OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Planificació de sistemes informàtics

Un Pla de sistemes informàtics, també conegut com a Pla Director de sistemes, pla de sistemes i tecnologies de la informació (SI/TI) o pla estratègic de sistemes, facilita a una organització una correcta determinació de l'estat actual dels sistemes informàtics de l'organització, dels requeriments que aquesta els demana per identificar un estat futur on els sistemes d'informació estiguin alineats amb els objectius i necessitats de l'organització.

## Quin és el procés de creació d'un Pla de sistemes informàtics?

A partir d'aquesta determinació de l'estat actual i futur dels sistemes, es realitza l'anàlisi de la diferència (Gap Analysis) que permet identificar les accions a prendre per arribar a aquest estat futur, a nivell d'organització, sistemes, processos, personal i projectes.
Posteriorment, els plans tàctics (p.e. de caràcter anual) programen i pressuposten aquestes accions.

## Què s'ha de tenir en compte?

Un Pla de sistemes informàtics ha de tenir en compte la resta dels plans de negoci i les indicacions de la direcció de l'organització per aconseguir una alineació d'ambdues estratègies i obtenir així la màxima confiança del negoci en els sistemes d'informació com una font de productivitat i d'avantatge competitiu.
Un projecte de planificació estratègica de sistemes ha d'involucrar a tota l'organització, especialment a la direcció executiva, la direcció intermèdia i el personal clau dels departaments.
Donada la velocitat del canvi de la tecnologia, de la seva aplicació a la gestió empresarial y de la innovació en les organitzacions, en general és difícil que un pla de sistemes informàtics tingui vigència més enllà de 3 a 5 anys, i es recomana actualitzar-lo anualment.

## Components d'un pla de sistemes d'informació

* Resum executiu
* Informació actual de l'organització
* Requeriments de negoci pels sistemes d'informació
* Estat actual dels sistemes d'informació
* Estat de la indústria TIC i de la competència (benchmarking)
* Identificació d'oportunitats de millora
* Objectius i estratègies de sistemes d'informació
* Gap analysis (aplicacions, infraestructures, organització i processos necessaris)
* Planificació d'implementació (full de ruta, pressupostos, prioritats i dates, projectes necessaris)

## Vegeu també

* ITIL

## Enllaços externs

* Strategic Planning for Information Systems, Ward, Peppar. Wiley, 1989
* A Practical Guide to Information Systems Strategic Planning, Cassidy. CRC, 1998
# Pere Pujol Amat

Pere Pujol Amat (Barcelona, 1931 - Barcelona, 2 de juliol de 2013) fou un endocrinòleg i maratonià barceloní. Va ser un dels introductors de les curses populars a Catalunya i va realitzar 65 maratons. Doctor en Medicina i Cirurgia, va ser cap del departament de Nutrició i Ajuts Ergogènics del Centre d'Alt Rendiment de Sant Cugat del Vallès. El 1978, va impulsar a Palafrugell la Marató de Catalunya amb Ramon Oliu i Domingo Catalán, així com l'Associació Internacional de Maratons. Fou director mèdic de les proves de marató, marxa i pentatló dels Jocs Olímpics de Barcelona de 1992 i de les maratons de Nova York i Barcelona. El 1981, va publicar el llibre «Del “jogging” a la marathon» i, el 1991, «Nutrición, salud y rendimiento deportivo». El seu millor temps en una marató fou de dues hores, trenta-vuit minuts i deu segons.

## Referències

* ↑ «Pere Pujol Amat». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pou, Salva «REVISTA MARATHON: EN RECORD DEL DOCTOR PERE PUJOL». Atletisme Català, 03-07-2013. Arxivat de l'original el 2018-07-04 [Consulta: 4 juliol 2018].
* ↑ Pucurull, Miquel. «Pionero maratoniano» (en castellà) p. 39. La Vanguardia, 06-07-2013. [Consulta: 5 juliol 2018].
* ↑ Mas, Dimas. «Pere Pujol i Amat». A: Mi Primer Maratón: Experiencia y Ciencia de una Carrera Mítica. Editorial Paidotribo, 2001, p. 36–43. ISBN 978-84-8019-594-2 [Consulta: 5 juliol 2018].
# Pletius de la Creueta

Els Pletius de la Creueta és un pletiu a cavall dels termes municipals d'Abella de la Conca i de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, i de Cabó, a l'Alt Urgell.
Està situat a l'extrem oriental del terme de Conca de Dalt, al nord d'Abella de la Conca i al sud-occidental de Cabó, al sud-est del Cap de Boumort, en plena Serra de Boumort.
Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu. Es tracta d'uns pletius situats en els vessants de la muntanya de la Creueta.
# Tutti innamorati

Tutti innamorati (en italià Tots enamorats) és una pel·lícula italiana dirigida el 1959 per Giuseppe Orlandini i protagonitzada per Marcello Mastroianni i Jacqueline Sassard. Fou la pel·lícula amb la que es va clausurar el Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1959.

## Argument

La pel·lícula entrecreua dues històries amoroses, la d'un vidu enamorat d'una noia molt més jove i la d'una dona pacient i astuta que aconsegueix ensarronar per casar-se a un llibertí.

## Repartiment

* Marcello Mastroianni…. Giovanni
* Jacqueline Sassard…. Allegra Barberio
* Ruggero Marchi…. Ermanno Barberio
* Memmo Carotenuto…. Ferruccio
* Gabriele Ferzetti…. Arturo
* Nando Bruno.... Cesare
* Marisa Merlini.... Jolanda
* Leopoldo Trieste.... Cipriani

## Referències

* ↑ Diário de Notícias. «Filmes em exibição», 04-08-1962.
* ↑ «NY Times: Everyone's in Love». NY Times.com. Arxivat de l'original el 2012-10-20. [Consulta: 22 març 2009].
* ↑ Se han concedido los premios del Festival de Cine, ABC, 21 de juliol de 1959
# Maisy Hausemer

Maisy Hausemer (Ciutat de Luxemburg, 15 de juliol de 1946) és una guionista i directora de cinema luxemburguesa. El 2010 va rebre l'honor d'oficial de l'Orde del Mèrit del Gran Ducat de Luxemburg.

## Filmografia
### Com a directora

* Congé fir e Mord, 1983
* Schwaarze Schnéi, 1985
* D'Symmetrie vum Päiperlek, 2012

### Com a guionista

* Wat huet e gesot?, 1981
* KlibberKleeschenSchueberMaischenAllerHerrgottsNationalSprangKirmes, 1986
* Mumm Sweet Mumm, 1989
* Dammentour, 1992
* D'Symmetrie vum Päiperlek, 2012

## Referències

* ↑ Pressesäit vun der Regierung

## Enllaços externs

* «Maisy Hausemer» (en francès). Centra National de l'Audiovisuel. Arxivat de l'original el 2016-01-05. [Consulta: 6 desembre 2015].
# Delme (Sant Vicenç de Montalt)

Delme és una obra noucentista de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic edifici de la comunitat del poble, amb planta baixa i dos pisos. Al primer pis hi ha un balcó amb barana de totxo massís i al segon hi ha cinc finestres rodones fetes també de dit material, veritable element decoratiu de la façana, així com la resta d'obertures. El coronament té ràfec.

## Història

Aquest casal, centre d'activitats locals com ara l'Orfeó que manté les tradicionals caramelles, depèn de la parròquia. També hi ha un casal dels avis, una piscina municipal i un camp de futbol, a més de clubs esportius privats.

## Referències

* 1 2 «Delme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Miss Mary

Miss Mary és una pel·lícula argentina de 1986, dirigida per María Luisa Bemberg i protagonitzada per Julie Christie, Nacha Guevara, Luisina Brando, Eduardo Pavlovsky, Gerardo Romano e Iris Marga. Es va estrenar el 31 de juliol de 1986.

## Sinopsi

L'acció es desenvolupa en una immensa estada argentina i s'inicia en l'estiu de 1938. És la història d'una família, símbol de l'oligarquia, que durant més de 50 anys va manejar el país com si fos la seva pròpia estada. Els seus integrants, allunyats de la realitat que s'aproxima, sords als rumors d'un món que va canviant les seves estructures, i indiferents a tot el que no sigui ells mateixos i una mica a la manera dels personatges de Txèkhov, somien un somni del qual despertaran abruptament amb l'arribada de Juan Domingo Perón en 1945. Totes aquestes circumstàncies, transcorregudes entre 1938 i 1945 (en coincidència amb la Dècada Infame, 1930-1943), són recordades per una singular dona, la institutriu anglesa Miss Mary, personatge representat per Julie Christie.

## Repartiment

* Julie Christie com Mary Mulligan
* Nacha Guevara com Mecha
* Eduardo Pavlovsky com Alfredo
* Gerardo Romano com Ernesto
* Iris Marga com Mamá Victoria
* Guillermo Battaglia com Avi
* Barbara Bunge com Teresa (neba)
* Donald McIntyre com Johnny
* Sofía Viruboff com Carolina
* Luisina Brando com Perla
* Alberto Busaid com Don Mateo
* Georgina Parpagnoli com Angelita
* Richardo Hanglin
* Carlos Pamplona
* Nora Zinski com Teresa (adulta)
* Regina Lamm
* Anne Henry
* Sandra Ballesteros
* Anita Larronde
* Alfredo Quesada
* Oswaldo Flores
* Tessi Gilligan
* Carlos Usay
* Óscar López
* Susana Verón
* Alberto Marty
* Beatriz Thibaudin
* Laura Feal
* Lidia Cortínez
* Juan Palomino
* Facundo Zuviría
* Lila Di Palma
* Mercedes Van Gelderen
* Paula María Muschietti
* Julio César Srur

## Producció

Moltes de les escenes que mostren l'interior i exterior d'una gran casona de camp d'estil neo-tudor van ser filmades en l'estada Sant Simón, situada al partido de Maipú (Província de Buenos Aires]).

## Referències

* ↑ Onaindia, José Miguel. «Género y riesgo», 16-12-2022. [Consulta: 16 desembre 2022].
* ↑ «La belleza de un lugar encantado». Arxivat de l'original el 12 de març de 2014. [Consulta: 12 març 2014].

## Enllaços externs

* Miss Mary a Cine Nacional
# Zelimkhan Iandarbíiev

Zelimkhan Iandarbíiev (Vidrikha, 12 de setembre de 1952 - Doha, 13 de febrer de 2004) fou president de la República Txetxena d'Itxkèria, el govern rebel de Txetxènia, entre el 21 d'abril de 1996 i el 12 de febrer de 1997.
Originalment erudit literari i poeta, Iandarbíiev es convertí en un líder del moviment nacionalista txetxè durant la dissolució de la Unió Soviètica. El maig de 1990 va fundar el Partit Democràtic Vainakh (VDV), el primer partit txetxè que defensava obertament una Txetxènia independent. El novembre de 1990 es convertia en representant polític seguint Djokhar Dudàiev, el líder txetxè que comandava el país en l'era postsoviètica. Junt amb Dudàiev, signà l'acord amb líders ingúixos pel qual Txetxènia i Ingúixia esdevenien dos territoris separats. El 1991 es convertí en vicepresident de la República Txetxena d'Itxkèria. Durant la Primera Guerra de Txetxènia, Iandarbíiev no s'ocupà d'afers militars, i es dedicà a escriure per a la defensa de la independència. L'abril de 1996, després de l'assassinat de Djokhar Dudàiev, assumí la presidència de manera transitòria, tot i que formà part de la delegació el 27 de maig visità Borís Ieltsin i va propiciar la declaració de l'alto el foc i la signatura de l'acord de pau a Khassaviurt.
Iandarbíiev es presentà a les eleccions presidencials del febrer de 1997, avalades per l'OSCE, però fou derrotat per Aslan Maskhàdov, aconseguint només un 10 per cent dels vots. S'inicià una mala relació entre els dos líders, i Iandarbíiev fou acusat d'un intent d'assassinat de Maskhàdov. El setembre de 1998, Maskhàdov acusà públicament Iandarbíiev d'importar la filosofia islàmica radical del wahhabisme i de realitzar activitats antiestat incloent l'organització de grups armats il·legals. El cert és que Iandarbíiev s'alineà finalment amb els grups islamistes oposats a Maskhàdov.

## Referències

* ↑ «Qui és qui en el conflicte de Txetxènia». DCIDOB. CIDOB, 65, 01-03-1998, pàg. 27. ISSN: 1132-6107 [Consulta: 18 abril 2020].
# Zelimkhan Yaqub

Zelimkhan Yaqub (en àzeri: Zəlimxan Yaqub; Municipalitat de Bolnisi, RSS de Geòrgia, Unió Soviètica, 21 de gener de 1950 - Bakú, Azerbaidjan, 9 de gener de 2016) fou un poeta àzeri nascut en un lloc de Geòrgia poblat per la minoria àzeri. Fou diputat de l'Assemblea Nacional de l'Azerbaidjan entre 1995 i 2005. El 2005 fou honorat com a "poeta nacional" de l'Azerbaidjan. Morí a l'edat de 65 anys.

## Referències

* ↑ «People's poet of Azerbaijan has died». Azeri Daily, 10-01-2016. [Consulta: 11 gener 2016]. (anglès)
# École Centrale de Lyon

L'École Centrale de Lyon, també anomenada ECL, és una de les Grandes Écoles d'enginyeria més importants de França. Actualment participa en un programa europeu d'intercanvi d'alumnes amb l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Industrial de Barcelona.

## Situació

Està situada a Écully, a l'oest de la ciutat de Lió, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps en França.

## Història

Va ser fundada l'any 1857 gràcies a la iniciativa privada de Désiré Girardon, el qual va ser el seu primer Director. La idea inicial era d'educar enginyers experts en diferents matèries per la indústria emergent. La institució va ser cedida a l'Estat Francès el 1857 pel seu creador, Désiré Girardon. Inicialment estava situada al centre de la ciutat de Lió, però anys més tard va canviar la seva ubicació per Écully, on es troba actualment.

## Els Estudis Centraliens

El programa del conjunt d'Escoles Central és el programa principal de l'Escola. Aquest programa és bastant diferent dels típics programes d'estudis oferts per escoles i universitats.
La particularitat roman en què es pretén que els estudiants tinguin coneixements en tots els camps de l'enginyeria, camps tan diversos de l'enginyeria com poden ser: mecànica, aeronàutica, enginyeria elèctrica, física, química, materials, biotecnologia, mecànica dels fluids, matemàtiques, enginyeria civil, telecomunicacions i informàtica.

### Admissió

La majoria dels estudiants francesos són admesos després de dos o tres anys de classes preparatòries. Aquests dos anys equivalen als dos primers anys d'estudis universitaris, en els quals s'estudia a fons sobretot Matemàtiques i Física.
A més a més, un nombre important d'estudiants prové de les millors universitats internacionals que pertanyén a la xarxa TIME (Top Industrial Managers for Europe).

## Relacions nacionals i internacionals

LÉcole Centrale de Lyon pertany al grup francès d'Écoles Centrales, juntament amb l'École Centrale de Lille, l'École Centrale de Marseille, l'École centrale de Nantes, l'École Centrale de Paris i l'École Centrale de Pékin. També, lÉcole Centrale de Lyon pertany al grup francès France AEROTECH, juntament amb l'École nationale de l'aviation civile, l'École centrale de Nantes, Arts et Métiers ParisTech i l'ENSEIRB-MATMECA.
Des del 1857, l'escola té relacions importants amb altres escoles internacionals. Estudiants de tot el món venen per estudiar diversos anys al campus de l'escola. Els estudiants de l'École Centrale també poden obtenir un "doble diploma" en alguna de les escoles amb les que existeix un programa d'intercanvi.

## Referències

* ↑ «Ecole centrale de Lyon». CEFI. Arxivat de l'original el 2011-07-24. [Consulta: 30 juliol 2011].
* 1 2 Centrale Lyon dans le réseau AEROTECH (francès)
* ↑ «Universitats amb conveni amb la ETSEIB». ETSEIB, 07-07-2011. Arxivat de l'original el 2011-09-13. [Consulta: 30 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (francès)
# Àngel Samblancat i Salanova

Àngel Samblancat i Casanova (Graus, Ribagorça, 1 de març del 1885 - Ciutat de Mèxic, 24 de febrer del 1963) va ser un polític anarquista i nacionalista aragonès.

## Biografia

Fill d'una família petit burgesa carlina, fou internat en un seminari, però es va escapar i s'establí a Barcelona quan era infant, i estudià dret a la Universitat de Barcelona. Es va moure entre cercles anarquistes, i col·laborà als diaris El Intransigente (1913), La Ira (amb Federico Urales), El Diluvio, Solidaridad Obrera, La Publicidad, L'Esquella de la Torratxa, El Mercantil Valenciano i La Campana de Gràcia. També va escriure diversos llibres de caràcter anarquitzant i anticlerical.
El 1914 fou candidat a Corts per la candidatura Renovació Republicana, amb el doctor Jaume Queraltó i Ros. L'abril de 1915 ingressà al Bloc Republicà Autonomista, el 1916 va formar part de la candidatura Reivindicació Republicana Autonomista amb Gabriel Alomar i Francesc Layret, i el 1917 milità en el Partit Republicà Català. Es va apropar a la CNT i participà en la vaga general de 1917, raó per la qual el 1919 fou desterrat a Madrid. El 1930 signà el Manifest d'Intel·ligència Republicana i fou membre del Comitè Pro Llibertat, i fou elegit diputat per la província de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1931 dins l'ERC, però que abandonà per a formar l'Extrema Esquerra Republicana amb Eduardo Barriobero y Herrán.
En esclatar la guerra civil espanyola, participà en la confiscació del Palau de Justícia. Fou el primer president de l'Oficina Jurídica creada l'agost del 1936, i després del Tribunal Popular Especial que actuà en el vapor Uruguai, que fou el braç de la justícia revolucionària. En acabar la guerra es va exiliar a Mèxic.

## Obres

* Bocanadas de fuego (1920)
* La violencia. Renovación proletaria (1923)
* Jesús atado a la columna (1925)
* La ascensión de María Magdalena (1927)
* El aire podrido. El ambiente social de España durante la Dictadura (1930)
* Hubo una Francia (1945)
* Caravana nazarena. Éxodo y odisea de España (1936-1940)

## Referències

* ↑ «Personajes ilustres de la Ribagorza» (en castellà) p. 267. Gobierno de Aragón. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ «Ángel Samblancat y Salanova» (en castellà). Gran Enciclopedia Aragonesa. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 20 març 2015].

## Enllaços externs

* «Àngel Samblancat i Salanova». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Pelai Pagès i Blanc, i altres Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat
# Àngel Serra i Riera

Àngel Serra i Riera (Avinyó, 1878 – Manresa, 1936) va ser un metge manresà.
Estudià medicina a Barcelona i s'establí a Manresa l'any 1907. Pot considerar-se el primer metge modern de Manresa. Amb un alt nivell científic, col·laborà en els aspectes mèdics de l'obra que sobre la grip del 1918 publicà l'alcalde de Manresa Maurici Fius i Palà. Fou l'autor d'un "Estudi de les aigües de Manresa en relació amb el tifus" (1927). Va ser fundador i president del Sindicat de Metges de Catalunya. President i fundador d'Acció Catalana. Director del Laboratori Municipal de Manresa. Soci de l'Orfeó Manresà i del Centre Excursionista de la Comarca de Bages.

## Referències

* ↑ Joaquim Aloy, Jordi Basiana i Pere Gasol La República a Manresa en un clic (1931-1936)

## Enllaços externs

* Àngel Serra i Riera | Galeria de Metges Catalans
# Zombilation – The Greatest Cuts

Zombilation – The Greatest Cuts és una recopilació de la banda Lordi.

## Llista de Cançons

* Hard Rock Hallelujah – 3.01
* Bite It Like a Bulldog – 3.28
* Who's Your Daddy? – 3.27
* Devil is a Loser – 3.30
* Blood Red Sandman – 4.05
* Get Heavy – 3.02
* They Only Come Out At Night – 3.41
* My Heaven Is Your Hell – 3.42
* Beast Loose In Paradise – 3.34
* Deadache – 3.29
* Would You Love A Monsterman? – 3.04
* Bringing Back The Balls To Rock – 3.33
* Forsaken Fashion Dolls – 3.45
* Supermonstars (The Anthem Of The Phantoms) – 4.02
* The Children Of The Night – 3.45
* Rock The Hell Outta You – 3.07
* Pet The Destroyer – 3.52
* Monster Monster – 3.24
* It Snows In Hell – 3.37

## Referències

* ↑ «Perfil de l'àlbum». lastfm.es. [Consulta: 11 març 2013].
* ↑ «Perfil de l'àlbum en spirit of metal». [Consulta: 11 març 2013].
* ↑ Zombilation a discogs
* ↑ Zombilation a allmusic.com
# Zombor

Zombor és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1327.
# Čeláre

Čeláre és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1436.
# Černina

Černina és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1492.
# Øvre Årdal

Øvre Årdal és un poble situat al municipi d'Årdal, al comtat de Sogn og Fjordane, Noruega. És el més gran dels dos pobles principal d'Årdal. Està situat a l'extrem nord del llac Årdalsvatnet, a 9 quilòmetres del centre administratiu del municipi, Årdalstangen. El poble, de 1,87 quilòmetres quadrats, té una població de 3.206 habitants (2013); donant al poble una densitat de 1.714 habitants per quilòmetre quadrat. L'església de Farnes es troba en aquest poble.
La carretera Tindevegen va des d'Øvre Årdal fins a Turtagrø al municipi de Luster a través de la vall de Fardalen. És una de les carreteres més elevades de Noruega. També hi ha un carretera que va cap al sud passant pel llac Tyin per a trobar-se amb la ruta europea E16, que va de Valdres a Oslo.
Øvre Årdal és el punt de partida per a fer excursions a l'Àrea de Protecció Paisatgística d'Utladalen i al Parc Nacional de Jotunheimen. Hi ha excursions a les diferents valls, a la muntanya Falketind, a la cascada Vettisfossen, i per a les granges històriques de Vetti, Vettismorki, i Avdalen.
Norsk Hydro té una planta de fosa d'alumini, que és una important font d'ocupació a la zona. Årdal FK és un club de futbol, que juga a l'estadi de Jotun a Øvre Årdal.
# Zubayda bint Jàfar

Zubayda bint Jàfar ibn Abi-Jàfar al-Mansur, coneguda com a Umm Jàfar (vers 763 - Bagdad, 10 de juliol del 831) fou l'esposa del califa Harun ar-Raixid i mare del successor al-Amin. El seu nom verdader fou Amar al-Aziz (servidora de déu) però fou coneguda com a Zubayda (boleta de mantega) que li va donar el seu avi Al-Mansur pel seu aspecte físic. Fou bella i intel·ligent i una de les dones més admirades del seu temps. Patrocinà poetes, savis i músics i va dedicar diners a obres públiques especialment a la Meca.
Es va casar amb Harun ar-Raixid el 781/782. El seu únic fill Muhàmmad (Al-Amín) va néixer el 787. Sis mesos després una concubina persa va donar a llum a Abd-Al·lah (Al-Mamun que va criar Zubayda al morir la seva mare al cap de poc; aviat se'n va donar compte que Abd-Al·lah era més intel·ligent que el seu fill. No obstant Muhàmmad fou designat successor des de 792, però Ar-Raixid mostrava preferència per Abd-Al·lah el que la molestava seriosament.
El 809 Muhàmmad va pujar al tron. Quan el 811 va enviar un exèrcit al Khorasan, Zubayda va demanar al general Alí ibn Issa que en cas de fer presoner Abd-Al·lah i el tractés amb delicadesa i respecte. Durant la guerra, Zubayda fou humiliada pels bagdadís rebels (812) i més tard per les tropes khorasànides del general Tàhir ibn al-Hussayn que van ser responsables de la mort de Muhàmmad (813). No obstant va escriure a Abd-Al·lah i li va dir que la seva existència la compensava de les pèrdues i es va arribar a una conciliació. Alguns testimonis mostren una relació cordial amb el seu fillastre en els darrers anys de vida.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, XI, 591 i 592