OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Buycott

Un buycott és l'oposat a boicot; és una campanya que promou la compra de productes o serveis d'una companyia o d'un país que estan afectats per boicots. S'han dut a terme diverses campanyes internacionals de buycott a favor d'Israel, amb l'objectiu de fer front a les nombroses campanyes econòmiques i polítiques en contra d'aquest país. Quan la companyia Whole Foods Market va ser objecte de boicot, degut a la seva oposició a la reforma del sistema de salut als Estats Units, promoguda pel seu president Barack Obama, els oponents a la reforma van iniciar un buycott a nivell nacional. Per altra banda, l'organització no governamental Carrotmob es dedica a promoure campanyes de buycott amb finalitats ètiques, on es premien les bones pràctiques en les empreses Una de les primeres referències del terme buycott va ser el 1991, al diari Los Angeles Times, en una columna de Robert Foxworth.

## Referències

* ↑ Fairplay UK
* ↑ «Buycott Israel Canada». Arxivat de l'original el 2018-05-18. [Consulta: 6 octubre 2012].
* ↑ Nov. 28, 2009, Calgary Herald, "Ignore boycott, it’s time to BUYcott Israel," http://www.calgaryherald.com/news/Ignore+boycott+time+buycott+Israel/2278704/story.html
* ↑ Samuel Sokol. Amidst Boycott Calls, British And Canadian Jews Initiate Buycott Campaigns. November 19, 2009
* ↑ CNN
* ↑ Hoffmann, Stefan; Hutter, Katharina «Carrotmob as a New Form of Ethical Consumption. The Nature of the Concept and Avenues for Future Research». Journal of Consumer Policy, 2011. DOI: 10.1007/s10603-011-9185-2.
* ↑ https://www.centrodeinnovacionbbva.com/contents/8536-carrotmob-innovacion-en-la-reivindicacion-social%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ Boycott Versus 'Buycott'

## Enllaços externs

* Hoffmann, Stefan; Hutter, Katharina «Carrotmob as a New Form of Ethical Consumption. The Nature of the Concept and Avenues for Future Research». Journal of Consumer Policy, 2011. DOI: 10.1007/s10603-011-9185-2.
* Pàgina web de Carrotmob Arxivat 2012-10-11 a Wayback Machine.
# Baht

El baht (en alfabet tai บาท, símbol ฿, codi ISO 4217 THB) és la moneda oficial de Tailàndia. Es divideix en 100 satang (สตางค์). És emès pel Banc de Tailàndia (ธนาคารแห่งประเทศไทย, Thanakhan haeng Prathet Thai). Baht és també una unitat de mesura d'or usada habitualment pels joiers i orfebres tailandesos, amb el valor de 15,244 grams en el cas d'or en brut; quan es tracta d'or treballat, un baht fa més de 15,16 grams.

## Monedes i bitllets

En circulen monedes d'1, 5, 10, 25 i 50 satang i d'1, 2, 5 i 10 bahts, encunyades per la Reial Casa de Moneda Tai. Hi ha bitllets de 10, 20, 50, 100, 500 i 1.000 bahts. Totes les monedes i els bitllets porten l'efígie del cap d'estat, actualment el rei Vajiralongkorn. Baht és també una unitat de mesura d'or usada habitualment pels joiers i orfebres tailandesos, amb el valor de 15,244 grams en el cas d'or en brut; quan es tracta d'or treballat, un baht fa més de 15,16 grams.

## Història

El sistema decimal actual el va introduir el 1897 el rei Chulalongkorn. De tota manera, fins a la dècada de 1940 la moneda s'anomenava tical, que va adoptar el nom de baht (unitat de pes d'uns 15 g), ja que un tical equivalia a 15 g d'argent.
De 1985 fins al 2 de juliol de 1997, el baht tenia un tipus de canvi fix respecte al dòlar (1 USD = 25 bahts). La corrupta administració de Chavalit Yongchaiyudh, amb un deute exterior que va fer fallida el país va alliberar el canvi del baht, que caigué ràpidament i perdé la meitat del seu valor que va provocar el col·lapse de diverses institucions financeres. El baht arribà al seu valor mínim (56 bahts per dòlar) el gener de 1998.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 40,36 THB (11 d'octubre del 2015)
* 1 USD = 35,52 THB (11 d'octubre del 2015)

## Referències

* ↑ «The lowdown on the 1997 financial crisis» (en anglès). Bankgok Post, 12-02-2024. [Consulta: 29 agost 2024].

## Enllaços externs

* Banc de Tailàndia en tai i anglès
# Ehlerange

Ehlerange (en luxemburguès: Éilereng; en alemany: Ehleringen) és una vila de la comuna de Sanem del districte de Luxemburg al cantó d'Esch-sur-Alzette. Està a uns 15 km de distància de la Ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Ehlerange». [Consulta: 22 setembre 2015].
# Umarell

Umarell (pronunciació, en italià |umaˈrɛl|; adaptació italiana del terme del dialecte bolonyès umarèl |umaˈrɛːl|) és un terme de l'argot que es fa servir a Bolonya per referir-se específicament als homes en edat de jubilació que passen el temps observant zones de construcció o obres, especialment pavimentacions de carrers i carreteres - segons l'estereotip, amb les mans agafades per l'esquena i donen consells no demanats. El significat literal del terme és "petits homes" (també |umarèin|) i alguns cops s'associa amb el terme zdaura (o żdåura |ˈðdʌu̯ra|), que fa referència a la dona d'un umarell. El terme s'utilitza com a burla tova o com a autoironia.
El terme modern va ser popularitzat l'any 2005 per l'escriptor local Danilo Masotti, que el va utilitzar en dos llibres i un blog. Al desembre de 2020, la paraula va ser afegida al diccionari italià Zingarelli.

## Referències

* ↑ «Umarèlls a Bologna, pensionati in prima fila per assistere ai lavori in corso. "Ogni giorno controlliamo quel che succede nei cantieri" (VIDEO, FOTO)», 06-02-2016.
* ↑ Bianchini, Margherita. 101 cose da fare a Bologna almeno una volta nella vita. Newton Compton Editori, 2011, p. Item 40. ISBN 9788854125469.
* ↑ "stravolgendo il dialetto bolognese classico" https://www.ilfattoquotidiano.it/2018/04/21/bologna-allinaugurazione-di-piazzetta-degli-umarells-cerano-tutti-pure-i-contestatori/4305185/
* ↑ «La nostalgia degli 'umarells' è paralizzante. Bisogna cominciare a immaginarsi un futuro diverso» (en italià), 14-04-2014.
* ↑ «"Oltre il cantiere. Fenomenologia degli umarells": se ne parla con Masotti». BolognaToday.
* ↑ «Esce 'Oltre il cantiere' di Masotti - Emilia-Romagna» (en italià). ANSA.it, 08-11-2016.
* ↑ «La parola 'Umarell' entra nel vocabolario Zingarelli», 03-12-2020.
* ↑ «Gli ‘umarells’ bolognesi si aggirano ufficialmente nella lingua italiana», 03-12-2020.
* ↑ «Bologna, gli «umarells» entrano nel vocabolario Zingarelli», 03-12-2020.
* ↑ «Dal cantiere al dizionario: l'Umarèll è finito sullo Zingarelli», 03-12-2020.
* ↑ «"Pensionato che si aggira, con le mani dietro la schiena...": la parola "Umarell" entra nel vocabolario“», 03-12-2020.
# Flora (Mississipi)

Flora és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 1.546 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Flora tenia 1.546 habitants, 575 habitatges, i 416 famílies. La densitat de població era de 175,6 habitants per km².
Dels 575 habitatges en un 36,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,7% hi vivien parelles casades, en un 25% dones solteres, i en un 27,5% no eren unitats familiars. En el 25,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.077 $ i la renda mediana per família de 41.324 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.786 $ mentre que les dones 22.176 $. La renda per capita de la població era de 16.075 $. Entorn del 18,7% de les famílies i el 25,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Flora». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Flora». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Arnaldo Jabor

Arnaldo Jabor (Rio de Janeiro, 12 de desembre de 1940 - São Paulo, 15 de febrer de 2022) va ser un guionista, director, productor de cinema, editor, actor i compositor brasiler.

## Biografia

Arnaldo Jabor és d'ascendència libanesa i identificat com a ateu.
Inicialment associat al moviment Cinema novo amb el seu primer llargmetratge Pindorama (1970), Arnaldo Jabor va dirigir nou pel·lícules entre 1965 i 1990. La seva pel·lícula de 1973 Toda Nudez Será Castigada va guanyar l'Os de Plata al 23è Festival Internacional de Cinema de Berlín. A la dècada del 1980 va aconseguir un èxit de crítica i comercial amb els seus drames romàntics psicològics eròtics Eu Te Amo (1981) i Eu Sei Que Vou Te Amar (1986), aquest últim va obtenir una nominació a la Palma d'Or al 39è Festival de Cannes, a més de guanyar el premi a la millor actriu (Fernanda Torres, ex aequo amb Barbara Sukowa).
Al final de la seva carrera com a cineasta, va considerar la seva comèdia satírica Tudo Bem (1978) la seva millor pel·lícula.
Jabor va morir a São Paulo el 15 de febrer de 2022 amb 81 anys.

## Filmografia
### Com a director i guionista

* 1967: A Opinião Pública (documental)
* 1967: O Circo (curt documental)
* 1970: Pindorama
* 1973: Tota Nudez Será Castigada
* 1976: O Casamento
* 1978: Tudo Bem
* 1981: Eu Te Amo
* 1986: Eu Sei que Vou Te Amar
* 1990: Carnaval (curt)
* 2010: Suprema Felicidade

### Com a productor

* 1967: A Opinião Pública
* 1970: Pindorama
* 1973: Toda Nudez Será Castigada
* 1978: Tudo Bem
* 1986: Eu Sei Que Vou Te Amar

### com a editor

* 1967: A Opinião Pública
* 1970: Pindorama

### com a actor

* 1966: A Grande Cidade de Carlos Diegues
* 1967: Garota de Ipanema de Leon Hirszman: interpret

### Com a compositor

* 2003: Celebridade (sèrie de televisió)

### Premis

* 1973: Os de Plata a la Berlinale 1973: Toda Nudez Será Castigada

## Referències

* ↑ «Famosos, fãs e políticos lamentam a morte de Arnaldo Jabor» (en portuguès brasiler). Revista Quem, 15-02-2022. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ Lopes, Paulo. «Arnaldo Jabor diz que aprendeu a ser ateu com os jesuítas» (en portuguès brasiler), 18-02-2012. [Consulta: 22 febrer 2022].
* ↑ «Fallece el cineasta y periodista brasileño Arnaldo Jabor a los 81 años de edad» (en castellà). La Razón. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «Prizes & Honours 1973» (en anglès). Berlinale. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «Fallece el cineasta y columnista brasileño Arnaldo Jabor» (en castellà). Swiss Info. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «40 anos de 'Tudo bem': o deboche à classe média brasileira dos anos 70» (en portuguès brasiler). A Escotilha, 08-07-2018. Arxivat de l'original el 2022-02-16. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «Arnaldo Jabor (1940 - 2022) - Morre Arnaldo Jabor, jornalista e diretor do cinema novo, aos 81 anos» (en portuguès brasiler), 15-02-2022. [Consulta: 22 febrer 2022].
# Griffó d'Apt

Griffó fou un príncep de Provença, comte d'Apt. A la mort d'Hug d'Arle, el rei Conrad I d'Arle, va repartir el comtat d'Arle en tres parts que va donar a:
* Bosó II d'Arle, fill de Rotbald l'Antic, comte d'Arle 947-967
* Guillem d'Avinyó, germà de l'anterior, comte d'Avinyó 947-? (mort sense hereus abans del 967)
* Griffó, comte d'Apt
Griffó va morir abans del 955, ja que apareix esmentat en carta del 19 de febrer del 955 en la que el seu fill Griffó (II) feia una donació a l'abadia de Monmajor per la salvació de les ànimes del seu pare Griffó i mare Teviarda, i la seva germana Ermengarda ("genitoris mei Crifonis et genetricis meæ Theviarda et matris nepotis mei episcopi…Ermengarda").
Per això se sap que va tenir almenys dos fills, Griffó II, i Ermengarda i que aquesta fou mare de Rostany, bisbe d'Apt. Griffó II fou eliminat en circumstàncies desconegudes per Bosó d'Arle i Guillem d'Avinyó entre el 955 i el 967, però hauria rebut extenses possessions el 972 després d'ajudar a Guillem I de Provença.
Teusinda d'Arle és considerada filla de Griffó d'Apt.

## Referències

* Enciclopèdia catalana
* Genealogia
# Peromyscus truei

Peromyscus truei és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds de fins a 2.300 msnm a Mèxic i els Estats Units. El seu hàbitat natural són les zones rocoses situades en boscos de diferents tipus, així com matollars desèrtics, chaparral i penya-segats. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del biòleg estatunidenc Frederick William True.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.). Peromyscus truei. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 agost 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 419. ISBN 978-0801893049.
# Can Noi Camins

Can Noi Camins és una masia del Prat de Llobregat. En principi es deia Can Camins (és anomenat en la Consueta Parroquial de principis del segle xix. En aquesta època ja pertanyia a la família Sigalés, ja documentada al Prat a la primera meitat del segle xvii), però per resolució d'alcaldia, va passar a denominar-se " Can Noi Camins ". Deixa'n el nom de Can Camins a la masia situada a la pineda del Prat de Llobregat.
La masia de Can noi Camins, va ser construïda a finals del segle xix per Anton Pejoan a la finca de Fonollar. Consta de planta baixa i pis, porxos a la part del darrere i estable a l'esquerra de l'entrada principal. Situada al costat del camí de la Bunyola 82 del Prat de Llobregat, té una superfície de 392 m².
Actualment hi continua vivint la família Sigalés. És considerada patrimoni Català

## Referències

* ↑ «1». Gencat. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ GIMENEZ, GERARD. MASIES DEL PRAT VOLUM II. 2004. EL PAPIOL: EFADÓS SL, 2004, p. 141. ISBN 84-95550-41-5.
* ↑ «3». Gencat. [Consulta: 29 agost 2015].
# Baldone

Baldone (alemany: Baldohn) és un poble del municipi de Baldone a Letònia, situada a 33 km al sud de Riga.

## Història

Aquesta regió ha estat habitada des de l'Edat de Pedra. El 1648 existia a la localitat una planta siderúrgica que fabricava àncores i armes. A la fi del segle xviii Baldone era coneguda pels seus balnearis d'aigües sulfuroses. Encara que la seva rellevància va disminuir amb l'obertura del balneari de Jūrmala el 1938, Baldone era famosa en tota la Unió Soviètica.
El 1991 va aconseguir els seus drets de vila.

## Residents coneguts

* Viktors Arājs (1910–1988), col·laborador i oficial de les SS que va prendre part en l'Holocaust.
* Astra Klovāne (n. 1944), jugadora d'escacs i periodista.
* Zigurds Lanka (n. 1960), jugador i entrenador d'escacs.

## Vegeu també

* Localitats de Letònia
# Dorgali

Dorgali (en sard, Durgàli ) és un municipi italià, situat a la regió de Sardenya i a la província de Nuoro. L'any 2004 tenia 8.290 habitants. Limita amb els municipis de Baunei (OG), Galtellì, Lula, Nuoro, Oliena, Orgosolo, Orosei, Orune i Urzulei (OG).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Antonio Testone | Centreesquerra |
# Universitat de Geòrgia

La Universitat de Geòrgia és la institució d'ensenyament superior més gran de l'estat nord-americà de Geòrgia. Localitzada a la ciutat d'Athens a l'estat de Geòrgia, aproximadament 70 milles (112 km) al nord-est d'Atlanta, va ser la primera universitat comissionada com pública estatal en els Estats Units i és considerada com una "public Ivy".
El 2005 la revista US News & World Report la va catalogar com la número 19 a la llista de les 50 millors universitats públiques per sisè any consecutiu (referència oberta). La universitat de Geòrgia també aquesta catalogada com la número 58 en el total general d'universitats públiques i privades als Estats Units. Fins Novembre del 2007 és la universitat més gran del sistema universitari de Geòrgia amb al voltant de 32.510 (2007) estudiants.

## Història

La universitat de Geòrgia va ser fundada el 27 gener 1785, per l'Assemblea General de l'estat de Geòrgia, la qual li havia donat als seus custodis, l'anomenat Senatus Academicus de la universitat de Geòrgia, 40,000 acres (160 km²) amb el propòsit de fundar un "col·legi o seminari d'aprenentatge." El Senatus Academicus estava compost per la junta de visitants i la junta de custodis incloent al senat de Geòrgia, qui governava a ambdues juntes. Porcions de la terra proporcionada per al seu funcionament van ser venudes per recol·lectar 7463,75 dòlars el 1798, i 2 de juliol de 1799, el Senatus Academicus es va reunir a Louisville, Geòrgia on va decidir oficialment començar la tasca de la universitat. La primera reunió de la junta de custodis va tenir lloc a Augusta el dia 13 de febrer de 1786. En aquesta reunió es va triar com el primer president de la universitat el senyor, Abraham Baldwin, provinent de l'estat Nord-americà de Connecticut i graduat de la Universitat Yale. En aquesta reunió també es van adjudicar els 633 acres (2.6 km²) en els vessants del riu Oconee sobre els quals la universitat va ser construïda. Les primeres classes van tenir lloc el 1801, al Franklin College of Arts and Sciences, nomenat en honor de Benjamin Franklin; sota la direcció del president Josiah Meigs; La universitat va graduar la primera promoció al maig 31 de 1804.

## Organització i facultats

La universitat compta amb 14 Colleges i Escoles:
* Franklin College of Arts and Sciences - des de 1801
* College of Agricultural and Environmental Sciences - des de 1859
* School of Law - des de 1859
* College of Pharmacy - des de 1903
* D.B. Warnell School of Forest Resources - des de 1906
* College of Education - des de 1908
* Graduate School - des de 1910
* C. Herman and Mary Virginia Terry College of Business - des de 1912
* Henry W. Grady College of Journalism and Mass Communication - des de 1915
* College of Family and Consumer Sciences - des de 1933
* College of Veterinary Medicine - des de 1946
* School of Social Work - des de 1964
* College of Environment and Design-des de 1969
* School of Public and International Affairs - des de 2001

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Anonychomyrma

Anonychomyrma és un gènere de formigues que pertany a la subfamília dels dolicoderins Dolichoderinae.

## Espècies

Se n'han descrit diverses espècies:
* A. anguliceps
* A. angusta
* A. arcadia
* A. biconvexa
* A. constricta
* A. dimorpha
* A. extensa
* A. fornicata
* A. froggatti
* A. gigantea
* A. gilberti
* A. glabrata
* A. incisa
* A. itinerans
* A. longicapitata
* A. longiceps
* A. malandana
* A. minuta
* A. murina
* A. myrmex
* A. nitidiceps
* A. polita
* A. procidua
* A. purpurescens
* A. samlandica
* A. scrutator
* A. sellata
* A. tigris

## Referències

* ↑ «BioLib - Anonychomyrma». [Consulta: 12 octubre 2023].
# Gos de treball

Aquests gossos corresponen al grup 2 de la Federació Cinològica Internacional, la classificació inclou: Gossos Tipus Pinscher i Schnauzer, Molosoides, Gossos Tipus muntanya i Gos bover.

## Secció 1
### Secció 1. Tipus Pinscher i Schnauzer

Alemanya:
* Dobermann
* Pinscher
* Pinscher miniatura ( Zwergpinscher)
* Affenpinscher
Àustria:
* Pinscher austríac

### Secció 1.2 Schnauzer

Alemanya
* Schnauzer gegant (Riesenschnauzer) Sal i Pebre, Negre.
* Schnauzer estàndard Sal i Pebre, Negre.
* Schnauzer miniatura Sal i Pebre, Negre, Negre i Plata, Blanc.

### Secció 1.3 Smoushond

Holanda:
* Smoushond neerlandès

### Secció 01/04 Tchiorni Terrier

Rússia:
* Terrier negre rus

## Secció 2 Molosoides
### Secció 2.1 Tipus Dogo

Argentina:
* Dogo argentí
Brasil:
* Fila brasileiro
Xina:
* Shar-pei
Estats Units:
* Boxer
Dinamarca:
* Broholmer
Alemanya:
* Bòxer
* Gran danès Daurat i Tigrat, Negre i Arlequí, Blau.
* Rottweiler
Espanya:
* Ca de bou (Gos de Presa Mallorquí)
* Presa canari (No reconegut per la F.C.I.)
França:
* Dog de Bordeus
Gran Bretanya:
* Bulldog anglès
* Bullmastiff
* Mastí anglès
Itàlia:
* Mastí napolità
* Gos cors
Japó:
* Tosa inu

### Secció 2.2. Tipus Muntanya

Turquia:
* Pastor d'Anatòlia
Canadà:
* Terranova, Marró, Negre, Blanc i Negre.
Alemanya:
* Hovawart
* Leonberger
Alemanya / Suïssa:
* Landseer (Tipus Europeu-Continental)
Espanya:
* Mastí espanyol
* Mastí dels Pirineus
França:
* Gos de muntanya dels Pirineus
Iugoslàvia:
* Sarplaninac
Marroc:
* Aidi
Portugal:
* Cão do Serra da Estrela Pèl llis, pèl llarg.
* Cão de Castro Laboreiro
* Rafeiro do Alentejo
Suïssa:
* Santbernat, Pèl curt, pèl llarg.
Eslovènia:
* Krazki Ovčar
Rússia:
* Pastor caucàsic
* Berger blanc suís de l'Àsia central.
Tibet:
* Mastí tibetà

## Secció 3

* Gossos tipus muntanya i Bovers Suïssos
Suïssa:
* Bover d'Appenzell
* Bover de Berna
* Bover d'Entlebuch
* Gran bover suís

## Vegeu també

* Gos bover
* Gos pastor
* Gos de caça
* Gos d'aigua
# Peromyscus stephani

Peromyscus stephani és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'illa San Esteban (Mèxic). El seu hàbitat natural són els matollars desèrtics. Se'l considera una espècie en perill crític per la petitesa de la seva distribució (< 42 km²).
El seu nom específic, stephani, es refereix al nom de l'illa que habita.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.,; Castro-Arellano, I. Peromyscus stephani. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 agost 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 394. ISBN 978-0801893049.
# Can Bofill (Mont-ras)

Can Bofill és una casa d'estiueig realitzada l'any 1973 per l'arquitecte Ricard Bofill per als seus pares al municipi de Mont-ras (Baix Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Es tracta d'un conjunt aïllat, envoltat de jardí, al sud-est del nucli de Mont-ras i format per diversos pavellons construïts sobre una plataforma, distribuïts a l'entorn d'un espai central on hi ha la piscina i connectats per escales. Els dos cossos principals, idèntics, són els que contenen la sala d'estar, amb xemeneia amb volta catalana, la sala de música i el dormitori principal, amb bany i vestidor. Al primer pis hi ha la biblioteca i al segon la sala de joc i una sala d'estar amb comunicació directa amb la piscina. La resta de mòduls és dedicada altres dormitoris i complements. El menjador, obert a la piscina, es comunica amb la cuina i la zona de servei a través d'una porta giratòria. Tots els pavellons apareixen revestits de maó marró, i el menjador de ceràmica vermella. Un conjunt de xiprers serveixen de contrapunt a la composició volumètrica de Can Bofill.

## Referències

* 1 2 «Can Bofill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* Can Bofill (2) a CALAIX
* Casa familiar ricardobofill.cat