OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Johann Schweigger

Johann Schweigger (alemany: Johann Salomo Christoph Schweigger) (Erlangen, 8 d'abril de 1779 - Halle, 6 de setembre de 1857), va ser un químic alemany, físic i professor de matemàtiques nascut a Erlangen.
J.S.C. Schweigger era fill de Friedrich Christian Lorenz Schweigger, professor de teologia a Erlangen (1786 fins a la seva mort el 1802). Va estudiar filosofia a Erlangen. El seu doctorat va involucrar la qüestió homèrica revifada en aquell moment per Friedrich August Wolf. Johann Tobias Mayer, Georg Friedrich Hildebrandt i Karl Christian von Langsdorf el van convèncer per canviar-se a la física i la química i va impartir classes sobre aquests temes a Erlangen fins al 1803 abans de prendre posició de professor de l'escola a [...] [Bayreuth] i en 1811 a Nuremberg. Durant els anys 1816-1819 va ser nomenat professor de filosofia a Erlangen ensenyant física i química. 1816 va ser elegit membre de l'Acadèmia de Ciències Leopoldina. 1819 es va traslladar a la universitat de Halle (Halle).
El 1820 va construir el primer galvanòmetre sensible, nomenant-lo després de Luigi Galvani. Va crear aquest instrument, acceptable per a la mesura real, així com per a la detecció de petites quantitats de corrent elèctric, envoltant una bobina de filferro al voltant d'un compàs graduat. L'instrument es deia inicialment multiplicador.
És el pare de Karl Ernst Theodor Schweigger i va adoptar un dels seus estudiants, Franz Wilhelm Schweigger-Seidel com el seu propi fill.

## Treballs escrits

* Einleitung in die Mythologie auf dem Standpunkte der Naturwissenschaft, Halle (1836) - Introducció a la mitologia, des del punt de vista de ciències naturals.
* Über naturwissenschaftliche Mysterien in ihrem Verhältnis zur Litteratur des Altertums, Halle (1843) - Implicació de misteris científics en la seva relació amb la literatura de l'antiguitat.
* Über das Elektron der Alten, Greifswald (1848). Sobre l'electró del passat.
* Über die stöchiometrischen Reihen, Halle (1853). Sobre la estequiometria, sèrie. Publicacions copiades a partir d'un article equivalent a la Wikipedia alemanya.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Schweigger, Johann Salomo Christoph». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 226. ISBN 8429270043.
* ↑ Carl Friedrich Philipp von Martius; Denkrede auf Johann Salomo Christoph Schweigger: Gehalten in der öffentlichen Sitzung der Königl. Bayer. Akademie der Wissenschaften am 28. de novembre de 1857; en alemany; es pot recuperar en línia a: www.digitale-sammlungen.de
* ↑ «Schweigger Multiplier – 1820». National High Magnetic Field Laboratory. [Consulta: 17 octubre 2017].
* J. S. C. Schweigger: El seu romanticisme i la seva teoria elèctrica cristal·lina de la matèria de H. A. M. Snelders (1971)

## Enllaços externs

* Johann Schweigger al Mathematics Genealogy Project.
# Jesús Rosendo Prado

Jesús Rosendo Prado (Carmona, 16 de març de 1982) és un ciclista espanyol, professional des del 2007 al 2013.

## Palmarès

* 2004
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Tarragona
* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Rutes d'Amèrica

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. 145è de la classificació general
* 2008. 116è de la classificació general
* 2009. 106è de la classificació general
* 2011. 99è de la classificació general
* 2012. No surt (19a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Joan Pau II (Alacant)

Joan Pau II és un barri d'Alacant, situat al nord-oest de la ciutat.
El barri, oficialment creat amb eixe nom el 2021, limita al nord-est amb el barri de la Torreta, a l'est i oest amb el Polígon de Sant Blai i al sud amb els barris de Ciutat d'Assís i la Florida Alta.
La població del barri de Joan Pau II l'any 2022 era de 6.619 habitants segons el padró municipal d'Alacant.

## Història

Aquesta zona del municipi, pertanyent al Polígon de Sant Blai va sol·licitar l'any 2011 esdevenir un nou barri de la ciutat i canviar la denominació de PAU-1 ('Pla d'Actuació Urbanística-1') que tenia fins aquell moment. Finalment el 2021 es va adoptar com a nom del barri la proposta de l'Associació Veïnal del PAU-1, Joan Pau II, que estava basada en la gran plaça ovalada situada al barri que té aquest mateix nom.
En el seu moment va haver-hi una proposta per conservar el topònim històric de la zona en el nom del barri que va ser desestimada, el Tartanell, a partir de l'existència d'una partida i finca amb eixe nom anomenada Hort del Tartanell.

## Referències

* 1 2 3 Campello, Alfredo. «El PAU de Joan Pau» (en castellà), 02-08-2021. [Consulta: 17 març 2023].
* ↑ «Estadísticas población de Alicante» (en castellà), 04-03-2015. [Consulta: 17 març 2023].
# Joan Segura i Gotsens

Joan Segura i Gotsens (Olesa de Montserrat, Baix Llobregat, 7 d'octubre de 1936 - Olesa de Montserrat, Baix Llobregat, 7 de gener de 2017) va ser un compositor de sardanes.
Va estudiar al Conservatori Municipal de Música de Barcelona.
Des del 1957 i fins al final de la seva carrera com a compositor, va compondre un total de 16 sardanes. La darrera, Cinquanta anys junts, meresqué el reconeixement del sardanisme, i amb la qual aconseguí el preuat guardó de la Sardana de l'Any 2007.
Amb aquest motiu, a finals de juliol, la seva població li reté un càlid homenatge amb la participació musical de la cobla Vila d'Olesa, que interpretà composicions del mestre, totes dedicades a Olesa, els seus entorns o de gent de la vila.
La nit de l'11 de novembre de 2009 va rebre el premi Joan Cererols i Fornells de Música en la VI edició dels Premis de Reconeixement Cultural del Baix Llobregat, concedits pel Centre d'Estudis Comarcals del Baix Llobregat en un acte de lliurament que va tenir lloc a la localitat d'Esparreguera.
El dia 7 de gener de 2017 va morir cristianament al seu domicili d'Olesa de Montserrat.

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Joan Seguer i Tomàs

Joan Seguer i Tomàs (Parets del Vallès, 23 de juliol del 1958) és mestre i alcalde de Parets del Vallès des del 1990 a 2011.
Nasqué en una família de tradició esportiva, i Esteve Seguer i Forés, germà del seu avi, per altra banda, va ser regidor de l'ajuntament de Parets en representació de la UGT durant la guerra civil i fou executat l'any 1939 a Barcelona.
Estudià Geografia i Història i durant un decenni va treballar en l'ensenyament a diversos centres de Parets i comarca.
Joan Seguer inicià la seva carrera política l'any 1987, incorporant-se com a regidor independent a l'ajuntament de Parets, i va ser-ne primer tinent d'alcalde fins al 14 de setembre del 1990, quan assolí la vara d'alcalde. El 1994 s'afilià al PSC. El seu llarg mandat ha estat marcat per gran nombre de realitzacions, especialment en el sector de l'ensenyament (creació d'escoles bressol, de l'escola de música i de l'escola de la natura, impuls a les escoles públiques i a l'institut d'ensenyament secundari). També s'ha significat per la preservació dels espais naturals i d'esbarjo, com ara Gallecs, Can Serra, el parc de la Linera o el projecte de parc del Tenes, i la potenciació de la vida cultural i esportiva de la població, amb la construcció del centre cultural de Can Rajoler, la recuperació de festes tradicionals, l'ampliació i millora de la zona esportiva del pavelló i el nou camp de futbol). El 2001 s'aprovà la revisió del Pla General d'Ordenació Urbana i, tres anys més tard, se celebrà el mil·lenari del naixement del poble.
Ha estat vinculat a diverses associacions culturals i esportives del poble. En el camp polític, ha estat membre de l'"Associació del Pacte Industrial" de la Regió Metropolitana de Barcelona i, des del 2003, conseller comarcal.

## Notes

* ↑ Josep Seguer i Sans va ser futbolista i entrenador del Barça

## Referències

* ↑ «Sergi Mingote encapçalarà la llista del PSC de Parets del Vallès». Ara Vallès, 08-01-2011. Arxivat de l'original el 2016-10-12. [Consulta: 12 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa biogràfica
* Presentació, en el seu bloc propi
# Joan Barbarà i Mata

Joan Barbarà i Mata (Barcelona, 23 de juliol de 1966) és un exjugador de futbol català. Actualment juga en l'equip de veterans del FC Barcelona de futbol sala, i forma part de l'equip tècnic del primer equip del FC Barcelona, sota les ordres de Luis Enrique Martínez.

## Trajectòria

Format en la UE Sants, va ser fitxat pel Sabadell en la temporada 1986-87, club amb el qual debuta a la primera divisió el 18 de gener de 1987 en un Mallorca 1-0 Sabadell; eixe any el Sabadell acaba penúltim encara que va mantenir la categoria a causa del sistema de play-offs per la permanència que es va disputar.
La temporada següent el Sabadell va tornar a ser penúltim i en aquesta ocasió va descendir però Barbarà, que en aquells dies comptabilitzava fins a 41 partits i 3 gols en la màxima categoria, romandria en l'equip fins a 1993, any del descens de l'equip a Segona B.
Aquest estiu de 1993 va ser fitxat per la UD Salamanca, que es trobava també a la categoria de bronze:a l'equip castellanolleonès es va fer ràpidament amb un lloc de titular i en finalitzar la temporada l'equip aconseguia l'ascens a Segona Divisió. La temporada següent, 1994-95, el Salamanca acaba quart i aconseguia l'ascens a Primera després de derrotar l'Albacete en la promoció. L'aportació de Barbarà va ser clau amb 36 partits i 13 gols, sent el jugador més destacat al llarg de l'any.
La tornada de Barbarà a la màxima categoria va ser molt positiva a nivell individual, tot disputant 42 partits i marcant 12 gols, però les seves bones actuacions no van aconseguir evitar el descens de l'equip a Segona Divisió, com a últim de la taula. No obstant això, el Salamanca puja de seguida a Primera, el 1997. En aquesta segona etapa, el davanter català ja no seria dels puntals de l'equip: la temporada 97/98 només participa en un encontre, i a la següent, en què els castellans perden la categoria, juga 18 partits, amb només un gol.
Barbará romandria a la Unión Deportiva Salamanca fins a la seva retirada com professional en finalitzar la temporada 2000-01, tot convertint-se en un dels símbols de l'equip a la dècada dels 90.
Una vegada va penjar les botes, ha format part de l'equip tècnic del FC Barcelona per a categories inferiors. El maig de 2014 va passar a formar part del cos tècnic del primer equip blaugrana, com a auxiliar tècnic, formant part de l'equip tècnic de Luis Enrique Martínez.

## Referències

* 1 2 «Luis Enrique amplia i millora el seu contracte amb el Barça fins al 2017». 324.cat. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ «Eusebio, content per l'ascens de Barbarà i Masip i la tornada de Rafinha i Deulofeu». Lloc web del FC Barcelona, 25-05-2014. [Consulta: 26 maig 2014].
* ↑ «Estos son los hombres de confianza de Luis Enrique» (en castellà). Marca, 15-07-2014. [Consulta: 15 juliol 2014].
# Josep Font i Trias

Josep Font i Trias (Palma, 1913-2000) fou un filòsof i lul·lista mallorquí.
Llicenciat en Filosofia i Lletres i en Dret (Universitat de Barcelona, 1931). Diplomat en Psicologia per la Escuela Superior de Psicología y Psicotecnia de la Universitat de Madrid (1934). Catedràtic de filosofia (1942-1983) a l'IES Ramon Llull de Palma, del que fou director diverses vegades. Professor dels cursos de Dret i Filosofia impartits a l'Estudi General Lul·lià, secció de la Universitat de Barcelona (1952-1970) a Palma. Fou membre del Consell Acadèmic de la Maioricensis Schola Lullistica i vicepresident i delegat a Balears de la Fundació Europea Dragan. El 1936 signà la Resposta al Missatge dels Catalans. Fou soci d'Honor de la Societat Arqueològica Lul·liana.
L'IES d'Esporles (IES Josep Font i Trias) porta el seu nom.

## Obra

* El cine y el menor, conferència impartida per la Junta Provincial de Protección de Menores de Baleares (Palma, 1955)
* Escritos filosóficos. Transcripció, introducció i notes de Sebastià Trias Mercant. Estudi General Lul·lià, Mallorca 2002. Recull de textos de Josep Font i Trias

## Referències

* ↑ «Biografia de Josep Font i Trias». IES Font i Trias. Arxivat de l'original el 22 de juliol 2011. [Consulta: 26 febrer 2011].

## Bibliografia

* Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 5. Palma: Promomallorca, p. 382. ISBN 84-8661702-2.
* Necrològica de Josep Font i Trias. BSAL 56 (2000) 527-528
* Estudis Baleàrics 86/87 (2007)
# Rosquilletres

Rosquilletres és un programa de televisió amb format de concurs educatiu que emet el canal públic valencià À Punt des dels seus inicis l'any 2017.
En la primera temporada, el concurs era radiofònic i s'emetia els dissabtes i diumenges en horari d'11:30 a 12:30 hores amb la presentadora Laura Sanchis al capdavant. La segona temporada va combinar el format radiofònic amb el televisiu mantenint el mateix horari de cap de setmana i dinàmica de concurs, amb Rafa Albert com a presentador a la ràdio i Laura Sanchis a la televisió. La temporada següent va passar a emetre's exclusivament per televisió amb Laura Sanchis.
El concurs enfronta alumnes de tercer d'ESO de diferents centres escolars del País Valencià que han de lletrejar diferents paraules en valencià i resoldre jocs lingüístics enginyosos. En cada temporada del concurs un total de 140 equips (format per 3 alumnes d'un centre educatiu diferent) s'enfronten per aconseguir ser els primers del rànquing de la seua zona i participar en la gran final del Rosquilletres. En cada programa participen 2 equips i, en la versió televisiva, s'enregistra en un teatre diferent del País Valencià

## Referències

* ↑ Vázquez, C. «La radio pública À Punt se estrena con 28 horas de contenidos semanales» (en castellà). El País [Madrid], 10-12-2017. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «**CONCURS ROSQUILLETRES**» (en castellà). [Consulta: 28 desembre 2021].
# Rorisita

La rorisita és un mineral de la classe dels halurs, que pertany al grup de la matlockita. Rep el seu nom del llatí roris, rosada.

## Característiques

La rorisita és un halur de fórmula química CaFCl. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. És un mineral inestable a l'aire, deixant un residu de fluorita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rorisita pertany a «03.DC - Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Pb (As,Sb,Bi), sense Cu» juntament amb els següents minerals: laurionita, paralaurionita, fiedlerita, penfieldita, laurelita, bismoclita, daubreeïta, matlockita, zavaritskita, zhangpeishanita, nadorita, perita, aravaipaïta, calcioaravaipaïta, thorikosita, mereheadita, blixita, pinalita, symesita, ecdemita, heliofil·lita, mendipita, damaraïta, onoratoïta, cotunnita, pseudocotunnita i barstowita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina de carbó No. 45, a la localitat de Kopeisk, a l'óblast de Txeliàbinsk, al Districte Federal dels Urals (Rússia). També ha estat descrita en un altre indret proper, el dipòsit de molibdè i tungstè de Tyrnyauz, a la vall de Baksan, a la república Kabardino-Balkària. Només ha estat descrita en aquests dos indrets en tot el planeta.

## Referències

* ↑ «Rorisite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 novembre 2017].
# Ruth Halperin-Kaddari

Ruth Halperin-Kaddari (15 de maig de 1966) és una jurista i defensora internacional dels drets de les dones coneguda pels seus treballs sobre dret de família, teoria legal feminista, drets de les dones al dret internacional i dones i religió. És vicepresidenta de la Convenció sobre l'eliminació de totes les formes de discriminació contra la dona de la ONU i és membre del comitè des del 2006. És professora de dret a la Universitat Bar-Ilan i és directora i fundadora del Centre Rackman. Va ser una de les primeres guardonades amb el premi Premi Internacional Dona Coratge el 2007.

## Carrera

Es va doctorat en dret a la Universitat Yale el 1993. És professora de dret a la Universitat Bar-Ilan. El 2001 va fundar Centre Rackman, un centre que treballa per avançar en el dret de gènere i ha estat la seva directora des de llavors.

### Càrrecs a les Nacions Unides

El 2006 va ser elegida pels estats membres per un mandat de quatre anys al comitè de la Convenció sobre l'eliminació de totes les formes de discriminació contra la dona (CEDAW) i va ser la vicepresidenta del comitè des del 2009 fins al 2010. Al moment de l'elecció n'era el membre més jove. Va ser reelegida per un segon mandat el 2010 i un tercer cop el 2014. El 2017 va tornar a ser elegida vicepresidenta del comitè. Dins el comitè va treballar amb l'antiga ministra francesa d'igualtat de gènere Nicole Ameline i la Representant Especial de les Nacions Unides sobre la Violència Sexual en Conflicte Pramila Patten.
El 2018 va coeditar un memoràndum de l'ONU que concloïa que la falta de fons per l'avortament a Irlanda del Nord és una forma de violència contra les dones.

## Premis

* Premi Internacional Dona Coratge el 2007 pels seus treballs sobre els drets internacionals de les dones.
* Premi Rappaport per Dones que generen canvi el 2016.

## Treballs publicats

* Women in Israel: A State of Their Own, University of Pennsylvania Press. 2004.

## Referències

* ↑ «[http://www.ohchr.org/EN/HRBodies/CEDAW/Pages/Membership.aspx OHCHR | Membership]» (en anglès). [Consulta: 2 juliol 2018].
* ↑ «Halperin-Kaddari Ruth | Faculty of Law | Bar-Ilan University» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-03-27. [Consulta: 2 juliol 2018].
* ↑ «Home Truths: A Religious Feminist Trailblazer Tells It Like It Is» (en anglès). Haaretz, 08-11-2012.
* ↑ «Committee on the Elimination of Discrimination against Women (CEDAW)». Office of the High Commissioner for Human Rights (Drets Humans ONU). [Consulta: febrer 2020].
* ↑ nguye386 «Human Rights in Practice Series for International Women's Day: Professor Ruth Halperin-Kaddari» (en anglès). University of Minnesota Law School, 14-06-2017.
* ↑ «Prof. Ruth Halperin-Kaddari Elected for Third Time to Prestigious UN Committee | Bar Ilan University» (en anglès). [Consulta: 2 juliol 2018].
* ↑ Miles, Tom «Northern Ireland abortion laws violate women's rights, U.N. body says» (en anglès). U.S..
* ↑ «International Women's Issues Archives». [Consulta: 2 juliol 2018].
* ↑ «The Rappaport Prize for Women Generating Change - Rappaport Prize» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-04-16. [Consulta: 2 juliol 2018].
# Ruth Gentry

Ruth Gentry (Stilesville, 22 de febrer de 1862 - Indianàpolis, 18 d'octubre de 1917) va ser una matemàtica estatunidenca.

## Vida i Obra

Gentry va fer els seus estudis universitaris a la Indiana State Normal School (actual universitat d'Indiana), graduant-se el 1880. Després d'uns anys a l'ensenyament, es va matricular a la universitat de Michigan per titular-se en matemàtiques. El 1890 es va graduar i va obtenir una beca per estudiar al Bryn Mawr College en el qual dirigia el departament de matemàtiques Charlotte Angas Scott, una brillant matemàtica britànica. L'any següent, una nova beca li va permetre estudiar els dos cursos següents a Europa. Malgrat les notables dificultats que va trobar a Alemanya pel fet de ser dona (va ser rebutjada per les universitats de Heidelberg i de Berlín), va aconseguir que Lazarus Fuchs l'admetés com estudiant oient. L'any següent va estudiar a la Sorbona.
Retornada als Estats Units, a ser professora del Bryn Maur College, mentre preparava el doctorat dirigit per Charlotte Scott. El 1894 va ser nomenada professora del Vassar College, una universitat per a dones del estat de Nova York. El 1896 va obtenir el doctorat amb una tesi sobre geometria de les corbes quàrtiques. El 1902 era directora associada i cap del departament de matemàtiques d'una escola privada a Pittsburgh, però a partir de 1905 sembla haver deixat l'ensenyament definitivament, potser per causa d'alguna malaltia. De 1910 a 1911 va ser infermera voluntària i el 1914 es va retirar al seu poble natal, on va morir tres anys després.

## Referències

* ↑ Edington, 1967, p. 336.
* ↑ Singer, 2003, p. 11-12.
* ↑ Singer, 2003, p. 96-97.
* ↑ Green i LaDuke, 2009, p. 180.
* ↑ Edington, 1967, p. 337.

## Bibliografia

* Bosse, Michael J.; Hurd, Deborah A C. «Women communicating mathematics: The historic role of women» (en (anglès)). Mathematics and Computer Education, Vol. 36, Num. 3, 2002, pàg. 218-226. ISSN: 0730-8639.
* Edington, Will E. «Biographical Sketches of Indiana Scientists IV» (en (anglès)). Proceedings of the Indiana Academy of Science, Vol. 77, 1967, pàg. 336-339. ISSN: 0073-6767.
* Green, Judy; LaDuke, Jeanne. Pioneering Women in American Mathematics: The Pre-1940 PhD's (en (anglès)). American Mathematical Society, 2009. ISBN 978-0-8218-4376-5.
* Singer, Sandra L. Adventures Abroad: North American Women at German-speaking Universities (1868-1915) (en (anglès)). Praeger Publishers, 2003. ISBN 0-313-32371-2.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ruth Gentry» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Núria Mediavilla

Núria Fernández Quesada, més coneguda com a Núria Mediavilla, és una actriu de doblatge i locutora de publicitat catalana.
Va començar doblant personatges des de vora els set anys; amb nou anys va posar la veu a Shirley Temple en castellà a la pel·lícula The Little Colonel. Ha sigut la veu habitual d'actrius com Angelina Jolie (en castellà a Maleficent), Helena Bonham Carter (en els papers en català i castellà de la bruixa Jenny a Big Fish, de Nellie Lovett a Sweeney Todd i d'Elisabet Bowles-Lyon a El discurs del rei), Uma Thurman (fent de La núvia de Kill Bill en els dos idiomes), Nicole Kidman (en castellà a Moulin Rouge!), Rachel Weisz (doblant el paper en castellà de Tània Txernova a Enemic a les portes) i Kate Winslet (en català i castellà a Hamlet i en castellà a Titanic), a banda de Jodie Foster, Jennifer Connelly, Winona Ryder, Cate Blanchett, Juliette Binoche i Cameron Diaz.
A més, va doblar Milla Jovovich a El cinquè element, i es va responsabilitzar del paper de Galàdriel a la trilogia d'El Senyor dels Anells, tant en català com en castellà. També ha interpretat personatges animats com l'Arale Norimaki en la seva primera veu en català de Dr. Slump, la Sophie d'Inspector Gadget, la Fiona de Shrek i la Dory de Buscant en Nemo.
A banda del doblatge i la locució, ha treballat també com a actriu de teatre, televisió i ràdio. A finals de la dècada del 1980 va formar part del programa Cinc i acció del Club Super3. Des de 2011 imparteix classes i tallers de veu i doblatge.
És filla de Pepe Mediavilla i germana de José Luis Mediavilla, tots dos també actors de doblatge.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «La Vermella - Núria Mediavilla, la veu d'Uma Thurman, Nicole Kidman i Kate Winslet». Catalunya Ràdio. [Consulta: 12 febrer 2023].
* 1 2 «Patio de voces: Nuria Mediavilla» (en castellà). RTVE Play, 06-11-2015. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ «Actriz de doblaje narra leyenda del monte de las ánimas en Soria» (en castellà). El Día de Soria, 01-11-2022. [Consulta: 12 febrer 2023].
* 1 2 3 «Nuria Mediavilla, actriz de doblaje en 'Hoy por Hoy Lorca'» (en castellà). Cadena SER, 10-12-2021. [Consulta: 12 febrer 2023].
* 1 2 «Doblaje con Núria Mediavilla» (en castellà). AADPC. [Consulta: 12 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de doblatge al català de Núria Mediavilla a Eldoblatge.com
* Fitxa de doblatge al castellà de Núria Mediavilla a Eldoblaje.com (castellà)
# Jolobov

Jolobov (en rus: Жолобов) és un poble (un khútor) de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 243 habitants.

## Referències

* ↑ Административная карта Сталинградской области 1956 г
* ↑ «Список населённых мест Самарской губернии. Самара. Губернская типография, 1910. C.319». Arxivat de l'original el 2017-11-11.
* ↑ «Топографические карты СССР M-38 (Б) 1:100000. Саратовская и Волгоградская области.». Arxivat de l'original el 2017-11-07.