OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xuchang

Xuchang (xinès simplificat: 许昌; xinès tradicional: 許昌; postal: Hsuchang) és una ciutat a nivell de prefectura de la província de Henan, a la República Popular de la Xina. Limita amb la capital provincial Zhengzhou al nord-oest, Kaifeng al nord-est, Zhoukou a l'est, Luohe al sud-est i Pingdingshan al sud-oest.
La seva població era de 4.379.998 habitants al cens final de 2020, dels quals 2.047.973 vivien a la zona urbanitzada (o metropolitana) formada pels districtes de Weidu i Jian'an (anomenats pel nom de l'era de l'emperador Xian de Han) i la ciutat de Changge en gran part urbanitzada. El 2007, la ciutat va ser nomenada com una de les deu ciutats més habitables de la Xina per l'Informe sobre el valor de la marca de les ciutats xineses, que es va publicar a la Cimera de Beijing del Fòrum de Ciutats de la Xina de 2007.

## Història

Durant l'inici de la dinastia Zhou, la regió de Xuchang va ser concedida a la família Xu (Xǔ (許/许)) del cognom Jiang i es va convertir en l'estat de Xu, governat per Xu Wenshu. Durant el període de Primaveres i Tardors i dels Regnes Combatents, Xuchang va ser ocupada successivament pels estats de Zheng i Chu, i la família Xu va ser traslladada posteriorment al comtat de Ye per l'estat de Chu.
Xuchang va servir com a capital de facto del senyor de la guerra Cao Cao durant el final de la dinastia Han oriental. Després de trobar l'antiga capital Luoyang devastada per la guerra, Cao va traslladar la cort imperial i l'emperador Xian al que ara és Xuchang l'any 196.
L'any 220, el fill i successor de Cao Cao, Cao Pi, va declarar oficialment la ciutat com a capital del nou estat de Cao Wei. La ciutat va ser rebatejada com a "Xuchang". Els emperadors Wei van mantenir la cort a Xuchang fins que la capital es va traslladar a Luoyang als anys 220.

## Geografia
### Clima

Xuchang té un clima subtropical humit influenciat pel monsó (Köppen Cwa), amb quatre estacions diferents. Els hiverns són frescos i secs, els estius calorosos i humits, la primavera comença aviat i és càlida, i la tardor és suau i proporciona una transició raonable. La pluja cau principalment de maig a setembre, amb més del 70% de les precipitacions anuals. La ciutat té una temperatura mitjana anual de 14,6 °C, i la seva temperatura mitjana mensual més alta és de 27,0 °C al juliol i la més baixa és de 0,7 °C al gener. La precipitació anual és de poc m és de 700 mil·límetres. Hi ha 2280 hores de sol a l'any.

## Referències

* 1 2 «China: Hénán (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map».
* ↑ «China's Top 10 Most Livable Cities». Hunan Loudi Official Government, 28-03-2012. Arxivat de l'original el 2013-04-10. [Consulta: 4 agost 2014].
# Yvonne Attenelle

Yvonne Attenelle (Bèlgica, 1901– Barcelona, 16 de gener de 1984) va ser una pianista i ballarina belga, professora de música, rítmica i dansa a Barcelona.

## Biografia

Formada a l'Institut Marthe Roggen, de Brussel·les, i essent professora del Conservatori d'aquella ciutat, va venir a Barcelona a meitat de la dècada dels anys vint acompanyant Manuel Giménez, violinista del Gran Teatre del Liceu, a qui havia conegut a Brussel·les i amb qui més endavant es casaria.
Després d'algunes ocupacions com a pianista, va impartir classes de rítmica Dalcroze a l'Orfeó Gracienc, on va dirigir la Secció de Danses rítmiques i de Plàstica, i més endavant la seva pròpia escola al carrer Mallorca número 330 de Barcelona, l'Academia de Gimnasia i Dansa on actualment es troba l'Escola de Música de Barcelona, dirigida pel seu fill Albert Attenelle. A la seva acadèmia, Carme Bravo, la dona de Frederic Mompou col·laborava com a pianista acompanyant. Es pot dir que comencà amb la dansa modernista i acabà, passat el temps, en el ballet clàssic.
Yvonne Atennelle era també la professora de música i dansa de la Residència Internacional de Senyoretes Estudiants de Barcelona, on va dirigir i preparar els festivals de final de curs als jardins de Pedralbes o al teatre Grec, o les Festes d'Art que s'hi celebraven habitualment.
El seu fill és el concertista de piano Albert Giménez Attenelle (Barcelona, 1937) i el seu net, el pianista Albert Giménez.

## Referències

* ↑ «Tamarite de Litera». La Vanguardia, 18-09-1925, pàg. 2.
* ↑ «El próximo domingo, por la tarde, tendrá efecto en el Orfeón Graciense...». La Vanguardia, 01-05-1928, pàg. 36.
* ↑ «Más que ochenta y ocho teclas» (en castellà). Loewe Fundación, 2012. [Consulta: octubre 2019].
* ↑ Olabarría Smith, Begoña «Danza modernista, nuestras raíces coreogràficas». Artes escénicas, 4, Academia de las Artes escénicas de España, 01-06-2016, pàg. 50.
* ↑ «Programa de la Festa d'art. Residència Internacional de Senyoretes Estudiants. Ivonne Attennelle [coreografia]». Escena Digital. MAE. Centre de documentació i Museu de les Arts Escèniques. Institut del Teatre, 10-06-1934. [Consulta: octubre 2019].
# VNP

«VNP» té aquests significats:
VNP és l'abréviació de:
* Verein Naturschutzpark, una fundació alemanya
* Vila Nova de Paiva, un municipi portuguès
* El codi SIL d'una llengua austronèsica
* El codi ISO 639-3 d'una llengua austronèsica
* El Vlaams Nationale Partij, un partit precursor del partit polític belga Vlaams Blok
# Avilovka

Avilovka - Авиловка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 340 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Aye Nyein Thu

Aye Nyein Thu (birmà: အေးငြိမ်းသူ) (Xin, 1996) és una metgessa de l'estat de Xin de Myanmar, coneguda com A Nyein.
El primer trimestre del 2001 va participar activament en les manifestacions contra el cop d'estat del govern militar a Mandalay. L'Exèrcit de Myanmar la va acusar el setembre de 2021 de proporcionar suport sanitari a desplaçats interns del municipi de Mindat i de donar suport als grups antigovernamentals. L'exèrcit va detenir tres metges que li donaven suport i va confiscar equips mèdics. El novembre del 2021 va construir un hospital improvisat amb un quiròfan, i quan pot visita pacients en altres regions pobres de la zona. El 2022 va ser inclosa en la llista de les 100 dones més inspiradores de l'any per la BBC.

## Referències

* 1 2 3 «Quiénes son las 100 Mujeres influyentes e inspiradoras elegidas por la BBC en 2022 (y cuáles son las 12 de América Latina) - BBC News Mundo». [Consulta: 6 gener 2023].
* 1 2 Chanayuth. «Myanmar Junta Seeks to Arrest Doctor Assisting Displaced Persons in Chin State» (en anglès americà), 24-09-2021. [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ «We Spoke to a Doctor Treating Victims of Myanmar’s Deadly Crackdown» (en anglès). [Consulta: 6 gener 2023].
# BVE

BVE té els següents significats:
* Batallón Vasco Español, organització armada històrica al País Basc
* Biblioteca Virtual Extremenya, biblioteca digital sobre cultura d'Extremadura
* BVE Trainsim (de l'acrònim en anglès Boso View Express), programari gratuït simulador de tren
# Balanjar

Balanjar (Belenjer, Belendzher) fou una important ciutat dels khàzars al nord del Caucas, entre Derbent i Samandar, probablement a la riba del Sulak, al que avui dia són les ruïnes d'Endere, prop d'Andreyeva. L'arqueòleg Mikhail Artamonov l'havia situat al lloc de la moderna ciutat de Buynask al Daguestan, però després la identificació es va considerar més probable a les ruïnes trobades al sud de Makhachkala
Balandjar es creu que inicialment era el nom col·lectiu dels habitants, una tribu o confederació tribal turca (vegeu Balandjars). Va ser ciutat important (i algun temps capital) dels khàzars entre els segles VII i X. El llegendari fundador fou Balandjar ibn Djapheth.
Es va fundar a l'entorn del 630 com a capital dels dominis dels balandjars. Alguns erudits pensen que el nom podria derivar de Bala (alt) i un nom de clan, Endzhar. Es va integrar al kanat Khàzar vers la meitat del segle VII i va ser capital fins vers el 723. En aquest temps fou atacada vers 653 pel general Abd al-Rahman ibn Rabia al-Bahili; els khàzars van fer una sortida al moment que els arribaven reforços i els musulmans van quedar en inferioritat i foren completament derrotats. Abd al-Rahman ibn Rabia al-Bahili va intentar reagrupar les seves tropes però va morir en la lluita; el seu germà Salman va poder reunir els que van sobreviure i els va portar cap a Bab al-Abwad. El cos del general fou conservat pels khàzars que el van utilitzar després en les seves pregàries per demanar pluja.
Vers el 723 el general al-Djarrah ibn Abdullah al-Hakami va atacar els khàzars el 737 simultàniament des de Daryal o Darial (Bab al-Lan o Porta dels Alans) i els khàzars que defensaven la ciutat foren derrotats i part de la població massacrada; els àrabs van fer molt de botí. Després d'això Balandjar fou reconstruïda però la consideració de capital va passar a Samandar. Balandjar no obstant va conservar certa importància fins al segle x. Al segle xi es va despoblar i estava buida al final del segle.

## Bibliografia

* Brook, Kevin Alan. The Jews of Khazaria, Third Edition. Londres: Rowman & Littlefield Publishers, Inc, 2018. ISBN 9781538103425.

## Referències

* Douglas Morton Dunlop (1997). "Balanjar". Encyclopedia Judaica (CD-ROM Edition Version 1.0). Ed. Cecil Roth. Keter Publishing House. ISBN 965-07-0665-8
# Balangeroïta

La balangeroïta és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom de Balangero, Itàlia, la seva localitat tipus.

## Característiques

La balangeroïta és un silicat de fórmula química Mg$_{21}$Si₈O$_{27}$(OH)$_{20}$. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la balangeroïta pertany a «09.DH - Inosilicats amb 4 cadenes senzilles periòdiques, Si₄O₁₂» juntament amb els següents minerals: leucofanita, ohmilita, haradaïta, suzukiïta, batisita, shcherbakovita, taikanita, krauskopfita, gageïta, enigmatita, dorrita, høgtuvaïta, krinovita, makarochkinita, rhönita, serendibita, welshita, wilkinsonita, safirina, khmaralita, surinamita, deerita, howieïta, taneyamalita, johninnesita i agrel·lita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina d'asbests Poggio San Vittore, a Balangero, una localitat ubicada a les Valls de Lanzo, dins la província de Torí, al Piemont (Itàlia). A més de a la localitat tipus, tan sols ha estat descrita als propers indrets de Ponte del Diavolo, a Lanzo Torinese, i a Santa Maria della Neve, a Varisella.

## Referències

* ↑ «Balangeroite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 novembre 2018].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: November 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d'agost 2019. [Consulta: 23 novembre 2018].
# Asonga TV

Asonga Televisión o Asonga TV és el nom que rep una de les cadenes de televisió del país africà de Guinea Equatorial. Té la seu a Malabo, la capital situada al nord de l'illa de Bioko (Província de Bioko nord).

## Descripció

Es tracta de l'únic canal de propietat no estatal que funciona en aquesta nació africana, encara que és privat en la pràctica està vinculat al govern puix que el seu fundador és el vicepresident Segon Encarregat de la Defensa i Seguretat de l'Estat Teodoro Nguema Obiang Mangue, fill del president de Guinea Equatorial Teodoro Obiang, pel que els programes solen seguir la línia editorial de l'estat ecuatoguineà.
Els seus principals programes són informatius, però també emet programació cultural, política, esportiva, musical, etc. La major part de les seves emissions es fan en castellà, però alguns programes són emesos en fang i altres en francès que també és una llengua oficial però minoritària promoguda pel govern.
Des de 2014 el seu senyal pot ser rebuda per internet des de qualsevol lloc del món. En 2015 els seus informatiuos foren objecte d'una polèmica internacional en criticar durament als reis i al Govern d'Espanya després que TVE (Televisió Espanyola) emetés un documental anomenat La paradoja de la abundancia criticant al govern d'aquest estat africà.

## Vegeu també

* Radio Nacional de Guinea Ecuatorial
* TVGE
* Mitjans de comunicació de Guinea Equatorial
* Castellà equatoguineà

## Referències

* ↑ S.R.L., Factoria Audiovisual. «Las noticias de Asonga TV, a la carta en www.asongatv.com - Página Oficial del Gobierno de la República de Guinea Ecuatorial». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ S.R.L., Factoria Audiovisual. «Encuentros del Ministro de Información en Bata - Página Oficial del Gobierno de la República de Guinea Ecuatorial». Arxivat de l'original el 2015-07-22. [Consulta: 4 agost 2015].
* 1 2 «Ya pueden seguir las noticias de Asonga TV por Internet - Diario Rombe». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ satcesc. «Asonga TV, en español, por el satélite SES 4 -». [Consulta: 4 agost 2015].
* 1 2 «Duro ataque de la Televisión de Guinea Ecuatorial contra los Reyes». [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ «“La venganza de Teodorin”. La televisión de su propiedad emite un video insultante para la familia real española. | asodeguesegundaetapa.org». [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ «Guinea. 'La paradoja de la abundancia' - RTVE.es». [Consulta: 4 agost 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial d'Asonga TV Arxivat 2015-06-19 a Wayback Machine.
* Asonga TV a Youtube
# Barret gal·lès

El barret gal·lès, una part del vestit femení nacional gal·lès, és un barret de copa alta. En l'actualitat el duen dones, i especialment escolars, en el dia de Sant David (el sant patró de Gal·les), però molt rarament en altres ocasions. Començà a usar-se de forma generalitzada pels voltants del 1830 i és una herència d'altres barrets del segle xviii; és de feltre negre i es porta normalment amb un casquet de puntes a dessota, que sobresurt de l'ala, o sense el casquet amb puntes cosides a l'ala del barret per a semblar-ho. Tornà a adquirir popularitat a finals del segle xix, en l'onada romàntica de l'època.
La llegenda conta que aquests barrets haurien estat determinants a frustrar un intent d'invasió napoleònica l'any 1797. Els soldats francesos haurien cregut que els barrets negres i els xals vermells que vestien un grup de gal·leses corresponien als uniformes d'un destacament de soldats anglesos (amb barrets de plomes negres i lliurees vermelles). Aquest fet sembla inversemblant atenent al control que la marina britànica tenia del mar d'Irlanda i, a banda, per un pur problema cronològic.
Per aquelles persones que troben el barret poc agraciat, s'ha fet una versió alternativa del barret gal·lès en forma de barret pla de palla subjectat amb vetes.

## Referències

* ↑ «Welsh National Dress» (en anglès). Gal·les: Museu Nacional de Gal·les. Arxivat de l'original el 25 de maig 2014. [Consulta: 25 maig 2014].
* ↑ Weston, John. «The Welsh hat» (en anglès). Gal·les: Data Wales, 2001. Arxivat de l'original el 25 de maig 2014. [Consulta: 25 maig 2014].

## Enllaços externs

* Descripció i fotografies Arxivat 2011-10-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Descripció i fotografia (gal·lès)(anglès)
# Banda Índia Shuswap

La Banda Índia Shuswap (ktunaxa: kǂitqatwumǂaʔt) és membre del govern Consell Tribal de la Nació Shuswap i també del Consell Tribal Ktunaxa Kinbasket, que es troben a la regió East Kootenay de la [[províncies i territoris del Canadà|província]] de la Colúmbia Britànica. La seva principal reserva, la reserva índia Shuswap, es troba una milla al nord d'Invermere (Colúmbia Britànica) a la regió de la Vall de Columbia al Rocky Mountain Trench de l'alt riu Columbia, a l'altra banda de les Muntanyes Selkirk de les altres bandes Secwepemc. Va ser creada un quan el govern de la llavors Colònia de la Colúmbia Britànica va establir una reserva índia en la dècada de 1860. Encara que és membre del Consell Tribal Ktunaxa Kinbasket i els membres són casats amb els d'altres bandes ktunaxa a la mateixa regió, els membres de la banda són ètnicament Secwepemc (Shuswap).
Llac Kinbasket, nom actual del dipòsit format per l'embassament Mica, va ser nomenat en 1866 per Walter Moberly, en honor de Kinbasket, un cap shuswap al que havia emprat.

## Referències

* ↑ «2nd Annual Ktunaxa Challenge 2012». Aboriginal Services - College of the Rockies, BC, Canada. Arxivat de l'original el 2012-10-13. [Consulta: 10 setembre 2012].
* ↑ Shuswap Indian Reserve al BC Geographical Names Information System
* ↑ Kinbasket Lake al BC Geographical Names Information System

## Enllaços externs

* Shuswap Indian Band, Shuswap Nation Tribal Council website Arxivat 2009-10-24 a Wayback Machine.
# Província de Limburg (1815-1839)

La província de Limburg era una de les divuit províncies del Regne Unit dels Països Baixos, creada el 1815 pel Congrés de Viena. El nom de Limburg li fou donat a aquesta província, per bé que no comprèn més que alguns quilòmetres de l'antic ducat de Limburg, per petició expressa de Guillem I, que no volia contemplar la desaparició d'aquest nom prestigiós. Després de la independència de Bèlgica, aquesta província fou integrada al nou Estat, però el 1839, després de la ratificació del Tractat dels XXIV articles, Bèlgica hagué de cedir una part i fou dividida en una província (la part a l'oest del Mosa) i una província neerlandesa (la part a l'est del Mosa i Maastricht).

## En l'actualitat

* Limburg (Bèlgica)
* Limburg (Països Baixos)

## Bandera

La bandera de Limburg fou aprovada pel Consell Provincial el 8 de maig de 1996 i confirmat per l'executiu de Flandes el 29 d'octubre del mateix any. Aquesta està formada per un camp blanc sobre el que se situen les armes de l'antic ducat de Limburg, un lleó rampant roig amb la llengua i urpes grogues (armat) el qual vesteix una corona ducal i un escut al pit. L'escut està format per 10 franges horitzontals grogues i vermelles, els colors de l'antic comtat de Loon.

## Referències

* ↑ Jean Stengers, Histoire du sentiment national en Belgique des origines à 1918, tom 1, Les Racines de la Belgique, éditions Racine, Brussel·les, 2000 ISBN 2-87386-218-1, p. 45 i nota 13.
* ↑ «Wapenschild en vlag» (en neerlandès). provincie Limburg.be. [Consulta: 3 novembre 2015].
# Añana

Añana és un municipi d'Àlaba, de la Quadrilla d'Añana. El municipi està compost per dos pobles, Atiega i Salinas de Añana, que és la capital i principal nucli de població. Atiega forma un concejo regit per una junta administrativa i dotat de certa autonomia interna, mentre que Salines de Añana és administrat directament pel municipi. Salines de Añana és famós per la seva explotació de sal, avui abandonada però en procés de restauració. Fins a 1997 el municipi es deia també Salinas de Añana.

## Salinas de Añana

Salinas de Añana (en euskera Gesaltza Añana i oficialment Salinas de Añana/Gesaltza-Añana) és el principal nucli de població i cabdal del municipi de Añana. Salinas de Añana posseeix deus d'aigua salada que formen el riu Muera, deguts que els cursos subterranis d'aigua travessen sediments de sal abans de sortir a la superfície i l'explotació de la qual està documentada des del 822. La salina de la Vall salada juntament amb les de Poza de la Sal han estat les més importants de tota la península Ibèrica.
En l'edat mitjana les Salines de Añana van florir amb el comerç de la sal, sent fundada la població en 1126 per Alfons I i constituint-se en la vila més antiga d'Àlaba pels furs atorgats en 1140 per Alfons VI de Castella. Les salines estan abandonades des de mitjans del segle xx i les seves fustes es van degradar ràpidament. No obstant això recentment es declararen Monument històric i ara estan en procés de restauració a causa del seu valor etnogràfic i turístic. Altres monuments destacables de la localitat són el convent de Comendadoras de Sant Joan d'Acre d'origen templer, l'església de Santa María de Villacones (segles xiii al xv), la medieval Casa Palatina de les Ozpinas i el barroc Palau dels Herrán (segle xvii).

## Bibliografia

* AJAMIL, C. I.; DORRONSORO, T.; GUTIÉRREZ, F. J.; LLANOS, A.; VIDAL-ABARCA, J., 1988, Salinas de Añana y alrededores: guía para una visita, Vitoria
* PLATA MONTERO, A., 2003, La aplicación de la Arqueología de la Arquitectura a un complejo productivo, el valle salado de Salinas de Añana (Álava), Arqueología de la Arquitectura 2, pp. 241-248 Obtenir article
* PLATA MONTERO, A., 2006, El ciclo productivo de la sal y las salinas reales a mediados del siglo XIX, Vitoria
* LANDA ESPARZA, M, PLATA MONTERO, A., 2007, El valle salado de Añana. Hacia su recuperación integral, Vitoria.

## Referències

* ↑ «"Noticias"». [Consulta: 17 juny 2012].

## Enllaços externs

* Añana a l'Enciclopèdia Auñamendi.
Viccionari
# Sebitti

Sebitti o Sibitti és el nom del conjunt de set déus guerrers de la mitologia sumèria que lluitaven a les ordres del déu Erra. Eren fills d'An i de Ki (assimilada després amb Ninhursag). An els va donar l'ordre de que fossin assassins terribles i els va posar sota el poder d'Erra. Són coneguts pel que s'explica a El poema d'Erra, o L'epopeia d'Erra, una narració escrita durant el primer mil·lenni abans de la nostra era per un sacerdot del temple de Marduk a Babilònia. Sebitti és una paraula en accadi que significa «grup de set».
Els sebitti van demanar a Erra que els dirigís per destruir la humanitat. Van aconseguir que Marduk deixés Babilònia i van provocar la revolta dels babilonis contra el rei, que va girar l'exèrcit contra ells i els va matar. Quan els pobles estrangers van envair Babilònia en aquella confusió, els set déus encapçalats per Erra van provocar sobre ells una greu pestilència. Al veure la destrucció, Erra es va retirar i per les pregàries dels homes els Sebitti es van retirar i el perill es va acabar.
El Poema d'Erra aviat va adquirir funcions màgiques, i frases extretes del llibre s'inscrivien en amulets que es feien servir com a exorcismes per allunyar les pestes.
A l'An = Anum, la llista mesopotàmica dels grans déus, els Sebitti es diuen «Els set guerrers», que Ninurta va sotmetre. No n'han quedat representacions, perquè les figures, segons un text, es feien de fusta. Aquesta narració descriu així els Sebitti: cada un portava una corona, una túnica, dues armes, una destral a la mà dreta, i un punyal a l'esquerra, una protecció de bronze i una diadema, que era com unes banyes que duien a la corona. Portaven també un arc i un carcaix penjant de l'espatlla. Les figures es pintaven amb una pasta vermella. Si es representaven juntes, eren en relleu i en posició de caminar, amb les mateixes armes.

## Referències

* ↑ Ford, Michael W. Sebitti: Mesopotamian Magick & Demonology (en anglès). Lulu.com, 2016-07-04. ISBN 978-1-365-23661-7.
* ↑ Cagni, Luigi. The poem of Erra. Malibú: Undena, 1982, p. 3-12. ISBN 9780890030035.
* ↑ Black, Jeremy (et al.). Gods, demons, and symbols of ancient Mesopotamia: an illustrated dictionary. Londres: The British Museum Press, 2008, p. 162. ISBN 9780714117058.
# Sebechleby

Sebechleby és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1135.
# Sant Víctor de Senterada

Sant Víctor de Senterada és una església de Senterada (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella de l'antic cementiri, enlairat a sobre d'un roquís que domina al poble. És una nau amb volta de canó rebaixada i absis semicircular, amb arc triomfal. La façana d'accés, a ponent, té una petita porta amb òcul superior. La coberta de dues vessants cobreix també l'absis.
Està dedicada a sant Víctor I, Papa i màrtir del segle ii i té uns Goigs dedicats en motiu de la restauració de l'ermita de l'any 1988.

## Referències

* ↑ «Sant Víctor de Senterada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
* ↑ «Goigs a sant Victor de Senterada». [Consulta: 2020].