OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paisatge amb dues nimfes i una serp

El Paisatge amb dues nimfes i una serp és un quadre classicista francès del segle xviii que Nicolas Poussin va pintar cap a l'any 1659 i que actualment es troba al museu Condé de Chantilly (França). La tècnica utilitzada és oli sobre tela i les seves proporcions són de 118cm × 179cm.
El quadre està pintat cap a la fi de la vida de Poussin. El motiu està inspirat en un antic mosaic de Palestina. Es tracta d'un paisatge, considerat un gènere menor a l'època, un gènere que Poussin vol revaloritzar, com sol fer, afegint-hi figures mitològiques o històriques, ja que aquests paisatges, quan tenen figures humanes, esdevenen un gènere pictòric major.
En un primer pla, al mig, hi ha dues nimfes que observen com una serp atrapa un ocell. D'aquesta manera fa contrastar l'aparent calma de la natura amb l'acció de la serp, i les nimfes, meres observadores, aporten les figures humanes i l'excusa mitològica per a donar més valor al quadre.

## Referències

* ↑ Descripció publicada pel Museu Condé Arxivat 2012-06-17 a Wayback Machine. (francès)
# Paco Molina Balaguer

Francisco Paco Molina Balaguer (Alcoi, 1957) és un sindicalista valencià, secretari general de Comissions Obreres del País Valencià entre 2009 i 2017.
L'activitat sindical de Molina s'inicia l'any 1986, moment en què tanca l'empresa de filatures en que treballava, amb més de 100 anys d'història i un pes específic en l'economia alcoiana: Blanes Aracil.
Paco Molina va substituir a l'anterior secretari de CCOO PV Joan Sifre al Xé Congrés de 2009 amb una llista integradora. Va renovar al congrés de 2013 però va retirar la seua candidatura al següent de 2017 a causa de la divisió interna. El seu company de candidatura Arturo León el va succeir.

## Referències

* ↑ «Paco Molina: "creixem en economia i en persones pobres"», 10-06-2017. [Consulta: 5 juny 2022].
* ↑ «Comisiones Obreras del País Valenciano». [Consulta: 5 juny 2022].
* ↑ País, El «Francisco Molina deja la secretaría general de CC OO-PV» (en castellà). El País [Madrid], 04-04-2017. ISSN: 1134-6582.
# Paco Manzanedo

Francisco Manzanedo, també conegut com Paco Manzanedo (Madrid, 18 de maig de 1978) és un actor espanyol, conegut per protagonitzar REC 4.

## Biografia

Actor madrileny que va debutar en la professió amb la sèrie de televisió Policías, en el corazón de la calle.
El 1997 també participaria a Médico de familia i, més tard, a Sin tetas no hay paraíso, Cazadores de hombres, MIR i Planta 25.
En cinema, ha treballat a les pel·lícules Gente de fiesta (2012), Flores de otro mundo (1999), Créeme, estoy muerto (1998), Omnívoros (2013) i REC 4 (2014).
Al març de 2018 s'anuncia que s'incorpora als enregistraments del serial diari Servir y proteger amb un personatge de llarg recorregut.

## Filmografia
### Cine

* Cobayas: Human Test com Leonard (2014)
* REC 4 com Guzmán (2014)
* Secuestro com ¿? (2016)

### Sèries de televisió

* 1997: Médico de familia (Telecinco), personatge episòdic.
* 1998: Periodistas (Telecinco), personatge episòdic.
* 1999: A las once en casa (TVE), personatge episòdic.
* 2000-2001: Policías, en el corazón de la calle (Antena 3), personatge episòdic.
* 2001: El secreto (TVE), com Diego.
* 2002: Un paso adelante (Antena 3), personatge episòdic.
* 2002-2007: Hospital Central (Telecinco), com Mario Monforte/Alejandro.
* 2004: Aquí no hay quien viva (Antena 3), personatge episòdic.
* 2005: Fuera de control (TVE), com Juan Vidal.
* 2006: El comisario (Telecinco), personatge episòdic.
* 2007: Génesis, en la mente del asesino (Cuatro), com Pablo.
* 2008: Planta 25 (FORTA), com Roberto Valdemares.
* 2008: Cazadores de hombres (Antena 3), com Roberto Valdemares.
* 2008: MIR (Antena 3), personatge episòdic.
* 2008-2009: Chica busca chica (YouTube), com Jorge.
* 2009: Sin tetas no hay paraíso (Telecinco), com Penumbras.
* 2011: Hispania, la leyenda (Antena 3), personatge episòdic.
* 2012: La fuga (Telecinco), com a Jesús Guerrero.
* 2014: Crónica de castas (Canal Once) - a Mèxic -, com a Katu (un episodi).
* 2015: Águila Roja (TVE), personatge episòdic.
* 2016: La sonata del silencio (TVE), com a Reaño.
* 2017: Perdoname, Señor (Telecinco), com a Mustafá.
* 2017: El final del camino (TVE), com a Yusuf.
* 2017: El Ministerio del Tiempo (TVE), com a Gaspar de Entrerríos.
* 2017: Conquistadores: Adventum (Movistar+), com a Vasco Núñez de Balboa.
* 2018: Servir y proteger (TVE), com a Cayetano «Tano» Céspedes.
* 2019-2020: El embarcadero (Movistar+), com a Vicent.
* 2020: Las chicas del cable (Netflix), com a General Salgado.
* 2020-present: Desaparecidos (Telecinco), com a Patiño.

## Referències

* ↑ «Paco Manzanedo en IMDb.» (en anglès). [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ Entrevista con Paco Manzanedo por la película ‘Secuestro’ y sus nuevos proyectos televisivos a enelpatiodebutacas.com
* ↑ Paco Manzanedo ('Servir y proteger'): "Somoza y Tano vienen a liarla al barrio, soy la mano armada", formulatv, 17 de març de 2018
* ↑ Entrevista a Paco Manzanedo, actor en la serie ‘El embarcadero’ de Movistar+ Arxivat 2020-07-21 a Wayback Machine., El Correo de España, 20 d'octubre de 2019
# Paco Lucio

Francisco Lucio Ramos, més conegut com a Paco Lucio (Melgar de Fernamental, 4 d'agost de 1946 - Madrid, 29 de gener de 2022), va ser un director de cinema i pintor espanyol.
El 1967 es va traslladar a Madrid per estudiar ciències polítiques i ciències de la informació, però abandonà els estudis per dedicar-se al cinema. Va debutar el 1973 com a segon assistent de director a El espíritu de la colmena i el 1974 fou supervisor de guió a La prima Angélica. Començà a treballar per al productor Elías Querejeta i treballà com a supervisor de script a pel·lícules de Víctor Erice, Carlos Saura o Manuel Gutiérrez Aragón com Furtivos (1975) Cría cuervos, El desencanto, Pascual Duarte (1976) i Mamá cumple cien años (1979), i com assistent de director a El sur (1983) i Akelarre (1984). El 1986 va debutar com a director amb Teo el pelirrojo, de la que també en va escriure el guió, i que fou seleccionada per participar al 36è Festival Internacional de Cinema de Berlín. Després de treballar com a ajudant de director a la sèrie de televisió Delirios de amor (1989) i a la pel·lícula Las cartas de Alou, va dirigir el seu segon llargmetratge, El aliento del diablo (1993), que fou premiada pel Cercle d'Escriptors Cinematogràfics però que no va tenir èxit comercial. Després de dedicar-se la publicitat, el 1999 va rodar els eu tercer i darrer llargmetratge, La sombra de Caín. Des d'aleshores es va dedicar a la pintura.

## Referències

* ↑ Exposición homenaje a Paco Lucio en TAI, 29 de novembre de 2017
* ↑ El nuevo cine español, seleccionado para Berlín, El País, 10 de febrer de 1986
* ↑ Augusto M. TorresDirectores españoles malditos, p. 203-204
# XXXX

«XXXX» té aquests significats:
* síndrome XXXX, una anomalia cromosòmica
* XXXX. Reserve-Korps, una unitat militar alemanya
* Una versió abreujada de "XXXXL" o "4XL", una talla gran que normalment significa extra extra extra extra large ('molt molt molt molt gran')
* XXXX, el personatge principal de la pel·lícula Layer Cake
* En anglès, XXXX al final d'un missatge escrit representa kisses ('petons'), similar a "XOXO", que representa "Hugs and kisses"
* XXXX Island, una illa privada
* Castlemaine XXXX, una marca de cervesa
Música
* XXXX, un àlbum del 2009 del grup You Say Party! We Say Die!
* " XXXX", una cançó de Lazy Mutha Fucka, un grup de rap de Hong Kong
# Xemeneia d'aire

La xemeneia d'aire és una construcció d'enginyeria hidràulica la funció principal de la qual és evitar els danys que es poden produir en una canonada forçada quan la vàlvula situada al principi d'aquesta es tanca de forma sobtada i es produeix un buit baromètric, provocant un possible aixafament de la canonada.

### On s'instal·la

Es necessària en l'inici de les canonades a pressió de les centrals hidroelèctriques o altres obres de conducció d'aigua on un element de regulació (una vàlvula) està situada al principi de la canonada forçada. La inclinació de la canonada provoca que l'aigua que hi flueix descendeixi de forma ràpida.
La xemeneia d’aire ha de situar-se aigües avall de la vàlvula, però el més a prop possible d’ella per que no hagi cap espai susceptible d'aixafament per buit baromètric.

### Què és

La xemeneia d'aire és una canonada de gran diàmetre oberta a l'atmosfera però amb la part superior protegida per evitar l'entrada d'elements que la puguin taponar. La seva col·locació és vertical sobre el conducte de líquid. Quan es produeix el tancament sobtat de la vàlvula, l'aigua continguda en la canonada continua baixant i l'espai que deixa buit es ocupat per l'aire que entra per la xemeneia.

### Funcions

Les funciones que pot desenvolupar una xemeneia d'aire son:
* Evitar buit baromètric quan es tanca la vàlvula situada aigües amunt de la canonada forçada.
* Permetre que l’aire desplaçat per l’aigua quan aquesta omple la canonada forçada s’evacuï de forma apropiada.

### Instal·lacions

Es poden veure xemeneies d'aire a la cambra de càrrega en cadascuna de les següents instal·lacions:
* Central Hidràulica de la Pobla de Segur
* Central hidroelèctrica de Molinos
* Central d'Arties
* Central de Benós

## Referències

* ↑ Davis, Scott. Microhydro: Clean Power from Water (HTML) (en anglès). New Society Publishers, 1 juliol 2003. ISBN 978-0865714847 [Consulta: 9 desembre 2013].
* ↑ De Igual, José. Saltos de Agua (pdf) (en castellà). Librería de E. Dossat, 1913, pàgina 284 [Consulta: 9 desembre 2013].
# Xemeneia (Tarragona)

La Xemeneia és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La industrialització significà un canvi radical en el paisatge de la ciutat i la implantació de noves arquitectures industrials com les fumeres. A Tarragona fou el carrer General Contreras i Torres Jordi on s'aixecaren les xemeneies més importants. Cal destacar que el disseny fou obra dels enginyers industrials.
La xemeneia de la plaça del General Domènec Batet probablement fou obra de Josep Pagès. Actualment, està aïllada i presideix amb tota la seva monumentalitat la plaça, malgrat el volum de les noves edificacions.
Tot l'interès de la construcció rau en la construcció de maó i en ser un referent del paisatge de la ciutat.

## Referències

* 1 2 3 «Xemeneia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Xaracuu

Xaracuu és una de les àrees tradicionals de Nova Caledònia. Està situada a la Província del Sud però amb un xic a la Província del Nord, entre les àrees d'Ajië-Aro al nord i Djubéa-Kaponé al sud.
Comprèn les comunes de Boulouparis, Canala, Farino (que no té cap tribu), Kouaoua, La Foa, Sarraméa i Thio. Treu el seu nom de la principal llengua canac parlada a l'àrea, el xârâcùù, parlat par més de 3.800 persones sobretot a Canala. Les altres dues llengües no passen dels 600 parlants.

## Vegeu també

* Àrees tradicionals de Nova Caledònia
# Xaraf al-Din Mahmud Xah

Xaraf al-Din Mahmud Xah fou el fundador de la dinastia coneguda com a indjúida que va regnar al Fars, Isfahan i Luristan al segle xiv. Seria un descendent de Khwadja Abd Allah Ansari, famós savi d'Herat (1006-1089)
Vers el 1303 fou enviat per Oldjeitu a l'Iraq Adjemi i Fars per administrar els dominis reials (anomenats indju) en aquestes regions. Va conservar el càrrec sota Abu Said Bahadur Khan, el successor d'Oldjeitu i fou un dels lleials de l'amir Coban. Fars encara estava sota domini nominal dels atabegs salghúrides però Mahmud va obtenir el control financer i polític de la província va augmentar tant el seu poder que vers el 1325 es podia considerar un sobirà independent a Xiraz i quasi tot el Fars.
No obstant va residir a la cort ilkhànida a Sultaniya on fou protegit pel visir Khwadja Ghiyat al-Din Muhammad ibn Rashid al-Din Fadhl Allah (fill del ministre i historiador Rashid al-Din) i va delegar el poder a les províncies que governava en els seus fills. El 1334 fou destituït per raons desconegudes i al seu lloc nomenat un oficial mongol de nom Amir Muzaffar Inak (Amir Mosāfer Ināq). Mahmud, per conservar les seves riqueses, va conspirar per assassinar en ser rival i van perseguir Muzaffar per matar-lo fins als mateixos murs del palau del kan, i quan Muzaffar es va refugiar a l'interior, no van dubtar en empaitar-lo allí també. Assabentat Abu Said dels fets va voler castigar a Mahmud però la intervenció del visir Khwadja Ghiyat al-Din Muhàmmad ibn Rashid al-Din Fadhl Allah va salvar la vida als conspiradors però foren empresonats en llocs diferents anant Mahmud al castell de Tabarak a Isfahan i el seu fill gran Masud Shah Djalal al-Din a Anatòlia; els dos homes foren alliberats al cap de poc per influència del visir; la resta dels implicats empresonats foren alliberats quan va morir Abu Said. Amir Muzaffar quan va tractar de prendre possessió del govern de Fars es va trobar que Ghiyath al-Din Khay Khusraw, un altre fill de Mahmud delegat del seu pare a Xiraz, es negava a entregar-li el control; la situació es va perllongar fins que es va saber la mort d'Abu Said i llavors Ghiyath al-Din va fer presoner a Amir Muzaffar i el va enviar a la cort de Sultaniya.
El conflictes de la cort en la lluita pel poder va provocar al cap de pocs mesos la mort de Mahmud i del seu protector el visir Khwadja Ghiyat al-Din Muhàmmad ibn Raixid al-Din Fadhl Allah. Mahmud fou assassinat per orde del nou kan Arpa Khan (1336). Va deixar quatre fills:
* Masud Shah Djalal al-Din
* Ghiyath al-Din Khay Khusraw
* Muhàmmad Xams al-Din
* Abu Ishak Djamal al-Din

## Referències

* Zakub Shirazi, Shiraznana, traducció a l'anglès de Gibb
# Xaraf al-Din Abu Djafar Ahmad ibn Muhammad ibn Said ibn al-Baladi

Xàraf-ad-Din Abu-Jàfar Àhmad ibn Muhàmmad ibn Saïd ibn al-Baladí, més conegut simplement com a Ibn al-Baladí, fou visir del califa abbàssida al-Mústanjid. Ocupava les funcions de nàzir a Wasit el 1167/1168 quan fou cridat a Bagdad per tal d'exercir el càrrec de visir. Va tenir com a rival l'ustad-dar Adud-ad-Din Muhàmmad ibn Abd-Al·lah. Aquest darrer, junt amb l'emir Qutb-ad-Din, van assassinar el califa el desembre de 1179 i van obligar el nou califa, al-Mústadi, a nomenar visir l'ustad-dar. Ibn al-Baladí fou executat probablement al començament del 1180.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn al-Baladī".
* Sourdel, Dominique. Le Vizirat Abbaside de 749 à 936 (132 à 224 de l'Hégire) (en francès). Damasc: Institut Français de Damas, 1959-1960.
# Vulmont

Vulmont és un municipi francès situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 39 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vulmont era de 39 persones. Hi havia 12 famílies, de les quals 8 eren parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 18 habitatges, 14 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 16 habitatges eren cases. Tots els 14 habitatges principals que hi havia estaven ocupats pels seus propietaris; 1 tenia quatre cambres i 13 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 5 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vulmont el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 8 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 26 persones, 21 eren actives i 5 eren inactives. Les 21 persones actives estaven ocupades(12 homes i 9 dones).. De les 5 persones inactives 3 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vulmont a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vulmont a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Yevsey Gindes

Yevsey Yakovlevich Gindes (Yevsey Yakovleviç Gindes, Евсей Яковлевич Гиндес; 1872–1954), va ser un estadista i pediatre azerbaidjan d'origen jueu. Va ser ministre de Salut de la República Democràtica de l'Azerbaidjan i va ser membre del Consell Nacional de l'Azerbaidjan i més tard del Parlament d'Azerbaidjan. Gindes és considerat el fundador de la pediatria moderna a l'Azerbaidjan.

## Primers anys

Yevsey Gindes va néixer el 17 d'octubre de 1872 a Kíiv, Ucraïna. Es va graduar al Departament de Medicina de la Universitat Estatal de Kíev el 1897 i immediatament va començar a treballar a la clínica Chernov. Aquí va ser el director de la divisió d'infeccions infantils durant vuit anys. També va realitzar investigacions a l'Institut de Bacteriologia de Kíev i va publicar set treballs científics sobre pediatria.
El 1905, després de la competició del Congrés de treballadors del petroli de Bakú, va ser seleccionat com a finalista per presidir l'Hospital de la fàbrica del Caucas a Bakú. Més tard, l'hospital que va dirigir es va transformar en l'Hospital de la Ciutat Negra de Bakú. El 1907, va establir la primera llar d'infants i llar d'infants de Bakú per a famílies de baixos ingressos, va establir la branca d'Azerbaidjan de la Unió de Rússia per a la Lluita contra la Tuberculosi, l'Associació de Protecció Infantil, etc. Va ser expulsat el 1913. Suposadament, això va ser perquè no cobrava a la gent pel seu servei. El mateix any, va fundar l'Associació de Pediatres de Bakú. Gindes va ocupar la presidència fins que es va convertir en una branca de la Universitat de Bakú.

## Carrera política

Amb l'establiment de la República Democràtica de l'Azerbaidjan el 28 de maig de 1918, Gindes va tenir un paper en la formació del sector sanitari del país i el 26 de desembre de 1918 va ser nomenat ministre de Salut i Seguretat Social de la República Democràtica de l'Azerbaidjan a el tercer gabinet liderat per Fatali Khan Khoyski. Va establir un hospital infantil a Bayıl a principis de 1918 i va gestionar l'hospital fins a 1922. El mateix any, va ser nomenat director d'un nou hospital anomenat Shamakhinka al nord de Bakú. Va ser aquí on va dur a terme les reformes administratives i va transformar l'hospital en Institut de Pediatria i posteriorment Institut d'Obstetrícia i Puericultura.

## Referències

* ↑ «ПЕРСОНАЛИИ 4. Гершкович, Михаил - *Данило Романович». Arxivat de l'original el 2012-04-25. [Consulta: 14 novembre 2011].
* 1 2 3 4 «Гиндес Евсей Яковлевич - знаменитый бакинский детский врач». Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 14 novembre 2011].
* ↑ «Музей истории медицины сегодня». [Consulta: 14 novembre 2011].
* ↑ Evgeny Denisov «Бакинский эксперимент». Kommersant, 26-12-2006 [Consulta: 14 novembre 2011].
* ↑ Fuad Akhundov «"ДЕТСКИЙ БОГ" СТАРОГО БАКУ». Ogonek [Consulta: 18 novembre 2011]. Arxivat 2012-04-15 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-04-15. [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ «Памяти Евсея Яковлевича Гиндеса». [Consulta: 14 novembre 2011].
# Yewande Omotoso

Yewande Omotoso (nascuda el 1980) és una escriptora que viu actualment a Sud-àfrica, arquitecta i dissenyadora, que va néixer a Barbados i va créixer a Nigèria. Ara viu a Johannesburg. Les seves dues novel·les que ha publicat han guanyat una considerable atenció, incloent-hi el South African Literary Award per la seva primera novel·la, que va ser finalista pel South African Sunday Times Fiction Prize, el M-Net Literary Awards 2012, i el Etisalat Prize for Literature 2013, així com el Bailey's Women's Prize for Fiction del 2017.
Yewande Omotoso va néixer a Bridgetown, Barbados; i amb un any de vida es va muda a Nigèria amb el seu pare, d'origen nigerià, la seva mare i els dos germans. Va créixer a Ile-Ife, a l'estat d'Osun, fins al 1992, quan la seva família es va traslladar a Sud-àfrica després que el seu pare comencés a treballar a la Universitat del Cap Occidental. Ella ha dit: "Tenint en compte els anys que he viscut a Sud-àfrica, penso que sóc el producte de tres nacions: Barbados, Nigèria i Sud-àfrica". Nigèria forma part d'una part molt important del meu ésser, de la meva identitat", i en una entrevista el 2015, va dir: "La identitat és complexa. M'encanta ser nigeriana. M'encanta pertànyer a aquesta identitat tot i que la meva pertinença sigui complexa, degut a les múltiples identitats i experiències migratòries."
Va estudiar arquitectura a la Universitat del Cap Occidental (UCT) i després de treballar diversos anys com a arquitecta, vo obtenir un màster en escriptura creativa per la mateixa universitat.

## Obres

* Bom Boy, Modjaji Books, 2011. ISBN 978-1-920397-35-7
* The Woman Next Door, Chatto and Windus, 2016., publicada en català La veïna del costat, per Les Hores.

## Referències

* ↑ «Yewande Omotoso».
* ↑ Vanguard, The Patriotic. «Nigerian writer Yewande Omotoso» (en anglès), 23-04-2020.
* ↑ "Yewande Omotoso", This is Africa.
* ↑ «Etisalat Prize for Literature: Again, Nigeria’s young writers miss laurel».
* ↑ "Announcing the 2017 Longlist..." Arxivat 2019-05-11 a Wayback Machine., Bailey's Women's Prize for Fiction.
* ↑ "A Q&A with Yewande Omotoso" Arxivat 2019-04-22 a Wayback Machine., Baileys Women's Prize for Fiction.
* 1 2 Evelyn Osagie, "‘I think of myself as a product of three nations'", The Nation (Nigeria), 19 març 2014.
* 1 2 "Yewande Omotoso (Nigeria/South Africa)" Arxivat 2019-02-01 a Wayback Machine., Time of the Writer, Centre for Creative Writing, University of Kwazulu-Natal, 2012.
* ↑ Africa Film Festival. «Akin Omotoso bio».
* ↑ "The Etisalat Prize brought recognition – Yewande Omotoso" Arxivat 2020-05-11 a Wayback Machine., Sabi News, 16 agost 2015.
* ↑ Bom Boy Arxivat 2019-05-19 a Wayback Machine. at Modjaji Books.
* ↑ The Woman Next Door at Penguin Random House.

## Enllaços externs

* Tiah Beautement, "‘In My Storytelling I Privilege The Micro.’ An Interview With Yewande Omotoso", Short Story Day Africa, 1 juny 2016.
* Yewande Omotoso, "A Serious Kind of Love", Dangerous Women Project, 20 desembre 2016.
* "Author Interview | Yewande Omotoso", Bookish, 30 gener 2017.
* Interview with Omotoso, BBC, 19 juliol 2016.
# Ziroïta

La ziroïta és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

La ziroïta és un òxid de fórmula química ZrO₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i publicada en el mes de desembre de 2023. Cristal·litza en el sistema tetragonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques de la Universitat de Milà (Itàlia) amb el número de registre: mcmgpg-h2021-003.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Carmel, dins el districte de Haifa (Israel), en forma d'inclusions en xenocristalls de corindó. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ziroite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 octubre 2022].
* ↑ Ma, Chi; Cámara, Fernando; Bindi, Luca; Toledo, Vered; Griffin, William L. «New Minerals from Inclusions in Corundum Xenocrysts from Mt. Carmel, Israel: Magnéliite, Ziroite, Sassite, Mizraite-(Ce) and Yeite». Materials, 16, 24, 01-01-2023, pàg. 7578. DOI: https://doi.org/10.3390/ma16247578 [Consulta: 15 març 2024].