OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carles de Montegranelli

Carlo di Bandino (Comtat de Monte Granelli, Romagna Toscana, ca. 1330 - Venècia, 15 de setembre de 1417) fou un noble toscà que va fer vida religiosa i va fundar la Congregació dels Eremites de Sant Jeroni de Fiesole. És venerat com a beat per l'Església catòlica.
Carlo di Bandino dei Conti Guidi, de la família dels comtes Guidi di Romena o de Monte Granelli, va néixer cap al 1330 al comtat de Monte Granelli (Romanya Florentina, a les províncies de Florència i Forlì); com era previsible, va seguir la carrera militar, però encara jove va deixar-la per consagrar-se a la religió. Va fer-se sacerdot a Florència, on va fer apostolat. Així i tot, volia apartar-se del món i va decidir en 1360 marxar a fer vida eremítica a la muntanya de Fiesole.
Probablement Cosme el Vell li va donar el terreny on visqué i on construí una cel·la i una capella dedicada a Sant Jeroni d'Estridó, vivint-hi com a eremita. El seu exemple va atreure altres joves que volien dedicar-se a la pregària com ell i l'eremitori va haver d'ampliar-se, construint-hi més cel·les. Aconsellat pels dominics, va decidir d'instituir una nova congregació religiosa per tal d'organitzar el grup d'eremites: en 1405 va néixer la Congregació dels Eremites de Sant Jeroni, anomenada de Fiesole per distingir-la d'altres similars. Fou aprovada el mateix any pel papa Innocenci VII, que la posà sota la Regla de Sant Agustí.
Després, per rebre i atendre els pelegrins florentins que pujaven fins a Fiesole, especialment els dissabtes, va crear la Companyia de Sant Jeroni i encara, a l'hospital de Santa Maria della Scala, la Congregació de San Miquel Arcàngel, destinada a nens i aprovada el 1427. També va fundar convents de la congregació en altres ciutats, sobretot al centre i nord d'Itàlia. Va rebutjar repetidament les ofertes de Cosme de Mèdici d'engrandir l'eremitori de Fiesole, ja que considerava que era suficient i havia de viure-s'hi en la pobresa.
Va voler anar a Terra Santa i arribà a Venècia per embarcar-s'hi, però emmalaltí abans i hi morí el 15 de setembre de 1417. Fou enterrat a l'església de Santa Maria delle Grazie; la relíquia del seu crani es portà a San Gerolamo de Florència.
Venerat com a beat ja des del segle xv, la festa litúrgica del fundador se celebra el 15 de setembre.

## Fonts

* Giuseppe Maria Brocchi. Vite de' santi e beati fiorentini. Firenze: Gaetano Albizzini, 1761. Parte seconda, p. 195-214.
* Santi, beati e testimoni. "Beato Carlo da Montegranelli"
# Cascades Maria Cristina

Les Cascades Maria Cristina són unes cascades del riu Agus, a l'illa de Mindanao (Filipines). De vegades s'anomenen «cascades bessones», ja que el flux d'aigua està separat per una roca a la vora de la cascada.
Es troben prop de la ciutat Iligan, sobrenomenada la Ciutat de les majestuoses cascades, a causa de la presència de més de 20 cascades a la rodalia de la ciutat. Es troba a 9,3 km al sud-oest de la ciutat pròpiament dita, als límits del barangays Maria Cristina, Ditucalan i Buru-un.
Conegudes per la seva grandesa natural, els 98 metres d'alçada de les cascades són la principal font d'energia elèctrica per a les indústries de la ciutat, aprofitada per la central hidroelèctrica Agus VI.

## Central hidroelèctrica Agus VI

Les cascades Maria Cristina fan funcionar la central hidroelèctrica Agus VI, una de les diverses plantes hidroelèctriques que aprofiten el riu Agus. La central té una capacitat potencial de 200 MW, subministrada per un cabal d'aigua de prop de 130 m³/s.
Agus VI és operada per la National Power Corporation, i va ser encarregat el 31 de maig de 1953. Segons el pla de desenvolupament de la Super regió de Mindanao, sota la presidència de Gloria Macapagal-Arroyo, l'Agus VI té previst un projecte d'actualització de 1.856 bilions de pesos filipins.

## Referències

* ↑ «Iligan City - The City of Waterfalls». [Consulta: 4 abril 2008].
* 1 2 3 Official Website of the Iligan City Government - Scenic Spots
* ↑ «Maria Christina Falls». World Waterfall Database, 2004. Arxivat de l'original el 2011-05-20. [Consulta: 4 abril 2008].
* 1 2 Philippine Government tourism page on Iligan City Arxivat 2007-12-26 a Wayback Machine.
* ↑ NAPOCOR Power Generation Plants in Mindanao Arxivat 2007-11-25 a Wayback Machine. - National Statistical Coordination Board
* ↑ Rebultan, Babes J. "Super-Region projects in Normin underway" Philippine Information Agency. 2008-02-28. Retrieved on 2008-04-04.

## Enllaços externs

* Official Website of the Iligan City Government - Maria Cristina Falls (anglès)
* Cascades Maria Cristina, a Open street map.

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Cassià (escriptor)

Cassià（Kassianós, Κασσιανός, Cassianus) fou un escriptor cristià que segons Climent d'Alexandria va escriure una obra de cronologia (Χρονογραφία). Podria ser la mateixa persona que Juli Cassià que va escriure "De Continentia" i un Cassià que va escriure ἐξηγητικά.

## Referències

* Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III) [Consulta: 27 desembre 2009]. Arxivat 2006-12-14 a Wayback Machine.Vol. 1 Pàg. 622
# Cassià d'Imola

* Per a altres significats, vegeu «Joan Cassià».
Cassià d'Imola (Forum Cornelii, actual Imola, ca. 240 - 303 o 304) era un professor romà cristià, martiritzat per la seva fe. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Les notícies més antigues les en dona Prudenci al seu Peristephanon, IX (s. V), on diu que de viatge a Imola va venerar, ja al segle v, la seva despulla conservada en un sarcòfag amb escenes del seu martiri.
Cassià era un mestre del Forum Cornelii, de mitjan segle iii, que ensenyava primeres lletres i ars notoria (l'actual estenografia). Convertit al cristianisme, fou denunciat pels mateixos alumnes seus i detingut durant les persecucions del regnat de Dioclecià. En no voler fer sacrificis als déus, fou condemnat a morir.
El prefecte ordenà que fos deixat a mans dels estudiants, que l'odiaven pel seu rigor i duresa, i que aquests el matessin punxant-lo repetidament amb els seus stylum (els estilets d'os, ivori o metall amb els quals escrivien sobre les tauletes de cera).

### Historicitat del martiri

Durant molt de temps s'havia cregut que la tradició del martiri amb els estilets era una llegenda pietosa. Durant l'Anno Cassianeo es van fer anàlisis a les restes conservades a la catedral d'Imola i es va trobar que els senyals de ferida del crani coincidien, per la forma i dimensions, amb les que es podrien haver fet clavant-hi repetidament estilets similars als trobats d'aquella època.

### Llegenda del Tirol

Al segle xi s'escrigué la Vita et gesta Cassiani, Ingenuini et Albuini episcoporum, pn diu que Cassià, que ja era molt venerat a la zona, havia predicat a la regió de la Sabiona, d'on era natural, i que perseguit, va anar exiliat a Imola, on hagué d'exercir com a mestre i fou martiritzat. Una tradició posterior diu, erròniament, que fou bisbe d'Imola.
* Gravat del s. XVII, d'un santoral holandès.
* Mosaics de Sant'Apollinare Nuovo (Ravenna), s. IX: el quart és sant Cassià
* Catedral d'Imola, lloc d'enterrament del sant

## Veneració

Sobre la tomba de Cassià es construí la primera catedral de la ciutat, vora la Via Emília, i al voltant s'anà desenvolupant un nucli urbà conegut com a Castrum Sancti Cassini. Al segle xiii, el castrum fou enderrocat i les relíquies portades a la nova catedral dintre les muralles, on són avui dia.
Hi ha notícies d'una església dedicada a Cassià a Imola, ja al segle v, que celebrava el sant el 13 d'agost; a mitjan segle v es venerava també a Milà. Pere Crisòleg, mort al 450), hi tenia una especial devoció i va voler ésser sebollit prop seu. El papa Símmac I li dedicà un altar a Roma en començar el segle vi.
Al Tirol i a Sabiona és particularment venerat; la catedral de Bressanone fou dedicada, al segle x, als sants Cassià i Ingenuí.

## Notes

* ↑ La història influí en l'elaboració de la llegenda fictícia de sant Fèlix "in Pincis", també professor, a Roma.

## Enllaços externs

* Diòcesi di Imola
* La leggenda di San Cassiano Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Cassola (cuina)

Una cassola o greixonera és un vas, ordinàriament rodó, de terrissa o de metall, més ample que alt, que serveix principalment per a guisar al foc o en un fogó.
Les més tradicionals són les cassoles de fang, mentre que les més modernes solen ser fetes de metall i incorporen una tapadora. Les de fang, abans d'estrenar-les, s'han de deixar bullir amb un tros de carbó per treure el gust que tenen.
El terme cassola també es fa servir per donar nom als plats que s'hi cuinen, per exemple, cassola de tros.
En canvi, la casserola és també un recipient, també rodó, sempre de metall, mai de terrissa, que també serveix per a guisar-hi; pot ser més alta que la cassola i té un mànec.
A l'Alguer, al Rosselló i a la Ribera Alta se sol preferir la forma casserola per a cassola, si bé no exclusivament. També rep el nom de greixonera a Mallorca i Eivissa, cocota a la Catalunya del Nord, hortera a la Franja de Ponent, cassola al Principat i al País Valencià, tià a Menorca (a Sóller és una cassola fonda i amb mànec, que serveix per a rostir).
La cassola es diferencia de l'olla pel fet que és més ampla i plana, i del cassó perquè sol ser més grossa i llavors té dues anses rodones, per a poder-la agafar amb les dues mans, en comptes d'un sol mànec allargat.
Una casserola és una cassola més ample que alta.

## Vegeu també

* Cassola de fang
* Casserola
* Olla
* Xurrasquera o casserola-forn
* Revolució de les cassoles, altres usos

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ «cassola | enciclopèdia.cat». [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ «Argot culinari i gastronòmic | TERMCAT». [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ «Cassola de Tros». [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ «Cassola de fideus mar i muntanya | Som de Mercat». [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ «Cocina la receta Cassola de Semana Santa de» (en espanyol europeu). [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ «cassolada, casserolada i esquellotada - Serveis Lingüístics». [Consulta: 29 maig 2020].
* 1 2 3 4 «La cassola. Petit Atles Lingüístic del Domini Català». [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ «greixonera de brossat, el nostre pastís de formatge». [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ «Tià» (en castellà), 10-04-2013. Arxivat de l'original el 2021-06-20. [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ «Cassola (cuina)». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.DIEC
* ↑ «Cassola (cuina)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Cat on a Hot Tin Roof

«Cat on a Hot Tin Roof» té aquests significats:
* Literatura: Cat on a Hot Tin Roof (titulada en català La gata sobre la teulada de zinc calenta), obra de teatre de Tennessee Williams de 1955
* Cinema:
** Cat on a Hot Tin Roof (titulada en català La gata sobre la teulada de zinc), pel·lícula de 1958 dirigida per Richard Brooks i basada en l'obra teatral
** Cat on a Hot Tin Roof (pel·lícula de 1976), telefilm dirigit per Robert Moore i basat en l'obra teatral
** Cat on a Hot Tin Roof (pel·lícula de 1984), telefilm dirigit per Jack Hofsiss i basat en l'obra teatral
# Cat (Unix)

La comanda cat és un programa d'Unix que permet concatenar i mostrar fitxers.

## Especificació

La Single Unix Specification estableix que el programa cat escriurà el contingut de cada un dels fitxers a la sortida estàndard (stdout) en el mateix ordre en què han entrat.

### Extensions

Les dues versions del cat (la d'OpenBSD i la de GNU Coreutils), especifiquen, en la seva pàgina man, les següents opcions:
* -b (només GNU: --number-nonblank), numerar les línies que no estan en blanc.
* -n (només GNU: --number), numerar totes les línies.
* -s (només GNU: --squeeze-blank), ajuntar en una sola les línies en blanc successives.
* -v (només GNU: --show-nonprinting), mostra els caràcters de control com si fossin visibles, a excepció dels tabuladors i el fi de línia.
* -t en BSD, -T en GNU, inclou a -v i a més a més mostra els tabuladors com: ^I.
* -e en BSD, -E en GNU, inclou a -v i a més a més mostra els caràcters de fi de línia com: $.

## Enllaços externs

* cat(1) pàgina man Arxivat 2006-12-14 a Wayback Machine. de GNU coreutils (anglès).
* cat(1) pàgina man de OpenBSD (anglès).
Viccionari
# Casa rectoral de l'església de Sant Miquel

La Casa rectoral de l'església de Sant Miquel és una obra eclèctica de l'Espluga de Francolí (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici que, adossat a la façana occidental de l'església, és un clar exemple d'arquitectura d'inèrcia neoclàssica. Combina en la façana les obertures amb arc i arquitravades. El darrer nivell és compost a manera de fris amb elements quadrats i en forma de petits pilastres adossats que recorden les mètopes i els tríglifs clàssics.

## Referències

* ↑ «Casa rectoral de l'església de Sant Miquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Casa rectoral de l'església de Sant Miquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Catedral de Nossa Senhora de Fátima

La Catedral Metropolitana de Nossa Senhora de Fátima es troba a Nampula (Moçambic) i és la catedral seu de l'arquebisbat de Nampula.
La catedral va ser inaugurada en 1956 pel llavors President de la República de Portugal, Francisco Craveiro Lopes quan el territori estava baix domini portuguès. És un edifici de disseny tradicionalista, concebut per Raúl Lino i construït entre 1941, un any després de la fundació de la diòcesi, i 1955. Compta amb dues torres en la façana i un pòrtic arquejat.

## Referències

* ↑ La catedral a gcatholic.org
* ↑ National Geographic (en anglès). National Geographic Society, 1964.
* ↑ Arquivos de Angola (en portuguès). Museu de Angola, 1944.
* ↑ Lopes, Fernando Félix. Missões franciscanas em Moçambique, 1898-1970 (en portuguès). Editorial Franciscana, 1972.
# Casanova de Pujol

Casanova de Pujol és una masia al veïnat de les Cases de la Serra del municipi de Torrefeta i Florejacs, a la comarca catalana de la Segarra. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català

## Descripció

Edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana sud, a la planta baixa hi ha una entrada amb arc escarser. Té el contorn amb totxos. A cada costat de l'entrada hi ha una finestra. A la planta següent, al centre hi ha un balcó amb barana de ferro amb una finestra a cada costat i a la darrera planta hi ha tres finestres com les anteriors, les laterals més petites. Totes les obertures estan contornejades amb totxos i presenten un arc escarser amb un carreu ben treballat a cada cantonada i un altre, a tall de clau de l'arc. Estan situades a la façana de forma molt simètrica.
A la façana oest, a la planta baixa a l'esquerra hi ha una entrada. A la seva dreta hi ha una finestra. A la planta següent hi ha dues finestres, i una altra a l'esquerra de senzilla. A la façana nord, hi ha tres finestres a la planta baixa i una a les dues plantes següents. A la façana est, hi ha dues finestres com les anteriors a la segona planta.
La coberta és de dues vessants (est-oest), acabada amb teules.
Adjunt a la façana est, hi ha un edifici d'una sola planta. A la façana sud, a l'esquerra hi ha una entrada, a la seva dreta hi ha tres entrades més petites amb arc escarser i porta de fusta. A la façana est, hi ha una entrada amb llinda de formigó i porta metàl·lica. En aquesta façana hi ha adjunt un cup. A la façana nord, hi ha diverses petites obertures. La coberta és de dues vessants (nord-sud), acabada amb teules.
Davant de la façana principal hi ha un altre edifici que actualment té funció ramadera.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casanova de Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2015].
# Casanova de Puigseslloses

Casanova de Puigseslloses és una masia de Folgueroles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta rectangular, coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Consta de planta baixa i pis. A l'interior del mas hi ha el portal de l'antiga façana, rectangular amb la llinda datada, el que indica que a migdia s'hi afegí un tros que també té el porta rectangular i al primer pis es tapià el porxo d'arc de mig punt. L'edifici es troba envoltat per dependències agrícoles.
És construït amb margues unides amb morter de fang i arrebossat a sobre.

## Història

Les dades constructives indiquen que es devia construir a principis del segle xix, el 1803, com indica el portal, i amb ampliacions del segle XX (1923 JC).

## Referències

* 1 2 3 «Casanova de Puigseslloses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r març 2016].
# Castell de Nulles

El Castell de Nulles és un antic castell del municipi de Nulles (Alt Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Només hi ha restes d'un mur de maçoneria de 10 x 3 m amb vestigis d'elements de defensa (espitlleres) així com d'opus spicatum. El mur, que ara dona a un jardí públic, és un dels costats del castell. La resta devia desaparèixer quan es va fer l'església de Sant Joan Baptista de Nulles.

## Història

El 1208 Guilla, senyora o castlana de Banyeres, juntament amb el seu vicarius Miró de Castellvell, feia donació del turó de Nudias a Guillema de Montcada i Bigorra, senyora de Castellvell i vescomtessa de Narbona, perquè hi edifiqués viles i fortaleses i els repoblés. La jurisdicció de Nulles va estar estretament lligada a la de Vallmoll i la seva baronia fins al segle xix. Primer fou dels Montcada i d'aquests va passar als Foix. El 1365 depenia de Roger Bernat IV de Foix, vescomte de Castellbò i baró de Castellvell. Al XVII era dels comtes de Savallà, barons de Vallmoll.

## Referències

* 1 2 «Castell de Nulles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* Mapa de recursos culturals, Diputació de Tarragona
# Catalina del Pozo y Molleda

Catalina del Pozo y Molleda (Madrid, 1610 - Alcalá de Henares, 7 d'octubre de 1681) va ser una religiosa carmelita descalça castellana, coneguda amb el nom Catalina Marcela de San Gabriel, membre de la comunitat del convent de la Imatge d'Alcalá de Henares.
Nascuda a Madrid el 1610, va ser filla de Juan del Pozo i d'Agustina Molleda.
Va prendre l'hàbit de religiosa al convent de la Imatge d'Alcalá de Henares el 19 de març de 1639, i hi va professar el 3 de maig del mateix any. Hom afirma que va fer tota mena de feines al convent, però com era una persona amb molts escrúpols, raó per la qual va provocar la molèstia als confessors de la comunitat i la resta de les germanes se la miraven amb antipatia. Durant molts anys va estar cega, amb tot, mai va faltar a la disciplina de la comunitat, vestia de manera austera i poc abrigada, dejunava sovint, especialment en les vigílies de les festivitats de la Verge Maria, i es va dedicar contínuament a l'oració. També es diu que no utilitzava un llit per dormir, sinó que dormia a terra o feia l'exercici de mantenir-se reposada en forma de creu sobre la paret, sostenint-se amb dos claus.
Deu mesos abans de la seva mort, no podia moure's a causa d'una apostema al genoll, que malgrat l'opinió del cirurgià que la va atendre, va poder-se curar poc abans de morir, el 7 d'octubre de 1681, als 44 anys.

## Referències

* 1 2 3 Castellanos de Losada, Basilio Sebastián. Biografía eclesiástica completa (en castellà). vol. 19. Madrid: Imprenta de D. Alejandro Gómez Fuentenebro, 1864, p. 204-205.
* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencia y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de Benito Cano, 1789, p. 255.
* 1 2 3 Portilla y Esquivel, Miguel de. Historia de la ciudad de Compluto vulgarmente Alcalá de Santiuste y aora de Henares (en castellà). vol. 2. Alcalá de Henares: José Esportosa, impresor de la Universidad, 1728, p. 200-201.
# Catalina de la Visitación

Catalina de la Visitación (Madrid, m. 1608/1614) va ser una religiosa clarissa descalça castellana.
Va néixer a la vila de Madrid, però es desconeix la data del naixement, si bé se la situa habitualment al segle XVII. Hom afirma que els seus pares eren nobles, però les cròniques de la seva orde no citen els noms. Va prendre l'hàbit de les religioses descalces de Santa Clara al convent de San Antonio de Trujillo quan tenia 15 anys.
La seva carrera eclesiàstica va ser curta, però malgrat tot va ser un model de recolliment, oració, penitència i disciplina, fins al punt que rarament dormia al llit, sinó que ho feia asseguda per estar més presta a l'oració. La crònica també recull que un clergue local de Trujillo va aparèixer al convent demanant-li expressament a ella oració per la seva ànima.
La seva mort va succeir entre 1608 i 1614 a causa d'una greu malaltia.

## Referències

* 1 2 3 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 679-680.
* 1 2 3 4 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santitad dignidades, armas, ciencias y artes. Diccionario histórico (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 253-254.
* 1 2 3 Castellanos de Losada, Basilio Sebastián (Dir.). Biografía eclesiástica completa (en castellà). vol. 30. Madrid: Imprenta de D. Alejandro Gómez Fuentenebro, 1868, p. 368.
* ↑ Santa Cruz, Ioseph de. Chronica de la Santa Provincia de S. Miguel de la Orden de N. Seráfico Padre Francisco... (en castellà). Madrid: Viuda de Melchor Alegre, 1671, p. 727-728.
# Cesi (desambiguació)

«Cesi» té aquests significats:
* Química: Nom de l'element número 55, de símbol Cs; vegeu Cesi.
* Onomàstica: Nom de diversos personatges de l'antiga Roma:
** Marc Cesi fou pretor amb Gai Licini Sacerdos el 75 aC
** Marc Cesi fou un dels que van col·laborar amb Verres en les confiscacions a Sicília el 73 aC.
** Luci Cesi fou company de Ciceró, al qual va acompanyar a Cilícia el 50 aC
** Marc Cesi d'Arpinum fou un amic de Ciceró que fou edil a Arpinum, l'únic municipi que tenia aquesta magistratura, el 47 aC.
** Publi Cesi fou un cavaller romà de Ravenna que va rebre la ciutadania de Gneu Pompeu i va intercanviar alguna carta amb Ciceró.
** Sext Cesi fou un cavaller romá esmentat per Ciceró com a persona molt honesta.
** Tit Cesi, jurista romà
* Llengua:
** Cs (lletra), en l'escriptura rúnica
Viccionari