OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Étienne-Maurice Falconet

Étienne Maurice Falconet (1 de desembre de 1716 – 4 de gener de 1791) és un dels principals escultors de l'estil Rococó, la seva patrocinadora va ser Madame de Pompadour.

## Biografia

Falconet era d'una família pobra de París. De jove, les seves figuretes d'argila van atraure l'atenció de l'escultor Jean-Baptiste Lemoyne, que el va fer el seu deixeble. Amb una de les seves primeres escultures, Milo de Croton, va ser admès a l'Académie des beaux-arts el 1754.
Als Salons de París de 1755 i 1757 va presentar els seus marbres titulats L'Amour i Nymphe descendant au bain actualment al Louvre. El 1757 Falconet va ser nomenat director d'escultura a la nova Manufacture royale de porcelaine de Sèvres
La influència del pintor François Boucher i del ballet i teatre contemporani són evidents ene els temes escollits per Falconet.
Va ser invitat a anar a Rússia per part de Caterina la Gran el setembre de 1766. A Sant Peterburg va fer una estàtua colossal de Pere el Gran en bronze, junt amb la seva germanastra i deixeble Marie-Anne Collot. El 1788, va tornar a París i dirigí l'Académie des beaux-arts. Gran part de les obres de tema religiós de Falconet van ser destruïdes durant la Revolució francesa.
Denis Diderot li confià el capítol "Escultura" de l'Encyclopédie Els escrits de Falconet sobre l'art continguts en les seves Oeuvres littéraires es van publicar a Lausanne, el 1781–1782.
El pintor Pierre-Étienne Falconet era fill seu.
* Amour menaçant, Rijksmuseum, Amsterdam
* El cavaller de bronze, un monument famós a Pere el Gran a Sant Petersburg
* Pigmalió i Galatea, Hermitage

## Notes

* ↑ Frank A. Kafker: Notices sur les auteurs des dix-sept volumes de « discours » de l'Encyclopédie. Recherches sur Diderot et sur l'Encyclopédie. 1989, Volume 7, Numéro 7, p. 140
* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba actualment al domini públic: «Falconet, Peter». A: Sidney Lee. Dictionary of National Biography. 44. Londres: Smith, Elder & Co, 1895.
# SCO

TSG Group, prèviament conegut com a SCO Group i abans com "Caldera Systems" i "Caldera International", és una corporació que associada en els seus orígens a Linux i el moviment programari lliure, desenvolupava distribucions Linux per a servidors i estacions de treball. Després d'adquirir alguns drets sobre UNIX, SCO UNIX (actualment Openserver) i UnixWare, va iniciar un judici legal contra IBM el 2003, al·legant que IBM havia introduït en el nucli Linux codi pertanyent a SCO Group.
# Úbrež

Úbrež és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1337.
# Želmanovce

Želmanovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1371.
# Rosa d'Àustria-Toscana

Rosa d'Àustria-Toscana, princesa de Württemberg (Parsch, 1906 - Friedrichshafen, 1983). Arxiduquessa d'Àustria i princesa d'Hongria, de Bohèmia i de Toscana amb el doble tractament d'altesa reial i imperial. Rosa pertanyia a la branca dels Habsburg que governà fins al 1860 el Gran Ducat de Toscana.
Nascuda a Parsch el dia 22 de setembre de 1906 essent filla de l'arxiduc Pere Ferran d'Àustria-Toscana i de la princesa Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies. Rosa era neta per via paterna del gran duc Ferran IV de Toscana i de la princesa Alícia de Borbó-Parma; mentre que per via materna era neta del príncep Alfons de Borbó-Dues Sicílies i de la princesa Antonieta de Borbó-Dues Sicílies.
El dia 1 d'agost de 1928 contragué matrimoni amb el príncep Felip de Württemberg, cap de la casa reial württemburguesa. Felip era fill del príncep Albert de Württemberg i de l'arxiduquessa Margarida d'Àustria. Felip ja havia estat casat amb l'arxiduquessa Helena d'Àustria-Toscana germana de l'arxiduquessa Rosa.
Felip i Rosa tingueren set fills:
Rosa morí a la localitat meridional de Friedrichshafen el dia 17 de setembre de 1983 a l'edat de 77 anys. El seu marit havia mort vuit anys abans.
# Saint-Silvain

«Saint-Silvain» té aquests significats:
* Saint-Silvain-Bas-Le-Roc, localitat i comuna de França a la regió de Llemosí, al districte de Guéret
* Saint-Silvain-Bellegarde, comuna de França a la regió de Llemosí, districte d'Aubusson
* Saint-Silvain-Montaigut, localitat i comuna de França a la regió de Llemosí, al districte de Guéret
* Saint-Silvain-Sous-Toulx, localitat i comuna de França a la regió de Llemosí, al districte de Guéret
# Salvador Canet García

Salvador Canet García (Bellreguard, 6 de setembre de 1943) va ser un ciclista valencià que fou professional entre 1967 i 1973. Durant la seva carrera esportiva destaca la victòria a la Volta a Aragó de 1966.

## Palmarès

* 1966
** 1r de la Volta a Aragó
** 3r de la Volta a Navarra
* 1969
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Llevant

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1967. 47è de la classificació general
* 1968. 31è de la classificació general
* 1969. 11è de la classificació general

## Referències

* ↑ «38th Vuelta Ciclista Aragon - 2.2» (en anglès). Cyclingnews, 2001. [Consulta: 17 març 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Salvador Canet a sitiodeciclismo.net
# Salts als Jocs Europeus de 2015 – 1 metre trampolí femení

Salts als Jocs Europeus de 2015 :
| 1 m trampolí | Homes | Dones |
| 3 m trampolí | Homes | Dones |
| 10 m plataforma | Homes | Dones |
| 3 m trampolí sincronitzat | Homes | Dones |
La prova de 1 metre trampolí es va disputar el dia 19 de juny al Bakú Aquatics Center.

## Resultats

La preliminar es va disputar a la 10:00 i la final a les 20:25 hora local (UTM +4).
 * Classificat
 * Reserva
| Posició | Saltador | País | Preliminar | Preliminar | Final | Final |
| Posició | Saltador | País | Punts | Posició | Punts | Posició |
| 01 | Maria Polykova | Rússia | 383.15 | 3 | 419.95 | 1 |
| 02 | Louisa Stawczynski | Alemanya | 370.60 | 5 | 392.20 | 2 |
| 03 | Diana Shelestyuk | Ucraïna | 359.70 | 10 | 388.45 | 3 |
| 4 | Ekaterina Nekrasova | Rússia | 407.00 | 1 | 386.80 | 4 |
| 5 | Josefin Schneider | Alemanya | 371.75 | 4 | 384.95 | 5 |
| 6 | Millie Fowler | Regne Unit | 393.40 | 2 | 383.20 | 6 |
| 7 | Roosa Kanerva | Finlàndia | 356.10 | 11 | 381.15 | 7 |
| 8 | Katherine Torrance | Regne Unit | 368.15 | 7 | 379.35 | 8 |
| 9 | Vivian Barth | Suïssa | 370.00 | 6 | 377.70 | 9 |
| 10 | Kaja Skrzek | Polònia | 366.20 | 8 | 374.75 | 10 |
| 11 | Daphne Wils | Països Baixos | 350.10 | 12 | 373.95 | 11 |
| 12 | Frida Kallgren | Suècia | 365.30 | 9 | 370.30 | 12 |
| 13 | Giulia Rogantin | Països Baixos | 349.85 | 13 | | |
| 14 | Caroline Lecoeur | França | 341.10 | 14 | | |
| 15 | Maja Boric | Croàcia | 327.70 | 15 | | |
| 16 | Indre Girdauskaite | Lituània | 323.60 | 16 | | |
| 17 | Katsiaryna Velihurkaya | Belarús | 321.35 | 17 | | |
| 18 | Madeline Coquoz | Suïssa | 320.10 | 18 | | |
| 19 | Natasha Mac Manus | Irlanda | 319.70 | 19 | | |
| 20 | Maissam Naji | França | 319.10 | 20 | | |
| 21 | Anne Vilde Tuxen | Noruega | 318.25 | 21 | | |
| 22 | Margarita Dzhusova | Ucraïna | 314.25 | 22 | | |
| 23 | Malvina Catalano Gonzaga | Itàlia | 309.80 | 23 | | |
| 24 | Dominika Bak | Polònia | 304.20 | 24 | | |
| 25 | Kamilla Veres | Hongria | 290.80 | 25 | | |
| 26 | Michelle Staudenherz | Àustria | 278.55 | 26 | | |
| 27 | Olqa Bikovskaya | Azerbaidjan | 265.20 | 27 | | |
| 28 | Daniela Aleksandraviciute | Lituània | 264.85 | 28 | | |
| 29 | Annija Zagorska | Letònia | 161.35 | 29 | | |

## Referències

* ↑ http://www.baku2015.com/diving/event/women-1m-springboard/phase=dvw001100/index.html Arxivat 2017-11-19 a Wayback Machine.
# Sala Zero

Sala Zero és una sala de concerts i discoteca de la demarcació de Tarragona, amb una mitjana anual de 90 concerts, l'actuació de més de 130 artistes i l'assistència de més de 10.000 persones per temporada. Al seu escenari han actuat grups com Raimundo Amador, Mishima, Albert Pla, Muchachito, Reincidentes, Bigott, Eilen Jewel, Los Coronas, Jeremy Jay o French Films, entre d'altres. Ubicada al Carrer Sant Magí número 12 i té un aforament de 400 persones.

## Nominacions

* Nominada als Premis ARC 2015 a "Millor Programació de Sala de Concerts"
* Nominada als Premis ARC 2014 a " Millor programació d'espai musical"

## Referències

* ↑ «La Sala Zero de Tarragona, nominada al premio de programación de conciertos» (en castellano), 11-11-2015. [Consulta: 21 març 2016].
* ↑ «Sala Zero». Arxivat de l'original el 2018-03-08. [Consulta: 21 març 2016].
* ↑ «Sala Zero Tarragona». Arxivat de l'original el 2016-08-28. [Consulta: 21 març 2016].
* ↑ «Sala Zero» (en castellano). [Consulta: 21 març 2016].
# Rufus Efesi

Rufus Efesi (en llatí Rufus Ephesius, en grec antic Ῥοῦφος) va ser un metge nadiu d'Efes que, segons l'erudit àrab Abu-l-Faraj al-Isbahaní, hauria viscut en temps de Plató. Però Joan Tzetzes diu que era el metge de Cleòpatra, i Suides el situa en el regnat de Trajà, més d'un segle després, que probablement és la data correcta, car Rufus cita Zeuxis i Dioscòrides, i ell mateix és citat per Galè.
Va escriure diverses obres la principal de les quals és Περὶ Ὀνομασιας τῶν τοῦ Ἀνθρώπον Μορίων, "De Appellationibus Parlium Corporis Humani, una obra de la qual es conserva una part completa i una altra en epítome. És interessant per saber l'estat dels coneixements d'anatomia a Alexandria abans dels temps de Galè. Explica que els nervis provenen del cervell i que uns són sensitius i altres motrius.
Altres obres de Ruf Efesi, conservades incompletes o fragmentàries són: Περὶ τῶν ἐν Νέφροις καὶ Κύστει Παθῶν, De Renum et Vesicae Morbis, i Περὶ τῶν Φαρμάκων Καθαρτικῶν, De Medicamentis Purgantibus, Σύνοψις περὶ Σφυγμῶν, Περὶ Διαίτης, De Victus Ratione, Θεραπευτικά, De Methodo Medendi; Περὶ Μελαγχολίας, De Melancholia; Περὶ Διαίτης Πλεόντων, De Victu Navigantium, Πεὶ Τραυματικῶν Φαρμάκων, De Medicamentis Vulnerum, Περὶ Σύκων, De Ficubus, Περὶ, Ἀρχαίας Ἰατρικῆς, De Vetere Medicina, Περὶ Γάλκτος, De Lacte, Περὶ Οἴνου, De Vino, Περὶ Μέλιτος, De Melle i De Morbis qui Articulis contingunt. Molts títols s'han conservat a través de Suides i dels escriptors àrabs de medicina.

## Referències

* ↑ W.A.G., 2.Rufus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 69-670

## Bibliografia

* Ludwig Edelstein y Vivian Nutton, "Rufus of Ephesus", The Oxford Classical Dictionary, Hornblower, Simon, and Anthony Spawforth ed. (Oxford University Press, 2003) ISBN 0-19-866172-X
# Rufus (software)

Rufus és una aplicació portable, lliure i de codi obert per a Microsoft Windows que es pot usar per formatar i crear unitats flash USB d'arrencada o Live USB. Està desenvolupat per Pete Batard de Akeo Consulting.

## Història

Rufus es va dissenyar originalment com un reemplaçament més modern i de codi obert de "HP USB Disk Storage Format Tool for Windows", que s'usava principalment per crear unitats flash USB d'arrencada de DOS.
La primera versió oficial de Rufus, la versió 1.0.3 (les versions anteriors només eren internes / alfa), es va llançar l'11 de desembre de 2011, originalment només amb suport MS-DOS. La versió 1.0.4 va introduir el suport FreeDOS i la versió 1.1.0 va introduir el suport de imatge ISO. Fins a les versió 1.2.0, es van proporcionar dues versions separades, una per a MS-DOS i una altra per FreeDOS. El suport d'arrencada UEFI es va introduir amb la versió 1.3.2, localització amb 1.4.0 i Windows To Go amb 2.0, i l'última versió compatible amb Windows XP i Vista és la 2.18. Amb la versió 3.0 els canvis més importants són; el redisseny de la interfície d'usuari i el suport per ARM64 a UEFI: NTFS, amb la versió 3.5 es va introduir la descàrrega integrada de ISOs oficials de Windows 8.1 i Windows 10.

## Característiques

Rufus admet una varietat de fitxers .iso d'arrencada, incloses diverses distribucions Linux i fitxers .iso d'instal·lació de Windows, així com fitxers d'imatge de disc sense format (inclosos els comprimits). Si cal, instal·larà un carregador d'arrencada com SYSLINUX o GRUB en la unitat flash perquè pugui arrencar. També permet la instal·lació de MS-DOS o FreeDOS en una unitat flash, així com la creació de mitjans d'arrencada de Windows To Go. És compatible amb el format d'unitats flash com FAT, FAT32, NTFS, exFAT, UDF o sistemes de fitxers refs.
Rufus també es pot fer servir per calcular els hashes MD5, SHA-1 i SHA-256 d'una imatge seleccionada.

## Referències

* ↑ «Rufus Introduction Post» (en anglès). Rufus, 12-05-2018.
* ↑ «HP USB Disk Storage Format Tool on Softpedia» (en anglès). Softpedia, 12-05-2018.
* ↑ «Rufus Changelog» (en anglès). GitHub, 12-05-2018.
* ↑ «XenServer Administration Handbook: Practical Recipes for Successful Deployments» (en anglès). Google, 12-05-2018.
* ↑ «Using Rufus To Create Windows To Go USB Drive» (en anglès). Into Windows, 12-05-2018.
* ↑ «Rufus: Free Portable Utility to Write Bootable ISO or IMG Files to USB Drives» (en anglès). AskVG, 12-05-2018.

## Vegeu també

* Etcher
* UNetbootin
* Windows To Go

## Enllaços externs

* Pàgina web
* Repositori oficial a GitHub
# Rufri Crispí

Rufri Crispí (en llatí: Rufrius Crispinus) va ser un cavaller romà contemporani dels emperadors Claudi i Neró.
Sota Claudi era prefecte del Pretori i va complir l'ordre imperial d'arrestar a Valeri Asiàtic; i per aquest servei va rebre diners i la insígnia de qüestor.
L'any 52 va ser destituït per instigació d'Agripina, que sospitava que era fidel al fill de Valèria Messal·lina.
Crispí es va casar amb Popea Sabina amb la que va tenir un fill que es va dir igualment Rufri Crispí. Popea es va convertir després en l'amant de Neró, i més endavant, el 66, Neró va enviar a Crispí (que ja s'havia divorciat de la seva dona) exiliat a Sardenya, i pel simple fet d'haver estat casat amb Popea, acusat de conspirar contra l'emperador. Estant a Sardenya va rebre la sentència de la seva condemna a mort i es va suïcidar. El fill, Rufrius Crispinus, també va ser assassinat per ordre de Neró.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/906?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=CrispinusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 891-892. ]
# Rufus Philip Isaacs

Rufus Philip Isaacs (Nova York, 11 de juny de 1914 - Baltimore, 18 de gener de 1981), conegut simplement com Rufus Isaacs, va ser un matemàtic estatunidenc.

## Vida i Obra

Nascut a Nova York, es va graduar en enginyeria al MIT el 1936. Després de graduar-se va treballar dos anys a l'empresa de refrigeració Carrier Corp. de Syracuse (Nova York) i el 1938 va re-emprendre els estudis a la Universitat de Colúmbia en la qual es va doctorar el 1942 en matemàtiques amb una tesi dirigida per Edward Kasner sobre funcions monodífriques. Aquest mateix any va començar a treballar com enginyer a l'empresa aeronàutica Hamilton Standard que va deixar el 1945 per incorporar-se com a professor a la universitat de Notre Dame.
El 1948 va ser contractat per Rand Coporation on va començar a desenvolupar la teoria de jocs dinàmics. El 1951 va presentar el seu primer informe sobre la teoria de jocs diferencials, jocs dinàmics de dos jugadors de suma zero del tipus evasió-persecució, entre els quals el més conegut és el del xofer homicida. El 1955 va deixar RAND una mica frustrat pel poc reconeixement de la seva tasca i va estar els anys següents treballant per la industria aeronàutica (Lockheed Corporation, Hughes Aircraft) abans d'incorporar-se el 1958 a l'Institut d'Anàlisi de la Defensa. El 1961 va tornar a l'ensenyament universitari, primer a la universitat George Washington (1961-1967, i després a la universitat Johns Hopkins de la qual es va retirar el 1977.
Isaacs és recordat per haver desenvolupat la teoria dels jocs diferencials que va fer amplament coneguda al publicar el seu llibre Differential Games (1965). Menys coneguts però també interessants van ser els seus treballs en teoria de nombres i teoria de grafs.

## Referències

* ↑ Breitner, 2005, p. 524.
* ↑ Breitner, 2005, p. 525.
* ↑ Breitner, 2003, p. 1.
* ↑ Fedotov, Patsko i Turova, 2011, p. 147.
* ↑ Breitner, 2005, p. 529.
* ↑ Breitner, 2005, p. 543.
* ↑ Rugh, 1981, p. 809.

## Bibliografia

* Breitner, Michael H. «Rufus Philip Isaacs and the Early Years of Differential Games» (en anglès). IWI Discussion Papers, 2003. ISSN: 1612-3646.
* Breitner, M. H. «The Genesis of Differential Games in Light of Isaacs’ Contributions» (en anglès). Journal of Optimization Theory and Applications, Vol. 124, Num. 3, 2005, pàg. 523-559. DOI: 10.1007/s10957-004-1173-0. ISSN: 0022-3239.
* Fedotov, Andrey; Patsko, Valerii; Turova, Varvara. «Reachable Sets for Simple Models of Car Motion». A: Andon Venelinov Topalov (ed.). Recent Advances in Mobile Robotics (en anglès). InTech, 2011, p. 147-172. ISBN 978-953-307-909-7.
* Rugh, Wilson J. «In Memoriam: Rufus P. Isaacs (1914-1981)» (en anglès). IEEE Transactions on Automatic Control, Vol. 26, Num. 4, 1981, pàg. 809. ISSN: 0018-9286.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Rufus Philip Isaacs» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Rufus Isaacs». The Institute for Operations Research and the Management Sciences. [Consulta: 29 juliol 2022]. (anglès)
# Salíhida

La dinastia salíhida o dels salíhides o dels Banu Salih (àrab: بنو صالح, Banū Ṣāliḥ) fou una nissaga que va governar inicialment a Tamasma i des de finals del segle viii a Nakur. va tenir fots lligams amb els omeies de Còrdova. Fou eliminada del poder el 971 encara que després del 999 segurament van tornar a governar fins al 1019 o 1020 abans d'exiliar-se definitivament a Màlaga.

## Llista d'emirs
### A Tamasma

* Sàlih ibn Mansur al-Himyarí (vers 705-709)
** Dàwud ar-Rundí (709-710)
* Sàlih ibn Mansur al-Himyarí (vers 710-749, 2a vegada)
* Al-Mútassim ibn Sàlih (749-750)
* Idrís ibn Sàlih (750-760)

### A Nakur

* Saïd ibn Idrís (760-803)
* Sàlih ibn Saïd (803-864)
* Saïd ibn Sàlih (864-916)
* Idrís ibn Saïd (916-917)
** Massala ibn Habus (917, general fatimita)
** Dalul (917, governador fatimita)

### Sotmesos als omeies

* Sàlih ibn Saïd al-Yatim (917-921)
** Massala ibn Habus (921, general fatimita)
* Sàlih ibn Saïd al-Yatim (921-927, 2a vegada)
* Abd-al-Badí al-Muàyyad ibn Sàlih (927-929)
** Mussa ibn Abi-l-Àfiya (929, governador fatimita)
** Derrocada (929-930)
* Abu-Ayyub Ismaïl (930-935)
** Sàndal (935, general fatimita)
** Marmazu (935-936, governador fatimita)
* Mussa al-Mútassim (936-941)
** Àhmad (941-942, governador omeia)
* Abd-as-Samí ibn Júrthum (942-948/949)
* Júrthum ibn Ahmad ibn Ziyàdat-Al·lah (948/949-971)
** Al-Hàssan ibn al-Qàssim Gannun (971-973, emir idríssida)
** Ghàlib ibn Abd-ar-Rahman as-Siqlabí (973-979, general omeia)
** Bulugguín ibn Ziri (fatimita) (vers 979-980, general i governador fatimita)
** Muhàmmad ibn al-Khayr ibn Muhàmmad (979-985, governador omeia)
** Al-Hàssan ibn al-Qàssim Gannun (985, emir idríssida, 2a vegada)
** Muhàmmad ibn al-Khayr ibn Muhammad (985-986, governador omeia, 2a vegada)
** Yaddu ibn Yala ibn Ifran (986-988, governador omeia)
** Muqàtil ibn Atiyya (986-988/989, governador omeia)
** Ziri ibn Atiyya (vers 989-998, governador omeia)
** Wàdih (998-999, general omeia)
* salíhida o salihídes de nom desconegut 999-1019/1020
** Yala ibn al-Futuh al-Azdají (inicia la dinastia azdàjida) 1019/1020 a 1084
** Yússuf ibn Taixfín (dinastia almoràvida) 1084

## Genealogia

* Mansur
** Sàlih
*** Idrís
**** Saïd
***** Idrís
****** Júrthum
******* Abd-as-Samí
***** Abd-ar-Rahman
****** Abd-al-Màlik
******* Abu-Ayyub Ismaïl
***** Sàlih
****** Saïd
******* Idrís
******* al-Mútassim
******* Sàlih
****** Abd-al-Badí
******* al-Muàyyad
***** Ziyàdat-Al·lah
****** Muhàmmad
******* Àhmad
******** Júrthum
*** al-Mútassim
**** Wakif
**** Kurra
***** Muhàmmad
****** al-Mútassim (ar-Rumí)
******* Mussa ibn Rumí

## Referències

* Ibn Khaldun, Histoire des Berbères et des dynasties musulmanes de l'Afrique septentrionale, 1852-1856, traducció de William Mac Guckin de Slane, Imprimerie du Gouvernement, Alger, volums I, II i III, en línia a , i
* Enciclopédia de l'islam, VII, 941 a 943.
# Sant Marcel de Vilallonga de la Salanca

Sant Marcel de Vilallonga de la Salanca és l'església parroquial del poble rossellonès de Vilallonga de la Salanca, a la Catalunya del Nord.
Està situada al bell mig de la cellera primigènia del poble, al carrer actualment anomenat de l'Església.
Originalment romànica, es conserva una part de l'obra medieval, actualment als peus de l'església: mirant cap a llevant es troba l'absis original, mentre que diversos fragments de parets de la façana meridional del temple primitiu es conserven a l'actual façana principal de l'església. L'església romànica tenia el cementiri al seu voltant, i una part de l'església construïda el segle xix ocupa l'espai originalment destinat a cementiri.
El segle xvi fou el moment en què es construí el campanar i l'església romànica fou ampliada cap al nord amb el segon tram de l'església actual (el primer correspon a l'església romànica); una de les pedres cantoneres duu la data del 1508. Finalment, al XIX es construí el tercer tram i la capçalera damunt del lloc que havia ocupat el cementiri, el qual fou traslladat fora vila vers el 1850, després d'haver quedat saturat per una epidèmia de còlera.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Vilallonga de la Salanca». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Catafau, Aymat; Passarrrius, Olivier. Villages d'hier, villages d'aujourd'hui. Plaine du Roussillon. 2 volumes. Perpinyà: Université de Perpignan et Centre de Recherches sur les Sociétés Méditerranéennes, 2011 (Projet Collectif de Recherches).
* Gavín, Josep M. «Ros 313. Sant Marcel de Vilallonga de la Salanca». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Vilallonga de la Salanca: Sant Marcel de Vilallonga de la Salanca». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «L'església de Sant Marcel en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2015-12-26. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ Catafau i Passarrius, 2011.