OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Garrido

Francesc Garrido (Barcelona, 26 de desembre de 1967) és un actor català de teatre, cinema i televisió. Ha participat en produccions com Barcelona 1714, La película de nuestra vida, Cites, Mar adentro, Estació d'enllaç, Meublé. La casita blanca o Días de Navidad.

## Referències

* ↑ Álvarez, Inés. «Francesc Garrido: «'La sala' és una sèrie fosca, un tipus de ficció que no toca TV-3»», 09-09-2019. [Consulta: 14 març 2022].
* ↑ «Meublé. La Casita Blanca. | Barcelona Film Commission». [Consulta: 14 març 2022].
* ↑ Ampuero, Maria Güell. «Francesc Garrido: “Al final sempre mirem les coses a partir de qui ets”», 06-02-2020. [Consulta: 14 març 2022].
# La isla del cangrejo

La isla del cangrejo (en basc Karramarro Uhartea) és una pel·lícula d'animació espanyola dirigida per Txabi Basterretxea i Joxean Muñoz en el 2000. És una producció íntegrament feta a Euskadi i els seus creadors són els mateixos que els del curtmetratge Tortolika eta Tronbon de 1996. Es va estrenar en la XI Setmana de Cinema Fantàstic i de Terror de Sant Sebastià i va ser guardonada amb un premi Goya en 2001 a millor pel·lícula d'animació.

## Argument

Dimitri, capità del vaixell "El Caín", és l'únic pirata que no sap cantar i això sempre li ha perseguit igual que la reputació del seu amic ja mort Macaos. El Caín es trobarà immers en una gran aventura on trobaran una esfera i un lloro que els portaran fins al tresor de Macaos, no obstant això el que no sabien és que aquest estava sent custodiat per la filla del difunt, Loreley, que l'havia amagat en l'Esfinx aprofitant la petita grandària de les monedes. Aquesta en sentir-se amenaçada per Dimitri escapa amb els diners arribant a l'illa del Cranc on és assaltada per Walker i els seus sequaços, els quals anteriorment havien pres l'illa capturant a les persones per a convertir-los en esclaus. El capità Dimitri i els seus companys creen un pla per a desarmar a Walker i s'infiltren en la fortalesa. Per primera vegada, gràcies a la seva veu tan tempestuosa, Dimitri aconsegueix salvar a tots els esclaus, als seus amics i a Loreley. A més, amb l'ajut del lloro que podia canviar de grandària tant objectes com éssers, els diners no va acabar en mans de Walker, el qual va caure a la mar amb tota la seva tripulació intentant fugir de l'illa.

## Personatges principals

* Dimitri: Pirata de complexió robusta, bastant brut i molt maldestre a l'hora de caminar pel seu vaixell ja que sempre fica la cama de fusta en els forats.
* Loreley: És la filla òrfena de Macaos i una dona negra. És una pirata jove que es donava per morta ja que el seu pare ho va planejar tot perquè no la trobessin juntament amb els diners. Al final de la pel·lícula acaba enamorant-se de Dimitri.
* Walker: Antagonista de la pel·lícula. És un home malèvol que té a tota l'illa sotmesa i s'aprofita d'això per a traficar amb el mercat d'esclaus.

## Veus

* Narrador: Alfredo Landa
* Dimitri: Juan Carlos Loriz
* Loreley: Maribel Legarreta
* Walker: José Mari Moscoso
* Ma: Isabel del Palacio
* Porto: Mañu Elizondo
* Lloro: Íñigo Puignau

## Reconocimiento

* Goya a la millor pel·lícula d'animació de 2001.

## Referències

* ↑ La isla del cangrejo en Zinema.
* ↑ La isla del cangrejo a Fotogramas
* ↑ Premios Goya 2001.
# Església catòlica a Andorra

L'Església catòlica, tot i que a Andorra no hi ha cap religió oficial, la Constitució en fa una menció explícita, on també estableix la llibertat religiosa. Cal notar també que un dels coprínceps del Principat és el bisbe catòlic de la Seu d'Urgell. La principal religió al Principat és el Catolicisme. Però la constitució d'Andorra estableix que hi ha llibertat religiosa. Aproximadament el 90% de la població d'Andorra és catòlica. L'islam és la segona religió que més s'hi practica, ja que hi habiten prop de 2.000 immigrants nord-africans, estant també representades diverses Esglésies protestants dels Mormons, els Testimonis de Jehovà i l'hinduisme.

## L'estructura de l'església catòlica a Andorra

Andorra des del punt de vista de l'estructura de l'Església catòlica forma part de la diòcesi d'Urgell, creada l'any 527. Aquesta diòcesi està integrada, o és sufragània de l'Arxidiòcesi de Tarragona, que té les següents diòcesis sufragànies: Girona, Lleida, Vic, Tortosa, Urgell i Solsona.
En el territori d'Andorra hi ha set parròquies: Encamp, Canillo, la Massana, Ordino, Andorra la Vella, Escaldes-Engordany i Sant Julià de Lòria. La parròquia d'Andorra la Vella, és la seu de l'Arxiprestat en la qual s'uneixen totes les parròquies. Al servei dels fidels catòlics hi ha una dotzena de sacerdots, presidits per un arxiprest, responsables del culte i de la pastoral, i tres col·legis confessionals, el de Sant Ermengol, dirigit pels pares Salesians i els de la Sagrada Família i Mare Janer, dirigits per les germanes de l'Institut de la Sagrada Família d'Urgell, fundat per la mare Anna Maria Janer, sota la sol·licitud pastoral del Bisbe Caixal, al segle xix. Els seglars són partícips de múltiples accions pastorals, bé a nivell arxiprestal, però especialment a nivell parroquial, com catequistes, educadors de joves, voluntaris en associacions etc. etc.
# Fet (cràter)

Fet és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 79 km de diàmetre. Porta el nom del poeta rus Afanassi Fet (1820-1892), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1985.

## Referències

* ↑ «Fet». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 4 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Lipèfile

Lipèfile (en grec antic Λειπεφίλη) va ser, segons la mitologia grega, una filla de Iolau, nebot d'Hèracles, i de Mègara.
Era coneguda per la seva bellesa que es comparava a la d'una deessa olímpica. Casada amb Filant, fill d'Antíoc i net de Filant, rei dels driops, va tenir un fill, Hípotes, que per part de pare i mare era un heràclida.
Aquest nom, Lipèfile es coneix de diverses maneres segons els editors: de vegades és "Lipefilene" (Λειπεφιλήνη), o "Hippofila" (Ἱπποφίλη) o "Deifila" (Δηιφίλη). La forma original exacta encara és desconeguda.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 332. ISBN 9788496061972.
* ↑ Realencyclopädie der Classischen Altertumswissenschaft, Band VA, Halbband 10, Thapsos-Thesara (1934), s. 2444, s. v. Thero
# Mas Moió (edifici)

El Mas Moió és una masia del municipi de Font-rubí (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia composta de planta baixa, pis i golfes, i coberta a dos vessants. Portal adovellat. Balcons al primer pis. Finestres de la planta baixa amb brancals, ampits i llindes de pedra. Baluard. Rellotge de sol. Edificacions agrícoles adossades. Valors històrics. El rellotge de sol du la data del 1855, possiblement de l'última reforma, la dels balcons. Es coneix que Mas Guineu, del terme de Torrelles de Foix, prové d'una escissió de Mas Moió, el que indica clarament els orígens medievals de la masia.

## Descripció

* ↑ «Mas Moió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Francesc Gay i Coll

Francesc Gay i Coll (Calella, 14 de març de 1889 — la Pinya, 12 d'agost de 1936) fou un eclesiàstic i escriptor català. S'ordenà sacerdot a Tortosa el 1911. Durant setze anys fou vicari de diverses parròquies: Cassà de la Selva, Palamós, Sant Esteve d'en Bas i Palafrugell. El 1927 fou nomenat rector de La Pinya. Des d'aleshores sovint utilitzà el càrrec com a pseudònim signant: El Rector de La Pinya. També va signar algunes de les seves obres teatrals amb el pseudònim Franc de Pinyana. Va col·laborar a diverses revistes i diaris de l'època, principalment a La Tradició Catalana, d'Olot. Les seves obres de teatre es feren cèlebres en tot el bisbat i arreu de Catalunya, especialment en els centres catòlics. Deixà moltes obres teatrals, sovint musicades per autors catalans. També va escriure dos llibres de poesia i va participar en certàmens literaris, com els Jocs Florals de Barcelona. En iniciar-se la Guerra Civil Espanyola fou assassinat el 12 d'agost de l'any 1936 a mans d'un comitè revolucionari a causa de la seva condició sacerdotal. Els qui el van tractar el defineixen com un sacerdot generós, pobre i molt arrelat al seu país.

## Obres
### Teatre

* Asprors de Joventut, 1911
* Guspires socials, 1912
* Enigmes tràgics, 1914
* Esclaus de les passions, 1917
* L'estrella de la felicitat, 1925
* Rostos avall, 1926
* L'Artista, 1927
* El misteri de Nadal (melodrama pastoril en tres actes) amb música de Josep Baró, 1927
* Les Dones de la Passió, 1928
* L'Estampa de primera comunió, 1931
* El Collaret de la princesa, 1932
* L'Esgarriada, 1932
* Diners que sagnen, 1933
* Les Cosinetes, 1935
* L'Apostol català, 1935

### Poesia

* Poemets i retaules
* Violes Homilètiques

### Obres presentades als Jocs Florals de Barcelona

* La Bona Mare, 1919
* Idili florit, 1919
* Primaverals, 1919
* A una bacina arqueologica, 1920
* La Pavordessa, 1921
* Oració de la Nit, 1921
* Jardí conventual, 1922
* El mal cassador, 1923
* Hivernada, 1928
* Visions del temps i la natura, 1928
* Sol, solet, 1928
* Pàtria Nova, 1933
* Divorci reial, 1933
* Les dues verges, 1934
* La vida perdurable, 1934

## Referències

* ↑ «Francesc Gay i Coll». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques

## Bibliografia

* CORDÓN I SOLER, Joan. Amunt el teló, crònica del teatre a Calella. Llibreria la Llopa, SL. Calella. 1997.

## Enllaços externs

* Mossèn Francesc Gay i Coll. Imatge i informació
* GEIS, Camil. "Los que encontré en el camino. Mosén Francisco Gay. Mosén José Casassa y Tasis". Revista de Girona. Any: 1962 Núm. 18 PDF
# Es lebe der König, der Vater im Lande, BWV Anh. 11

Es lebe der König, der Vater im Lande, BWV Anh. 11 (Llarga vida al Rei, el veritable pare de la nació) és una cantata perduda de Bach, estrenada a Leipzig el 3 d'agost de 1732, per a l'onomàstica del príncep elector Frederic August I de Saxònia; el llibret és de Picander i forma part de la quarta part del recull Ernst-Schertzhaffte und Satyrische Gedicthe (Poemes seriosos, graciosos i satírics). Possiblement, alguns moviments foren aprofitats posteriorment en altres obres, com el primer que fou parodiat en el cor inicial de la cantata BWV 215.

## Referències

* ↑ Bach Cantatas Website

## Bibliografia

* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
# Forest City (Iowa)

Forest City és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 4.362 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Forest City tenia 4.362 habitants, 1.692 habitatges, i 1.084 famílies. La densitat de població era de 404,9 habitants/km².
Dels 1.692 habitatges en un 32,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,1% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 31,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 14,7% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.031 $ i la renda mediana per família de 50.699 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.430 $ mentre que les dones 21.883 $. La renda per capita de la població era de 18.285 $. Entorn del 4,7% de les famílies i el 9,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Forest City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Forest City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mas Moncanut

Mas Moncanut és una masia del municipi de Cabanelles (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al sud-oest del petit nucli de l'Estela, que es troba al nord-oest del municipi de Cabanelles al qual pertany. Està ubicat a l'esquerra del camí de Sant Martí Sesserres a Albanyà.
Masia de grans dimensions formada per tres grans cossos adossats que li proporcionen una planta més o menys rectangular. L'edifici principal presenta la coberta de teula de dues vessants i està distribuït en planta baixa, dos pisos i golfes. Majoritàriament, la construcció presenta obertures rectangulars emmarcades amb carreus de pedra i amb les llindes planes. Les finestres tenen els ampits motllurats. A la façana principal, orientada a migdia, destaca el portal d'accés a l'interior, amb una llarga inscripció gravada a la llinda força malmesa. A la banda de llevant hi ha adossat un altre cos rectangular, distribuït en dues plantes, destinat als usos agrícoles. De la façana principal cal destacar una gran arcada oberta de mig punt, bastida en pedra desbastada disposada a sardinell. Al pis hi ha alguna petita finestra d'arc rebaixat bastida en pedra també. A la banda de ponent hi ha un altre cos destinat als usos agrícoles. És rectangular, coberta d'un vessant i distribuït en una sola planta. Presenta dues arcades de mig punt obertes per accedir a l'interior. Són de diferent mida, estan bastides en pedra, tot i que arrebossades, i es recolzen damunt pilars quadrats bastits amb carreus ben desbastats. A l'interior, la mateixa tipologia de voltes es repeteix dues vegades i, al fons de l'estança, hi ha una crugia en paral·lel a l'habitatge a la que s'accedeix mitjançant un arc de mig punt adovellat amb les impostes motllurades, que es recolza als murs laterals. La crugia està coberta per una volta d'aresta arrebossada. Els murs d'aquesta estança són bastits amb pedra ben desbastada disposada en filades regulars, indicant-nos així la possibilitat que aquesta part de la construcció sigui més antiga que la resta.
La resta de la construcció és bastida en pedra sense treballar lligada amb abundant morter de calç, i amb carreus a les cantonades.

## Història

Segons el Pla Especial d'identificació i regulació de masies i cases rurals de l'ajuntament de Cabanelles, la masia fou construïda vers el 1700 amb ampliacions i reformes posteriors.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Moncanut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Francesc Garí Mir

Francesc Garí Mir (Palma, Mallorca, 1939 - Madrid, 1 de juliol de 2009) fou un polític mallorquí.

## Biografia

El 1961 es llicencià en enginyeria industrial i treballà com a gestor d'empreses, principalment de l'empresa familiar Can Garí. El 1963 fou vicepresident de l'Associació d'Industrials de Mallorca (1963), fundada per ell anteriorament, i el 1967 es graduà en administració d'empreses per l'IESE. El 1970 fou delegat del Ministeri de l'Habitatge a les Illes Balears i el 1971-1973 fou director de l'Institut Nacional per a la Qualificació d'Edificacions. En 1975 va iniciar la seva carrera política com a membre fundador de la Plataforma de Diàleg Tramuntana, i el 1976 formaria l'associació Concurrència Democràtica Balear (CODEBA).
Fou un dels fundadors de la Unió de Centre Democràtic (UCD) a les Illes Balears. Fou elegit diputat per la circumscripció de Mallorca a les eleccions generals espanyoles de 1977 i 1979, on fou Vicepresident Primer de la Comissió de Transports i Comunicacions i Vocal de la Comissió de Comerç i Turisme del Congrés dels Diputats. També fou membre de l'Assemblea de Parlamentaris de les Illes Balears i conseller d'Indústria i Agricultura del govern preautonòmic balear (1978).
L'agost de 1999 fou nomenat Cap de Relacions Institucionals del Parlament de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ Fallece Francesc Garí, histórico diputado de UCD por Balears y ex conseller de Agricultura a Diario de Mallorca
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats de la Legislatura Constituent
* ↑ Nomenament al BOPIB
# Lambertus de Monte

Lambertus de Monte (1430-1499) fou un filòsof medieval de l'escolàstica tomista. Destaca pels comentaris sobre Aristòtil (a qui va "salvar" de l'infern malgrat ser pagà) i les crítiques a Albert el Gran. També es conserven escrits seus sobre lògica, seguint a Petrus Hispanus.

## Referències

* ↑ Klima. Intentionality, Cognition, and Mental Representation in Medieval Philosophy. Oxford University Press, 2015, p. 304. ISBN 978-0-8232-6275-5.
# Bramocharax baileyi

Bramocharax baileyi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: conca del riu Usumacinta.

## Referències

* ↑ Gill, T. N. & J. F. Bransford 1877. Synopsis of the fishes of Lake Nicaragua. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 29: 175-191.
* ↑ Rosen, D. E. 1972. Origin of the characid fish genus Bramocharax and a description of a second, more primitive, species in Guatemala. American Museum Novitates Núm. 2500: 1-21.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Théâtre Lyrique

El Théâtre Lyrique, o Théâtre-Lyrique Impérial, fou un dels tres teatres d'òpera que hi havia a París al segle xix (els altres dos eren l'Opéra i l'Opéra-Comique).
Situat a la Place du Châtelet prop del Sena, el teatre original fou inaugurat el 20 de febrer de 1847 i va funcionar durant 19 temporades fins al 1871, quan fou destruït pel foc. Va ser reconstruït a semblança de l'original i amb el nom de Théâtre de la Ville, però mai més s'hi va representar cap òpera.
Un bon nombre d'òperes franceses es van estrenar al teatre, destacant:
* Si j'étais roi d'Adolphe Adam el 1852
* Les Dragons de Villars de Aimé Maillart el 1856
* Faust de Gounod el 1859
* Les Troyens de Berlioz el 1863
* Les Pêcheurs de perles de Bizet el 1863
* La Jolie Fille de Perth de Bizet el 1867
* Roméo et Juliette de Gounod el 1867
També algunes òperes no franceses hi van tenir èxit:
* Orfeo ed Euridice de Gluck el novembre de 1859 (sota la direcció de Berlioz)
* Macbeth de Verdi el 1865 (versió revisada i ampliada).
# Emilio Morenatti

Emilio Morenatti (Hospital General de la Defensa Orad y Gajías, 1969) és un fotògraf espanyol, criat a Jerez de la Frontera. Va estudiar disseny gràfic i el 1992 es va unir a l'Agència EFE. Des del 2004 treballa per Associated Press cobrint desastres naturals, guerres i notícies d'actualitat. Va ser segrestat el 2006 a la ciutat de Gaza. El 12 d'agost de 2009 va sofrir un atemptat mentre viatjava amb forces militars nord-americanes per Kandahar (Afganistan). A conseqüència de l'explosió, se li va amputar un peu. És el cap de fotografia d'Associated Press a Espanya i Portugal.
El 2007 va rebre una menció d'honor en els World Press Photo de 2007. El maig de 2009 va ser guardonat amb el premi FotoPres 2009 atorgat per l'Obra Social "La Caixa". El seu treball mostra quinze dones amb el rostre desfigurat per atacs amb àcid a Pakistan Ha estat seleccionat com el fotoperiodista de l'any de 2010 per l'Associació Nacional de Fotògrafs de Premsa, dels Estats Units. Una fotografia seva de la vaga general del 29 de març de 2012 a Barcelona ha estat guardonada amb el tercer premi de la categoria de fets contemporanis en el World Press Photo. Va aconseguir el Premi Ortega y Gasset de periodisme gràfic el 2013, i el Premi Solidaris 2015 de l'ONCE. El 2021 rep el prestigiós Premi Pulitzer de fotografia per les seves instantànies dels primers mesos de la pandèmia de COVID-19 a Catalunya.

## Referències

* ↑ Emilio Morenatti, un fotógrafo en busca del conflicto permanente en El Mundo
* ↑ Secuestran en Gaza a un fotógrafo español e n 20minutos.es
* ↑ El fotógrafo español Emilio Morenatti, herido por una bomba en Afganistán en El Mundo
* 1 2 «The 2021 Pulitzer Prize Winner in Feature Photography - Emilio Morenatti of Associated Press» (en anglès). The Pulitzer Prizes. [Consulta: 18 juny 2021].
* ↑ Emilio Morenatti, ganador del primer premio FotoPres 2009 Arxivat 2009-05-13 a Wayback Machine. en La Vanguardia
* ↑ Fotos premiadas en quimosavic.wordpress.com
* ↑ «Emilio Morenatti, Premio Ortega y Gasset de Periodismo Gráfico». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 13 novembre 2015].
* ↑ La ONCE concede al jerezano Emilio Morenatti el Premio Solidarios 2015

## Enllaços externs

* La fotografia premiada en el World Press Photo (2013) Arxivat 2015-03-29 a Wayback Machine. (anglès)
# Força Aèria de Somalilàndia

La Força Aèria de Somalilàndia és la branca aèria de les Forces Armades de Somalilàndia. Està organitzada en set brigades. El seu equip és limitat. El manteniment desconegut.
Inclou míssils terra-aire S-75 i S-125 (soviètics) no operatius, míssils portàtils Strela (soviètics) que podrien no estar operatius, i alguns radars. No disposa, oficialment, de cap avió de combat.

## Vegeu també

* Somalilàndia
# Fiji Airways

Air Pacific és una línia aèria internacional de Fidji i la seva base es troba a Nadi. Opera per a Austràlia, Canadà, Japó, Kiribati (Christmas Island), Nova Zelanda, Estats Units, Tonga i Samoa. Principalment es troba al Nadi International Airport.
L'aerolínia va començar a operar el 1951. Va ser fundada per l'aviador australià Harold Gatty. Anteriorment a l'any 1971 la companyia operava sota el nom de Fiji Airways. Air Pacific va començar el seu servei als Estats Units d'Amèrica el 1983