Diodotus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1019
# Dramatic Theme

Dramatic Theme és un tema instrumental del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd, que apareix en tretzena posició de l'àlbum More, editat el 1969 com a banda sonora de la pel·lícula More de Barbet Schroeder, i és una de les més reeixides de l'àlbum. Fou escrit per Waters, Gilmour i Wright i reprèn el mateix tema musical que el Main Theme tot i que se sustenta més sobre la guitarra de Gilmour. Vulture la situà en la posició 117 en el llistat de la pitjor a la millor cançó de Pink Floyd.
En la pel·lícula More apareix just abans del desenllaç final. Dramatic Theme va ser un dels tres temes de l'àlbum de les que la seva cinta màster de gravació es va exposar a la Cité de la musique de París en 2003, juntament amb Main Theme i Ibiza Bar.
Bob Carruthers, en el seu llibre Pink Floyd- Uncensored on the Record on revisa els àlbums i cançons del grup, en digué:
| « | Un final no distingit d'un àlbum no distingit. | » |
| — Bob Carruthers |||

## Composició

És una altra peça instrumental breu escrita per Roger Waters, Richard Wright, David Gilmour i Nick Mason. La cançó repeteix el mateix tema de «Main Theme», però es basa en la guitarra de Gilmour i només dura 2 minuts i 15 segons. El tempo de la cançó és lleugerament inferior al del tema principal, passant de 136 bpm a 112 i la tonalitat segueix sent la mateixa (sol menor). El baix de Roger Waters usa els mateixos recursos vistos ja a Let There Be More Light de l'àlbum A Saucerful of Secrets. Una inquietant línia de baix de Waters introdueix un Floyd més reconeixible en un territori melòdic / instrumental ferm abans que la pista surti com tantes que han passat abans. Mason a la bateria, fa servir també un toc similar amb lleugeres variacions: prescindeix dels toms, i aporta un ritme diferent a la caixa. Wright toca la Farfisa i aporta a la cançó l'embolcall harmònic amb capes discretes de sonoritat, a diferència del Main Theme, on hi apareix una melodia més clara, aquí és molt més discreta i gairebé inaudible. El paper principal a la cançó el té la guitarra de David Gilmour, amb una improvisació durant tota la cançó alternant entre bendings i vibratos.

## Crèdits

* David Gilmour - guitarra
* Roger Waters – baix
* Richard Wright - sintetitzador
* Nick Mason - bateria

## Referències

* ↑ «Dramatic Theme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fielder, Hugh. Pink Floyd: Behind the Wall (en anglès). Race Point Publishing, 2013, p. 46. ISBN 1937994252.
* ↑ «All 165 Pink Floyd Songs, Ranked From Worst to Best» (en anglès). Vulture. [Consulta: 1r maig 2021].
* 1 2 3 4 5 6 7 Guesdon, 2020, p. 148.
* 1 2 Carruthers, 2011.

## Bibliografia

* Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd (en anglès). Omnibus Press, 1995. ISBN 071194301X.
* Guesdon, Jean-Michel; Margotin, Philippe. Pink Floyd : La historia detrás de sus 179 canciones. (en castellà). Blume, 2020. ISBN 8418075694.
* Carruthers, Bob. Pink Floyd- Uncensored on the Record (en anglès). Coda Books Ltd., 2011. ISBN 978-1-908538-27-7.
# Dreaming Out Loud

"Dreaming Out Loud" és l'àlbum debut de la banda nord-americana OneRepublic, que va ser llançat el 20 de novembre de 2007 als Estats Units per Interscope Records. L'àlbum va ser certificat d'or per la RIAA el 7 de març de 2008. Va ser enregistrat entre el 2004 i 2006 produït per Greg Wells, amb dues cançons produïdes pel cantant Ryan Tedder, i va ser dissenyat i mesclat per Joe Zook. El disc va tenir un èxit massiu a Myspace; el grup aparegué en les primeres posicions de les llistes d'artista des de principis del 2006 i les seves cançons es van reproduir més de 28 milions de vegades.
L'àlbum es va publicar després de l'èxit de la versió remix «Apologize» produïda per Timbaland. La cançó va ser número u en les llistes d'èxit en moltes ciutats i va arribar fins a la segona posició de la llista Billboard Hot 100. El segon senzill, «Stop and Stare», també va tenir èxit; els següents senzills van ser «Say (All I Need)», «Mercy» i «Come Home».
La crítica musical de l'àlbum va ser variada. Diversos crítics apuntaren que la banda mostrava en l'àlbum influències de U2, Coldplay, The Fray, Muse i Snow Patrol. Alguns apuntaren que la banda tenia "una confiança enorme i evident en l'art de crear música agradable" i d'altres consideraren que era un àlbum poc original i afirmaren que Tedder feia millors cançons pop rock per encàrrec quan no eren pel seu propi grup. Molts crítics afirmaren que moltes pistes eren massa similars.

## Historial de llançament

| País | Data |
| Estats Units | 20 de novembre, 2007 |
| Alemanya | 7 de Desembre, 2007 |
| Austràlia | 8 de febrer, 2008 |
| Brasil | 15 de febrer, 2008 |
| Regne Unit | 10 de Març, 2008 |
| Itàlia | 14 de Març, 2008 |
| Espanya | 1 d'abril, 2008 |

## Referències

* ↑ Leahey, Andrew. «Dreaming Out Loud - OneRepublic: Songs, Reviews, Credits, Awards: Allmusic». Allmusic. [Consulta: 29 juny 2012].
* ↑ iTunes bonuses Retrieved 2012-06-30
# Districte de Regen

El districte de Regen, en alemany Landkreis Regen, és un districte rural (Landkreis), una divisió administrativa d'Alemanya, situat a la regió administrativa de la Baixa Baviera a l'estat federat de l'Estat Lliure de Baviera (Freistaat Bayern). Limita al sud i en sentit horari amb el districte de Freyung-Grafenau, Deggendorf, Straubing-Bogen, Cham, i per la República Txeca (regió de Plzeň). Compta amb una població de 82.500 habitants (2017).

## Història

El districte va ser establert el 1972, fusionant els antics districtes de Regen i Viechtach.

## Geografia

El districte està completament ubicat al Bosc de Baviera. Es denomina pel riu Regen i per les seves dues capçaleres, el Regen Negre i el Regen Blanc.

## Escut d'armes

* L'escut d'armes mostra:
* el patró blau i blanc de Baviera
* un got que simbolitza la indústria del vidre
* un pi, que simbolitza el Bosc de Baviera
* una torre que simbolitza els castells del districte

## Ciutats i municipis

| Ciutats | Municipis | |
| Regen Viechtach Zwiesel | Achslach Arnbruck Bayerisch Eisenstein Bischofsmais Böbrach Bodenmais Drachselsried Frauenau Geiersthal Gotteszell | Kirchberg im Wald Kirchdorf im Wald Kollnburg Langdorf Lindberg Patersdorf Prackenbach Rinchnach Ruhmannsfelden Teisnach Zachenberg |

## Referències

* ↑ «Fortschreibung des Bevölkerungsstandes» (en alemany). Bayerisches Landesamt für Statistik und Datenverarbeitung, setembre 2018. [Consulta: 26 setembre 2018].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (alemany)
# Pedro Conde Soladana

Pedro Conde Soladana (Castronuño, 1940) és un periodista, polític i sindicalista espanyol, ja apartat de la política i del sindicalisme.
Sent treballador de la FASA-Renault i estudiant de dret i sociologia, entrà en contacte amb Manuel Hedilla i s'uní al FNAL (Front Nacional d'Aliança Lliure). S'afilià a la Confederació de Treballadors Sindicalistes, i es va moure en l'àmbit de la confrontació laboral, sent detingut i empresonat diverses vegades, i fins i tot acomiadat temporalment de la seva feina a Fasa-Renault. El maig de 1975 fou escollit president de la Junta de Comandament de FE de les JONS, que es va constituir com a Falange Espanyola de les JONS (Autèntica) més tard, a proposta de Narciso Perales. Posteriorment es va retirar de la política, i va fer de periodista, col·laborant en diversos diaris i revistes.
És autor dels llibres FE de les JONS (Autentica) (Bilbao, Edicions Albia, 1977) i Testimonio y desencanto: otra visión de la transición: la falange disidente (1978-1992) (Oviedo, Tarfe, 1996), amb pròleg de Fernando Sánchez Dragó. 430 pàgines.

## Referències

* ↑ Conde Soladana, Pedro. Falange Española de las J.O.N.S. (Auténtica) (en castellà). Bilbao: Ed. Albia, 1977 (Albia política, Serie A, Partidos políticos.). ISBN 8474361095. OCLC 1025490754.
* ↑ Conde Soladana, Pedro. Testimonio y desencanto: otra visión de la transición: la Falange disidente (1978-1992) (en castellà). Oviedo: Tarfe, 1996. ISBN 8492105097. OCLC 807394565.

## Bibliografia

* Ibáñez Hernández, Rafael «Una aproximación al Movimiento Nacional-sindicalista durante la transición española» (en castellà). Universidad de Verano de la Fundación José Antonio. Fundación José Antonio [Castilnovo], 04-08-1997 [Consulta: 18 juny 2018].
# Matías Vallés Terrades

Matías Vallés (Mallorca, 1958) és un periodista balear, que va ser professor ajudant de Química Física a la Universitat de les Illes Balears.
Va llicenciar-se en Química el 1980 i va començar a exercir de professor. Més endavant, el 1983, va començar a escriure crònica esportiva al Diario de Mallorca i va col·laborar també progressivament amb altres mitjans de premsa i ràdio, com Catalunya Ràdio. Ha entrevistat personatges destacats com Catherine Zeta-Jones, Farah Diba, Margaret Thatcher o Mariano Rajoy. Va rebre el Premi Ortega y Gasset el 2006 per revelar vols secrets de la CIA sobre territori espanyol, juntament amb Felipe Armendáriz i Marisa Goñi.

## Premis i reconeixements

* 2006 - Premi Ortega y Gasset

## Referències

* ↑ «Notícies de Matías Vallés». El Confidencial [Consulta: 28 juny 2015].
* ↑ «Matí­as Vallés, Felipe Armendáriz y Marisa Goñi, premios Ortega y Gasset». Diario de Mallorca, 07-04-2006. Arxivat de l'original el 30 de juny 2015 [Consulta: 28 juny 2015].
* ↑ «Entrevista a Matías Vallés». Diario de Mallorca. Arxivat de l'original el 19 de juny 2013 [Consulta: 28 juny 2015].
# Nínox gros

El nínox gros (Ninox strenua) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita boscos i matolls del sud-est d'Austràlia, des del sud-est de Queensland, cap al sud, a través de Nova Gal·les del Sud, fins al sud de Victòria. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Nínox gros». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 248. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Powerful Owl. Ninox strenua» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].
# Faras

Faras (també Pachoras, Pachoris i Bukharas) fou una ciutat de Núbia entre la primera i la segona cascada del Nil, entre Abu Simbel i Wadi Halfa, que vers el 350 i fins vers l'any 600 fou la capital del regne de Nobàtia. Abans d'això ja era una ciutat destacada del regne de Mèroe. Vers el segle viii era la seu d'un bisbe cristià.
A la ciutat s'ha trobat un temple de Tutankhamon (quadrat amb pòrtics a cada costat amb dues línies de columnes, una sala hipòstila amb dotze columnes i un santuari) una capella de Hathor d'Ibshek, possiblement construïda per Tuthmosis III i ampliada per Ramsès II.
Els arqueòlegs han descobert també allí una catedral amb frescos que van dels segles VI al VIII. Faras ha quedat colgada per les aigües del llac Nasser i els frescos van ser desmuntats i reconstruïts al Museu Nacional del Sudan i al Museu Nacional de Varsòvia.
# Farasdanga

Farasdanga fou un establiment francès de l'Índia proper a Balasore a Orissa. Fou establert al final del segle xvii. Gran part de la seva superfície inicial es va perdre i als segles xix i xx només tenia 15 hectàrees. Estava sota autoritat de l'administrador de Chandernagor amb la que fou retornada a l'Índia oficialment el 1952.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Florenci

Florenci és el nom dels següents personatges:
* Florenci (prefecte del pretori) (Florentius), prefecte pretorià de les Gàl·lies durant el regnat de Constanci II
* Florenci Mauné i Marimont (Figueres, 1925 - 1995), intèrpret i compositor musical.
* Florenci Vila Serra (Cornellà de Llobregat, 1927), soci fundador de la Unió Excursionista de Catalunya.
* Florenci de Sevilla (s. V), religiós d'Hispalis (actual Sevilla) venerat com a sant.
* Florenci de Viena (s. IV), bisbe de Viena del Delfinat, venerat com a sant.
* Florenci d'Urgell, fou bisbe d'Urgell entre l'any 840 i l'any 850
# Feixa Plana

La Feixa Plana és un paratge a cavall dels termes municipals de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès, i de Sant Martí de Centelles, de la d'Osona.
Està situada a llevant de Can Bernat i al nord-est de Cal Mestre, a llevant del punt quilomètric 7,5 de la carretera C-1413b, al sud-est de la Solella de Can Bernat.

## Enllaços externs

* La Feixa Plana en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Festival del Fang de Boryeong

El Festival del Fang de Boryeong és un festival anual celebrat cada estiu (del 19 al 28 de juliol) a la ciutat de Boryeong, un poble que està a 200 km cap al sud de Seül, Corea del Sud. La primera edició va ser celebrada el 1998 i, pel 2007, el festival va atraure 2,2 milions de visitants al poble. Entre el fang utilitzat hi ha fangs de distints colors.
El fang és extret de les planes fangoses de Boryeong i és portat en camió a l'àrea de platja de Daecheon, on és utilitzat com a la peça central de la "Terra de l'Experiència del Fang". El fang és considerat ric en minerals i és usat per manifacturar productes de cosmètica. Originalment, el festival va ser pensat per a publicitar els cosmètics fabricats a la ciutat amb fang.

## Referències

* ↑ Maierbrugger, Arno «Mud madness: Getting dirty in South Korea». Investvine, 26-07-2013 [Consulta: 7 novembre 2018]. Arxivat 23 de setembre 2015 a Wayback Machine.
* ↑ Jiwatram, Jaya. «Good Clean Fun», 19-06-2006. Arxivat de l'original el 2013-08-23. [Consulta: 7 novembre 2018].
* ↑ «A las barricadas». Quo, 179, 01-08-2010, pàg. 139.
* ↑ Card, James. «Down and dirty at Boryeong Mud Festival», 23-07-2004.
* ↑ Kumar, Meenakshi. «Now, get a feel of space in Malaysia», 28-04-2007. Arxivat de l'original el 2012-10-24. [Consulta: 7 novembre 2018].
# Francesc Garcia i Orell

Francesc Garcia i Orell (Palma, 1 de maig de 1853 - Palma, 24 de febrer de 1923) fou un militar i polític mallorquí.
Va ingressar a l'exèrcit amb 18 anys. Va quedar ferit i declarat invàlid per l'exèrcit poc després, durant la tercera guerra carlina, sent aleshores capità d'infanteria. Fou un dels fundadors del Partit d'Unió Republicana de Mallorca el 1896. Fou regidor de Palma del 1899 al 1901 i del 1903 al 1905. Formà part de la candidatura de la conjunció republicana-socialista a les eleccions a les Corts Espanyoles del 1910. Fou un dels redactors de La Unión Republicana (1896-1904).

## Referències

* ↑ Expedient militar. Va ingressar a l'exèrcit en data 16 de juny de 1871.
* 1 2 «Los que se van». Baleares, 28-02-1923, pàg. 12.
* ↑ «1923. La dictadura de Primo de Rivera 1923-1930». Cronologia de les Illes Balears del segle xx. Volum II. Centre d'Estudis i Documentació Contemporània. [Consulta: 24 gener 2014].
* ↑ «Francesc Garcia i Orell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Fetitxisme travestista

El fetitxisme travestista és un tipus de fetitxisme sexual que consisteix l'obtenció plaer sexual gràcies al contacte i vestiment de roba característica de l'altre sexe, en especial roba interior sexy. Aquesta roba és el que actua com a fetitxe. Són homes i en general heterosexuals o, molt menys freqüentment, bisexuals.
La majoria d'homes que tenen aquesta inclinació sexual estan casats i tenen fills, i la practiquen amb absoluta privacitat però també existeix una minoria que se'n pot servir per provocar. En general, el fet de vestir-se de dona per a obtenir una satisfacció eròtica no té cap relació amb dubtes sobre la seva identitat sexual; els excita vestir-se de dones perquè els agraden les dones. Els casats però, solen tenir sentiments de culpabilitat i elevada ansietat pel fet de portar a terme aquesta pràctica, i alguns arriben a purgar, és a dir, a desfer-se de la seva col·lecció de prendes femenines, de tant en tant a causa d'això, tot i que normalment la recomencen. La majoria de fetitxistes travestistes es vesteixen amb roba similar a la que en seu imaginari porten les prostitutes, o bé de l'estil de prostitutes que han vist o coneixen. De vegades es fan fotografies portant aquestes peces de roba.
No és una pràctica que equivalgui ni tingui en general res a veure amb l'homosexualitat, bisexualitat, transexualitat ni transgènere. Tampoc s'ha de confondre amb el travestisme, fora de l'objectiu fetitxista, com a eina de les arts escèniques o com a corrent de moda.

## Psicologia i psiquiatria

El fetitxisme travestista no es considera cap problema de salut mental ni fisiològica llevat que, en una persona determinada, li comporti problemes clínics greus a la seva vida quotidiana, com seria el cas de crisis d'angoixa que li comportin problemes de relació o a la feina, per exemple. Es tracta d'una pràctica que no presenta problemes en algunes cultures, i que fins i tot pot ésser considerada socialment positiva en algunes d'elles, mentre que en d'altres, en especial les que tenen una forta influència judeocristiana, es consideren estranyes o aberrants.

## Fetitxisme travestista i sadomasoquisme

Com a fetitxisme, el fetitxisme travestista es considera un tipus de parafília. Una parafília que pot presentar-se sola o bé amb altres parafílies. En alguns casos, el fetitxista travestista és també sadomasoquista, però no necessàriament.

## Bibliografia

* Peggy J. Rudd, My Husband Wears My Clothes: Crossdressing from the Perspective of a Wife, PM Publishers, Inc., 1999. ISBN 978-0962676253.
* Peggy J. Rudd, Crossdressing With Dignity : The Case For Transcending Gender Lines, PM Publishers, Inc., 1999. ISBN 0-9626762-6-8.
* Peggy J. Rudd, Crossdressers : And Those Who Share Their Lives", PM Publishers, Inc., 2000. ISBN 978-0962676277.

## Referències

* 1 2 3 4 Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders American Psychiatric Association, Washington, 2000. (anglès)
# Matías Vega Guerra

Matías Vega Guerra (Las Palmas de Gran Canaria, 25 de juliol 1905 -10 de juliol de 1989) fou un advocat i polític canari, governador civil de Barcelona.

## Biografia

Es llicencià en dret a la Universitat de Granada, el 1928 es va afiliar al Partit Liberal i després al Partit Agrari de José Mesa y López, i treballà com a procurador als tribunals, però el 1933 s'afilià a Izquierda Republicana i treballà com a secretari de l'Editorial Canaria, que editava el diari Hoy. Quan esclatà la guerra civil espanyola era membre del Cos Jurídic Militar i es va afiliar a Falange Española. De 1945 a 1960 fou nomenat president del Cabildo de Gran Canària, càrrec des del qual va millorar les instal·lacions de l'aeroport de Gando i la xarxa de carreteres, creà una escola d'hostaleria, l'Arxiu Històric Provincial, l'Instituto de Medicina Regional i una Granja Agrícola Experimental. També fou degà del Col·legi d'Advocats de Las Palmas.
Posteriorment fou nomenat governador civil de Barcelona (1960-1962), càrrec des del que va mantenir contactes amb els exiliats; també fou ambaixador espanyol a Veneçuela i Trinitat i Tobago (1962-1970), i president de la Junta d'Obres del Port de Las Palmas fins al 1976.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2010-04-12 a Wayback Machine.
* Biografia
* Obituari a El País
# Districte de Thionville-Est

El districte de Thionville-Est (francès Arrondissement de Thionville-Est) és una antiga divisió administrativa del departament de Mosel·la, a la regió de Lorena. Va existir de 1901 a 2014.
Comptava amb 6 cantons i 75 municipis. El cap del districte era la sotsprefectura de Thionville.

## Cantons

* cantó de Cattenom
* cantó de Metzervisse
* cantó de Sierck-les-Bains
* cantó de Thionville-Est
* cantó de Thionville-Oest
* cantó de Yutz

## Vegeu també

* Cantons de Mosel·la