OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arsène Alancourt

Arsène Alancourt (Clichy-sur-Seine, 12 de juliol de 1902 - 20 d'abril de 1965) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1922 i 1928. Durant la seva carrera esportiva aconseguí 4 victòries, entre elles una etapa del Tour de França de 1924.

## Palmarès

* 1923
** 4t a la París-Brussel·les
* 1924
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1926
** 6è al Gran Premi Wolber
* 1927
** 1r a la París-Vichy
** 1r a la París-Contres
** 1r al Gran Premi Wolber, formant part de l'equip Alleluia

## Resultats al Tour de França

* 1922. 13è de la classificació general
* 1923. 5è de la classificació general
* 1924. 7è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1926. Abandona (13a etapa)
* 1927. Abandona (9a etapa)
* 1928. Abandona (9a etapa)

## Enllaços externs

* Palmarès d'Arsène Alancourt (neerlandès)
* Palmarès d'Arsène Alancourt Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (italià)
# Arsàmenes

Arsàmenes fou un príncep persa, fill del rei aquemènida Darios I el Gran de Pèrsia i d'Artistone (filla de Cir II el Gran). Fou el comandant de les unitats dels pobles dels utis i els mics a l'exèrcit de Xerxes I de Pèrsia que va anar a Grècia, o bé dels àrabs i etíops d'Egipte. Esquil parla d'un Arsames que fou el cap dels egipcis de Memfis en l'exèrcit de Xerxes, que probablement és el mateix príncep.

## Referències

* ↑ Heròdot, VII. 68 i Heròdot, VII. 69
# Arsínoe IV

* Per a altres significats, vegeu «Arsinoe».
Arsínoe IV fou reina d'Egipte el 48 aC. Era de la dinastia dels Ptolemeus. Era filla de Ptolemeu XII Auletes i germana de Ptolemeu XIII Filopàtor i Cleòpatra VII.
En les lluites entre Ptolemeu XIII Filopàtor i Cleòpatra VII, va reclamar els seus drets al tron i es va aliar amb Filopàtor en l'aixecament contra els romans, que dirigits per Juli Cèsar afavorien a Cleòpatra (48 aC). El seu tutor Ganimedes i les seves forces es van unir a les d'Aquil·les i ella va rebre el títol de reina, reconeguda pels alexandrins.
Quan Ptolemeu XIII va ser capturat per Cèsar, Arsínoe va fer matar Aquil·les i va nomenar Ganimedes comandant militar de la revolta. Ganimedes va obtenir alguns triomfs i va negociar l'alliberament de Ptolemeu XIII quedant Arsínoe com a ostatge al seu lloc.
Derrotada la revolta pels romans a finals de l'any 48 aC i mort Ptolemeu XIII el 47 aC, Cèsar se la va emportar a Roma i la va fer desfilar al seu triomf celebrat el 46 aC, on va suscitar la compassió del poble romà. Després Cèsar la va alliberar i la va retornar a Alexandria.
La seva germana Cleòpatra va convèncer a Marc Antoni de matar-la, l'any 41 aC. Arsínoe va ser assassinada tot i que havia fugit i s'havia refugiat al temple d'Àrtemis Leucofrine a Milet.

## Referències

* ↑ 6.Arsinoe a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 367

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte
# Bagnolet

Bagnolet és un municipi francès, situat al departament de Sena Saint-Denis i a la regió de l'Illa de França. L'any 1999 tenia 32.511 habitants.
Forma part del cantó de Bagnolet i del districte de Bobigny. I des del 2016, de la divisió Est Ensemble de la Metròpoli del Gran París.
Situat a l'est de París, és un centre de marcat caràcter industrial.
# Barraca d'en Clavero

La Barraca d'en Clavero és una obra de Deltebre (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La barraca és de planta rectangular, el sòl és de terra trepitjada mentre les parets són de canya, junc i fang arrebossat. Les coberta és a dues aigües feta també amb juncs disposats a rangleres s'aguanten sobre bigues de canyes disposades de llarg a llarg. L'interior està dividit en tres càmeres, sent la del mig la té el fumeral. L'única porta d'accés a l'interior està en un dels frontal de la barraca.

## Història

Aquesta no tindrà més de 60 anys, però és interessant perquè reprodueix un sistema d'habitatge que arranca ja dels primers assentaments humans d'aquesta zona.

## Referències

* 1 2 «Barraca d'en Clavero». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2018].

## Enllaços externs

* «Barraca d'en Clavero». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Bah, Humduck! A Looney Tunes Christmas

Bah, Humduck! A Looney Tunes Christmas és una pel·lícula d'animació dels Looney Tunes estrenada directament en DVD el 2006. Va ser dirigida per Charles Visser. La pel·lícula és una paròdia del conte de Charles Dickens, Cançó de Nadal.

## Argument

La vigília de Nadal, en un país molt petit es construeix un centre comercial anomenat Lucky Duck, propietat de l'Ànec Lucas. El conill Bugs Bunny surt del seu cau i podria ser envestit per la limusina de l'Ànec Lucas. Duffy arriba al centre comercial, on troba un petit pingüí pobre, que demana una mica de diners per menjar qualsevol cosa però Duffy no vol donar-li res, per sort arriba Bugs que li dona tres monedes. Daffy es porta malament amb els empleats i Bugs l'adverteix, dient que qui no fa el bé el dia de Nadal, trobarà tres esperits. Aquella mateixa nit, Bugs i Daffy queden atrapats al centre comercial, fins a les cinc del matí, fins que algú vindrà. Tot d'una arriba Sylvester, que també li adverteix que si no és bo i generós, tindrà el seu final: Daffy no sembla pas espantat, però en la seva caixa gegant arriben fantasmes del passat Nadal, àvia Granny i Titty que le van retornar a la seva infància, quan era orfe i vivia a l'orfenat Lucky Duck (Lucky Duck, el nom de la seva botiga). Després de veure el flashback es confia a Sam, l'esperit del Nadal Present, que li mostra Porky Pig amb la seva filla Priscila, que vol quedar-se amb el seu pare.
Després de l'escena, Daffy tracta d'escapar del tercer esperit, Taz. No sortint-se, Taz mostra Daffy la seva tomba, on també hi ha Porky i Priscila, dient que, després d'haver deixat el Papero Fortunato, cosa il·legal, ha tancat i tothom està sense feina. Observant la tendresa de la filla de Porky, es mou i decideix convertir-se en una persona millor. Donarà un regal a tots els seus empleats, i acceptarà fins i tot els menys afortunats. Bugs acaba amb " Aquest és l'esperit del Nadal", mentre des de la porta entelada, Porky diu: "Q... que ... això", i Priscila el corregeix «Això és tot amics!».

## Repartiment

* Joe Alaskey - Ànec Lucas, El gat Silvestre, Marvin el Marcià, Gall Clàudi, Pepé Le Pew, Beaky Buzzard
* Bob Bergen - Porky, Tweety/Ghost Of Christmas Past, Speedy Gonzales
* Jim Cummings - Taz/Ghost Of Christmas Future, Gossamer
* June Foray - Iaia/Ghost Of Christmas Past
* Maurice LaMarche - Yosemite Sam/Ghost Of Christmas Present
* Tara Strong - Priscilla Pig, House Wife
* Billy West - Bugs Bunny, El caçador Elmer

## Enllaços externs

* Making of de la pel·lícula (anglès)
# Barranc de Ribaleres

El Barranc de Ribaleres és un corrent fluvial del Pallars Sobirà, que neix al bosc de muntanya i desemboca a la Noguera de Vallferrera.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Barranc de Font d'Obac

El barranc de Font d'Obac és un barranc, afluent del riu Bòssia. Discorre íntegrament pel terme de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà.
El barranc es forma just al sud de la Collada d'Erdo, des d'on davalla sempre cap al sud-sud-est fins a abocar-se en el riu Bòssia.
Discorre pel costat de llevant del poble de Sarroca de Bellera i a ponent del d'Erdo.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barranc de Fontlledó

El Barranc de Fontlledó és un barranc de l'antic terme d'Isona, actualment pertanyent al terme municipal d'Isona i Conca Dellà.
Es forma a la Serra Mitjana, al vessant oest de la Corona, des d'on davalla cap al nord-oest, fins que s'aboca en el riu del Llinar prop i a l'oest-nord-oest del Mullol.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Batalla de Dorilèon (1097)

La batalla de Dorilèon va ser un combat que van entaular les forces dels croats contra el Soldanat de Rum durant la Primera Croada.

## Batalla

Acabat el setge a Nicea el 19 de juny de 1097, les forces croades van avançar pel desert d'Anatòlia cap a Terra Santa. No obstant això, a causa de les difícils tasques d'aprovisionament que es realitzaven, els líders croats van decidir separar-se en dos cossos, un de vanguàrdia, amb Takitios, Bohemon de Tàrent, Esteve II de Blois i Robert II de Flandes i un de rereguarda, separats uns cinc quilòmetres, i trobar-se més tard amb el cos de rereguarda comandat per Ramon IV de Tolosa, Jofré de Bouillon i Hug de Vermandois, amb els quals s'havien de trobar més endavant.
Prop de Dorilèon, les forces de Bohemon de Tàrent van decidir acampar, mentre que Kilidj Arslan I preparava un grup de turcs per aturar l'avenç croat i atacar el campament de Bohemon dividits en tres cossos,
L'1 de juliol, a l'alba, el soroll de milers de cavalls va despertar els homes de Bohemon. Els soldats turcs van atacar tot el que se'ls travessés en el seu camí. Els croats no van poder respondre ràpidament a causa de la sorpresa de l'atac.
Les baixes turques eren ínfimes comparades amb les dels croats. Mentre que la cavalleria atacava, un grup d'arquers turcs disparava des centenars de metres enrere del campament. Els croats resistien feroçment contra la cavalleria, però l'esperança de la victòria estava molt lluny.

## El miracle

La victòria turca semblava a l'abast de la mà, però, segons van explicar després els europeus, es diu que Déu va escoltar les súpliques dels croats i, prop d'on es trobaven els arquers turcs, la cavalleria de Jofré de Bouillon va aconseguir avançar i dispersar-los. Després de poder reorganitzar-se, les forces croades havien passat d'entre cinc i deu mil homes a més de quaranta mil.
Els turcs, aterrits en veure les forces de Jofré apropar-se, van fugir ràpidament. En part es va deure al fet que, tot i atacar hosts de milers, no es movien per Terra Santa com una veritable força militar conjunta, sinó més aviat per atacar caravanes i fer escaramusses. Ambdós costats van perdre milers d'homes, de fet, s'estima que amb prou feines en el principi de l'atac turc, van morir una mica menys de 5.000 croats. Tot el combat no va durar més d'unes dues hores.
Acabada la batalla, van prendre de nou el seu rumb a Terra Santa.

## Referències

* ↑ (potser 2.000 cavallers i 8.000 homes d'armes, no més de 3.000 cavallers i 12.000 d'infanteria)
* ↑ Nicolle, 2003, p. 39 i 40.

## Bibliografia

* Nicolle, David. The First Crusade 1096-99: Conquest of the Holy Land (en anglès). Osprey Publishing, 2003. ISBN 1841765155.
# Baiba Broka (política)

Baiba Broka (Madona, RSS de Letònia, 2 d'octubre de 1975) és una política letona, membre del partit Aliança Nacional, i que fou Ministre de Justícia el 2014.

## Carrera política

Membre de Per la Pàtria i la Llibertat (TB/LNNK) a partir de 2006, es va presentar sense èxit a les eleccions al Parlament Europeu de 2009. El 2011 esdevingué membre de l'Aliança Nacional i es va presentar dos anys més tard com a alcaldable per Riga, però va fracassar.
El 22 de gener de 2014 fou nomenada Ministra de Justícia, dins el primer Gabinet Straujuma. Va dimitir el 6 d'agost del mateix any, en no haver-se-li concedit permís per accedir a documents classificats; Gaidis Bērziņš la va succeir quinze dies més tard.

## Referències

* ↑ «Bribery accused Baiba Broka decides to leave her work at University of Latvia». lbnn-news.com, 30-07-2019. [Consulta: 30 juliol 2019].
* ↑ «Broka claims corruption does not have a place in her life». baltictimes.com. [Consulta: 12 juliol 2019].
# Batalla de Manresa

El batalla de Manresa fou un combat lliurat el 7 de maig de 1714 durant la Guerra dels catalans (1713-1714), la darrera campanya militar de la Guerra de Successió Espanyola a Catalunya.

## Antecedents

La ciutat va jurar fidelitat a Felip V d'Espanya el juliol de 1713 i el duc de Pópuli va enviar el dia 3 d'agost un gran exèrcit format per 4.000 soldats borbònics a les ordres del tinent general José de Armendáriz i del general de batalla José Carrillo de Albornoz.
En decretar la Junta de Braços la guerra a ultrança el coronel català Josep de Peguera i de Cortit, amb 60 cavalls rebé l'ordre d'ocupar Manresa i es va poder formar la Coronela de Manresa amb 400 combatents capitanejats per Joan Sobrebals, que van sortir de la ciutat. En venjança el 13 d'agost José Carrillo de Albornoz va ordenar la crema de les cases dels principals cabdills revoltats tot i que el foc es va escampar per tota la ciutat.

## Batalla

El coronel Antoni Desvalls i de Vergós va fer una incursió sobre Manresa el 7 de maig de 1714 en la que va derrotar el regiment borbònic napolità de Félix Álvarez de la Escalera, que morí en el combat, i Desvalls va fer 300 presoners.

## Conseqüències

El 7 de maig de 1714 Antoni Desvalls i de Vergós va presentar batalla als borbònics en el Combat de Mura, derrotant la columna de Diego González, dirigint-se posteriorment a Terrassa, sent atacat el dia 9 a Esparreguera per un destacament sortit de Martorell.

## Referències

* 1 2 «Manresa». Viles cremades. Bages 1714. Arxivat de l'original el 2016-03-30. [Consulta: 3 agost 2013].
* ↑ Conclusions de la Junta de Braços publicades en forma de ban el 24 de juliol de 1713
* ↑ Castellví i Obando, 2002, p. 78.
* ↑ Albertí, Santiago. Diccionari biogràfic. vol.3 (D-L). Albertí, 1969, p. 369.
* 1 2 Albertí, Santiago. Diccionari biogràfic. vol.2 (D-L). Albertí, 1969, p. 44.

## Bibliografia

* de Castellví i Obando, Francesc. Narraciones Históricas desde el año 1700 al 1725 (en castellà). vol.IV (1714-1725). Fundación Francisco Elías de Tejada y Erasmo Pèrcopo, 2002. ISBN 84-931265-0-0.

## Vegeu també

* Guerra dels catalans (1713-1714)
# Balcó (desambiguació)

«Balcó» té aquests significats:
* Balcó: element arquitectònic d'origen italià.
* El balcó: pintura d'Édouard Manet
Viccionari
# Balcó de Cal Manyà

El Balcó de Cal Manyà és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de cós entre mitgeres, de planta baixa i pis. El seu propietari Joan Carbonell Rabassa reforma la façana el 1926, tot i que la casa és anterior, moment en què s'incorpora el balcó.
És d'especial interès el balcó amb decoració floral, tant pel treball de forja com per les rajoles.

## Referències

* 1 2 «Balcó de Cal Manyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Balcó del Mediterrani

El Balcó del Mediterrani és un penya-segat de 23 m de desnivell que hi ha a l'extrem de tocant a mar de la Rambla Nova de Tarragona, protegit per una bonica barana de ferro. Al davant hi ha el monument al navegant català Roger de Llúria. Des del balcó hi ha una magnífica vista sobre el mar, el port, l'estació del tren, l'Amfiteatre, la platja i la punta del Miracle, i una part de la ciutat. Els tarragonins, quan passegen per la Rambla, diuen que van "a tocar ferro" al Balcó.
* La Rambla Nova a l'altura del Balcó
* Vista de la platja i la zona portuària des del balcó

## Referències

* ↑ «Balcó del Mediterrani», 31-05-2014. [Consulta: 27 març 2019].
# Baldaixtik

Baldaixtik (en rus: Балдаштык) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 35 habitants. Pertany al districte de Balakhtà.

## Referències

* ↑ Топокарты ГГЦ
* ↑ Список населенных мест Сибирского края. Том II. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1929
# Battenans-les-Mines

Battenans-les-Mines és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 55 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Battenans-les-Mines era de 55 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 26 habitatges, 21 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 4 estaven desocupats. 25 eren cases i 1 era un apartament. Dels 21 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 3 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 18 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Battenans-les-Mines el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 37 persones, 23 eren actives i 14 eren inactives. Les 23 persones actives estaven ocupades(13 homes i 10 dones).. De les 14 persones inactives 5 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de transport i 1 d'una empresa de serveis.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Battenans-les-Mines a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Battenans-les-Mines a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Banco Macro

Banco Macro és un banc de capitals privats argentins. Va començar a operar l'any 1988 com a entitat bancària i compta amb una àmplia xarxa de sucursals i caixers automàtics a tot el país, cosa que li permet brindar serveis bancaris a una àmplia base de clients. Actualment és el segon banc privat més gran d'Argentina.
Inicialment el 1978, Macro va iniciar les seves activitats com una entitat financera no bancària i el 1988 Macro va ser autoritzat pel Banc Central de la República Argentina per funcionar com a banc comercial. Al febrer d'aquell any es va inscriure el canvi de denominació social per la de Banc Macro SA. Actualment el hòlding del Banc Macro està format per Macro Bank Limited, Macro Securities SA. Societat de Borsa, Macro Fiducia S.A., Banc Privat d'Inversions S.A. i Macro Fons S.A, Macro Securities, de la Fundació Macro Bansud i de Sud Inversions i Anàlisi.
El Grup Macro compta amb 7.925 empleats, 1.772 caixers automàtics, 957 terminals d'autoservei i una estructura de més de 500 punts d'atenció.

## História

Banco Macro va iniciar les seves operacions com a Financera Macro, una corredora de borsa especialitzada en arbitratge fundada per Mario Brodersohn, José Dagnino Pastore i Alieto Guadagni, en 1976. La institució va ser adquirida per un arbitratgista competidor, Jorge Brito, en 1985. l'autorització per operar com a banc comercial pel Banc Central d'Argentina el 1988, Banco Macro va operar com a banc majorista fins a 1995, convertint-se en pioner en el mercat argentí de bons corporatius. Durant aquest interinat, el seu negoci va girar al voltant d'inversions al mercat monetari, negociació de bons governamentals i corporatius i serveis financers per a empreses mitjanes i grans.
El desembre del 2001, Macro va adquirir el 60% del Banc Bansud, entitat líder al sud d'Argentina, amb una important trajectòria a la seva àrea d'influència i una important xarxa de sucursals, però que s'havia vist afectada per la crisi econòmica i financera d'aquell any. Després de la compra a l'agost del 2002 de Scotiabank, Macro va adquirir les accions restants del Banco Bansud i, el desembre del 2004, va adquirir Nuevo Banco Suquia SA, convertint-se en el tercer banc privat argentí en termes d'actius nets, el quart en termes de dipòsits i el cinquè en termes de crèdit pendent al sector privat.

## Xarxa de caixers automàtics i banca electrònica

Macro utilitza caixers automàtics de la xarxa Banelco. Actualment, posseeix 1772 caixers i més de 957 terminals d'autoservei.

## Controvèrsies

El 2015 la Comissió Nacional de Valors d'Argentina, va disposar la suspensió preventiva d'operacions bancàries per no realitzar auditories contra el rentat de diners. Tot i això, el banc va assegurar que va complir amb totes les normes de l'organisme i una setmana més tard la suspensió va ser aixecada.

## Referències

* ↑ «Macro Bank Limited - Members Directory» (en anglès americà), 26 enero 2014. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ «Misiones Online, "Jorge Brito afirmó que el Banco Macro está interesado en comprar las sucursales del Citibank"».
# Bayana

Bayana és una ciutat del districte de Bharatpur al Rajasthan, Índia fundada llegendàriament per l'asura Banasur que va viure en temps de Krishna i del que la seva filla Usha es va casar amb Anirudh (net de Shri Krishna). Està situada prop de la riba del Gambhir a uns 45 km al sud-oest de Bharatpur (ciutat). Té una població (2001) de 33.504 habitants.

## Història

El seu antic nom fou Sripatha o Sriprashtha o Shantipura. Un nombrós grup de monedes antigues foren descobertes a la comarca el 1946 a 11 km de la ciutat. El 373 el rei varika Vishnuvardhan (o Vishnu Vardhana), que era feudatari de Samudra Gupta, va erigir a Bayana un pilar de sacrificis amb una inscripció.
Als primers anys del segle xi va lluitar a la zona els gaznèvida Masud Salar, germà o nebot suposat de Mahmud de Gazni, que va conquerir Karauli, la capital dels rajputs jadons, si bé només temporalment. El fort de Bijaigarh (Vijaygarh o Badalgarh Kot) a 3 km al sud-oest de la ciutat, que inclou diversos temples i el pilar de Vishnuvardhan abans esmentat, fou construït pel rajput jadon Raja Bijai Pal vers el 1043. El 1046 Chittralekha esposa del sobirà kachhawa Mangala Raja de Gwalior (fill de Vazradama, mort en batalla contra Mahmud de Gazni poc després de l'any 1000) va construir el temple de Vixnú dedicat a Usha la filla de Krishna. El fort de Bijaigarh fou assaltat per Abu Bakr Kandahari, que el va ocupar; la seva tomba encara es conserva a Bayana.
Al final del segle xii (1196) va passar al sultanat de Delhi quan la va conquerir Muizz al-Din Muhammad el virrei (i després sultà) gúrida. Sikandar Lodi la va ocupar el [1492]. Durant un temps fou capital d'una província de la qual Agra era un dels pobles secundaris.
El 1526 Baber assenyala a la fortalesa de Bijaigarh com la més famosa de l'Índia. El 1527 Rana Sanga i Hasan Khan Mewati van aconseguir en aquest lloc una victòria parcial abans de la derrota a la batalla de Khanwa (a uns 35 km de Bayana i a uns 50 d'Agra). Humayun, fill de Baber la va ocupar el 1535. A la ciutat Baber va renunciar a l'alcohol i en commemoració es va erigir la mesquita de "Talaqani Masjid"; Baber també va construir una "Jhajhri" que es conserva.
Va passar als jats al segle xviii i fou part del principat de Bharatpur. Sota protectorat britànic fou capçalera del tahsil del mateix nom a l'estat de Bharatpur amb una població el 1901 de 6.867 habitants.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.