OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Distictella

Distictella Kuntze és un gènere de plantes de la família Bignoniaceae que té 28 espècies d'arbres.

## Descripció

Són bejucos, amb les branquetes teretes, sense camps glandulars interpeciolares, pseudoestípulas curtes i gruixudes. Fulles 2-folioladas, de vegades amb 1 zarcillo trífido o cicatriu de zarcillo; folíols el·líptics, 13–29 cm de llarg, 6–13 cm d'ample, àpex agut a acuminado, base àmpliament cuneada a arrodonida. Inflorescència una panícula racemosa, puberulenta, flors blanques; calze cupular, gruix, subtruncat, 7–10 mm de llarg; corol·la gruixuda, tubular-campanulada en la part superior a curtament estreta a la base, doblegada lleugerament prop del mitjà, 4.5–6 cm de llarg, densament puberulenta per fora. Càpsula el·líptico-oblonga, alguna cosa comprimida, 10–15 cm de llarg i 5–6 cm d'ample, les valves gruixudes i llenyoses, nervi principal no visible, aplicat-tomentosa.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Carl Ernst Otto Kuntze i publicat en Lexicon Generum Phanerogamarum 182. 1904[1903]. L'espècie tipus és: Distictella mansoana (DC.) Urb.

## Espècies seleccionades

| Distictella angustifolia Distictella arenaria Distictella broadwayana | Distictella campinae Distictella chocoensis Distictella crassa |

## Vegeu també

* Història de la Botànica
* Terminologia descriptiva de les plantes
* Descripció de les bignoniàcies

## Referències

* ↑ Datos de The International Plant Names Index
* ↑ Distictella en PlantList
* 1 2 «Distictella». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 15 setembre 2013].

## Bibliografia

* Burger, W.C. & A.H. Gentry. 2000. Family 194. Bignoniaceae. In: W. Burger (ed.), Flora Costaricensis. Fieldiana, Bot., n.s. 41: 77–161.
* Idárraga-Piedrahita, A., R. D. C. Ortiz, R. Carrerons Posada & M. Merello. (editors) 2011. Fl. Antioquia: Cat. 2: 9–939. Universitat d'Antioquia, Medellín.
* Stevens, W. D., C. Ulloa Ulloa, A. Pool & O. M. Montiel Jarquín. 2001. Flora de Nicaragua. Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 85: i–xlii,.
# Tècnica de construcció dels obeliscs a l'antic Egipte

La tècnica de construcció dels obeliscs a l'antic Egipte és un assumpte arqueològic que en l'actualitat s'entén bastant bé. Els obeliscs egipcis són prims pilars de pedra de secció quadrada, que s'utilitzaven per motius ornamentals en els temples, amb connotació religiosa o sociopolítica. Estan fets generalment de granit que prové de les ben conegudes pedreres que es troben a prop de les ribes del Nil, principalment a la regió d'Assuan. En una pedrera en aquesta àrea, la pedrera del del nord, que ara és un museu a l'aire lliure, es troba el famós obelisc inacabat d'enormes proporcions. Va ser parcialment excavat a la roca, però la part inferior està encara unit a la terra. Quan es va trencar, es va intentar sense èxit obtenir obeliscs més petits. Per bé que és una simple excavació, es van deixar marques que ens han permès comprendre la tècnica d'extracció utilitzada.

## Procediment d'extracció

L'excavació s'efectuava al granit directament sobre la superfície de la pedra a terra, tallant els quatre costats. Sabem que les eines utilitzades per tallar el granit eren petites boles de diorita. Un cop tallats els costats tallats, la pedra se separava del terra. Es van fer una sèrie de perforacions, sempre amb eines de la diorita. Els obeliscs fets de roca més suau, i no de granit, com les d'arenisca, van ser tallades amb cisells de fusta. Aquests forats s'omplien a continuació amb fusta, i després se saturaven d'aigua. Les petites peces de fusta, que s'expandien a causa de la humitat, esmicolaven la roca present entre els diferents forats, i separaven així la pedra de la roca mare. Molts residus que es quedaren als llits rocosos i mesuren gairebé la grandària de molts obeliscs famosos (com l'Agulla de Cleòpatra han permès entendre que es van extreure d'aquesta pedrera.

## L'erecció dels obeliscs

Els grans obeliscos, com els erigits per Tuthmosis III en general es van aixecar per equips de treballadors, probablement obrers o pagesos jubilats. Aquestes estructures van ser alçades amb gruixudes cordes lligades als extrems de l'obelisc.

## Enllaços externs

* L'obelisc inacabat a NOVA
* Obeliscs a NOVA
* Més sobre la construcció d'obeliscs at NOVA
* Alçant un obelisc Arxivat 2008-12-04 a Wayback Machine.
# Anicet Mirambell i Carbonell

Anicet Mirambell i Carbonell (Barcelona 1820 - Barcelona 8 d'abril de 1896)
Fill de Ramon Mirambell i d'Eugènia Carbonell, fou un polític català. Com a membre del Partit Progressista, participà activament en la revolució de 1868 i fou membre de la Junta Revolucionària de Barcelona presidida per Víctor Balaguer i Cirera, també president de la Diputació de Barcelona. Va succeir Balaguer com a president de la Diputació de febrer de 1869 fins a març de 1871, i ho deixà per a ser vicepresident de la Diputació fins a juliol de 1872. Sota el seu mandat es va crear l'Escola Politècnica de Barcelona, va organitzar un Batalló de Voluntaris Catalans per tal de combatre els insurrectes cubans i demanà al govern d'Espanya l'abolició de l'impost sobre consums a canvi del cobrament de les contribucions. Posteriorment fou elegit diputat del Partit Radical pel districte de Castellterçol a les eleccions generals espanyoles d'agost de 1872.

## Enllaços externs

* Biografia dels Presidents de la Diputació de Barcelona
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)

## Referències

* ↑ «Registre de defuncions any 1896. Registre núm.3079 jutjat "Lonja".». Arxiu Municipal de Barcelona, 08-04-1896. [Consulta: 20 abril e 2019].
* ↑ «Esquela». La Publicidad dia 29 d'abril de 1896.pàg.1.
# Glacera de Pré de Bar

La glacera de Pré de Bar forma part del Massís del Mont Blanc, en el vessant de la Vall d'Aosta.
S'estén sobre una superfície de 340 hectàrees aproximadament, a la vall Ferret (comuna de Courmayeur).
És envoltat per cimeres molt importants:
* Aiguille de Triolet - 3.874 metres;
* punta de Prė de Bar - 3.659 metres;
* mont Dolent - 3.819 metres;
* mont Grapillon - 3.576 metres.
La seva longitud és de 3,9 quilòmetres aproximadament, és orientat cap a sud-est, la seva altitud mínima és de 2.150 metres i la seva altitud màxima és de 3.750 metres.

## Referències

* 1 2 «Glaciar de Pré de Bar | Capra Alpina». [Consulta: 14 setembre 2020].
* ↑ «Glacier Pré de Bar». Arxivat de l'original el 2020-01-28. [Consulta: 14 setembre 2020].
* 1 2 «Glacier de Pré de Bar : Custom Object : SummitPost». [Consulta: 14 setembre 2020].
# Pedró de les Rates

El Pedró de les Rates és una muntanya de 1.447 metres que es troba al municipi de Castellar de n'Hug, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Calla

«Calla» té aquests significats:
* Calla, gènere de plantes
* Calla, grup musical dels EUA
# Distichoselinum

Distichoselinum és un gènere monotípic de planta herbàcia de la família de les Apiàcies. La seva única espècie, Distichoselinum tenuifolium, és originària d'Espanya.

## Descripció

És una herba perennifòlia, rizomatosa, totalment glabra. Tiges de fins a 130 cm d'alçada. Fulles basals dístiques, (4)5 pinnatisectes, de fins a 55 cm, de contorn ovat, amb únicament 2 segments a la base del limbe, amb divisions d'últim ordre d'1-3(4,5) × 0,2-0,8 mm, linears o linear-lanceolades, crasses, canaliculades, mucronulades. La inflorescència en umbel·la principal amb (9)15-30(42) radis de fins a 15 cm en la fructificació. De a 4 a 12 bràctees, de fins a 25 mm, iguals, subiguals o molt desiguals, reflexes i persistents. De a 6 a 12 bractèoles, reflexes i persistents. Calze amb dents de 0,5-0,8 × 0,3-0,7 mm. Estils d'1-3,5 mm a la fructificació. Fruits 8-18 × 2-4 mm (excloses les ales); mericarpis amb les costelles secundàries prolongades en ales d'un groc daurat, les dorsals de fins a 2,6 mm d'amplada i les laterals de fins a 3,2 mm. Té un nombre de cromosomes de 2n = 22; n = 11.

## Distribució i hàbitat

Es troba a matollars molt degradats, sobre pedres calcàries, margues, gresos bàsics i guixos, on és freqüent a les vores de cultius, al sud i est de la península Ibèrica.

## Referències

* ↑ «Distichoselinum tenuifolium» a EOL. Data consulta: 12 de juny de 2014.
* ↑ «Distichoselinum» a Flora Vascular.
# Tècnica de modelatge d'objectes

La tècnica de modelatge d'objectes és un modelatge d'objectes enfocat per modelar i dissenyar un programari. Es va crear el 1991 per Rumbaugh, Blaha, Premerlani, Eddy i Lorensen com un mètode per desenvolupar sistemes orientats a objectes i ajudar la programació orientada a objectes. La OMT descriu l'estructura estàtica o el model d'objectes del sistema.
OMT es va crear enfocada al desenvolupament del programari.
Els propòsits del modelatge segons Rumbaugh són:
* Provar les entitats abans de crear-les (simulació).
* Comunicació amb el client que vol el programari.
* Visualitzar (Presentació alternativa de la informació).
* Reducció de la complexitat (Eficiència).
OMT proposa tres models principals:
* El model objecte: Representa l'estàtic i el més estable del modelatge. Els principals conceptes són les classes i les associacions amb atributs i operacions. Agregació i generalització (amb múltiples herències) són relacions predefinides. Main concepts are classes and associations with attributes and operations. Aggregation and generalization (with multiple inheritance) are predefined relationships.
* El model dinàmic: Representa el model estat/relació. Els principals conceptes són els estats, les transicions entre ells i els esdeveniments que provoquen les transicions. Les accions poden ser modelades com accions que passen als estats. La generalització i l'agregació (concurrència) són relacions predefinides.
* Model funcional: Representa bàsicament als diagrames de flux de dades. Els conceptes principals són processar, emmagatzemar dades, flux de dades i els actors. En resum, defineix la funció de la totalitat dels processos interns en un model, gràcies als Diagrames de flux de dades. Detalla com es duen a terme de forma independent els processos.
La tècnica de modelatge d'objectes és un predecessor del llenguatge unificat de modelat (UML). Això provoca que molts elements de l'OMT siguin comuns a UML.

## Referències

* ↑ Rumbaugh et al. (1991:15)
* 1 2 3 4 Terje Totland (1997). 5.2.7 Object Modeling Technique (OMT) Arxivat 2015-10-25 a Wayback Machine. Thesis, Norwegian University of Science and Technology (NTNU), Trondheim.
* ↑ (Rumbaugh et al.,1991:21)

## Bibliografia

* James Rumbaugh, Michael Blaha, William Premerlani, Frederick Eddy, William Lorensen (1990). Object-Oriented Modeling and Design. Prentice Hall. ISBN 0-13-629841-9
* Terry Quatrani, Michael Jesse Chonoles (1996). Succeeding With the Booch and OMT Methods: A Practical Approach. Addison Wesley. ISBN 978-0-8053-2279-8

## Enllaços externs

* Some of the early history of OMT Arxivat 2016-02-01 a Wayback Machine.
# Exarcat apostòlic de Grècia

L'Exarcat apostòlic de Grècia pels fidels de ritu bizantí (llatí: Exarchatus Apostolicus Graeciae) és una seu de l'Església Catòlica immediatament subjecta a la Santa Seu. El 2013 tenia 6.000 batejats. Actualment està regida per l'exarca Manel Nin i Güell, O.S.B.

## Territori

L'exarcat estén la seva jurisdicció sobre tots els fidels catòlics de ritu bizantí de Grècia. La seu de l'exarcat és la ciutat d'Atenes, on es troba la catedral de la Santissima Trinitat. El territori comprèn tres parròquies: la Santíssima Trinitat a Atenes, Sant Pere i Sant Pau a Giannitsa i la Nativitat de Jesús a Siros.

## Història

L'exarcat apostòlic va ser erigit l'11 de juny de 1932.

## Cronologia episcopal

* George Calavassy † (11 de juny de 1932 - 7 de novembre de 1957 mort)
* Hyakinthos Gad † (17 de febrer de 1958 - 1975 renuncià)
* Anárghyros Printesis † (28 de juny de 1975 - 23 d'abril de 2008 jubilat)
* Dimitrios Salachas (23 d'abril de 2008 - 2 de febrer de 2016 jubilat)
* Manel Nin i Güell, O.S.B., des del 2 de febrer de 2016

## Estadístiques

A finals del 2013, la diòcesi tenia 6.000 batejats.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 1950 | 1.710 | 7.800.000 | 0,0 | 14 | 14 | | 122 | | | 20 | 3 |
| 1970 | 3.000 | ? | ? | 15 | 15 | | 200 | | | 34 | 2 |
| 1980 | 2.500 | ? | ? | 14 | 14 | | 178 | | | 22 | 2 |
| 1990 | 2.300 | ? | ? | 12 | 12 | | 191 | | | 17 | 2 |
| 1999 | 2.300 | ? | ? | 8 | 8 | | 287 | 2 | | 10 | 3 |
| 2000 | 2.300 | ? | ? | 7 | 7 | | 328 | 2 | | 10 | 3 |
| 2001 | 2.300 | ? | ? | 7 | 7 | | 328 | 1 | | 10 | 3 |
| 2002 | 2.300 | ? | ? | 7 | 7 | | 328 | 1 | | 10 | 3 |
| 2003 | 2.300 | ? | ? | 8 | 8 | | 287 | 2 | | 10 | 3 |
| 2004 | 2.300 | ? | ? | 8 | 8 | | 287 | 2 | | 10 | 3 |
| 2009 | 2.500 | ? | ? | 11 | 11 | | 227 | 1 | | 15 | 3 |
| 2013 | 6.000 | ? | ? | 7 | 7 | | 857 | | | 15 | 3 |

## Fonts

* Anuari pontifici del 2014 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Apostolic Exarchate of Greece (Greek) (anglès)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
# Anicet Ciscar Rius

Anicet Ciscar Rius (Barcelona, 22 de desembre 1909 – Barcelona, 23 de desembre de 2002) fou un esportista i dirigent esportiu català.
Practicà el futbol (1923-27), l'hoquei sobre herba (1927-30), la boxa, esport en què fou campió de Catalunya i d'Espanya universitari del pes wèlter (1931, 1932), el salt de palanca i la pesca submarina. Destacà com a jugador de rugbi en l'equip del Barcelona Universitari Club, amb el qual es proclamà campió de Catalunya i subcampió d'Espanya de primera divisió. Formà part de l'equip espanyol universitari que disputà els Jocs Mundials a Torí. Conreà el periodisme esportiu i col·laborà amb La Humanitat, Nova York Pugilista, La Vanguardia, La Noticia de San Sebastián i Mundo Deportivo. Com a dirigent, fou vicepresident de la Federació Espanyola de Rugbi i presidí el Barcelona Union Club, l'Associació Esportiva Joventut, el Club Esportiu Universitari i el Panathlon Internacional de Barcelona, i també la Federació Catalana d'Atletisme. Rebé la medalla Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya el 1987.

## Referències

* ↑ «Anicet Ciscar Rius». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1987.
* ↑ Santacana, Carles. FC d'Atletisme. Història de l'atletisme a Catalunya, 2012. ISBN 978-84-615-8281-5.
* ↑ «Presidents de la FC d'Atletisme». Arxivat de l'original el 2015-06-09. [Consulta: 16 març 2015].
# Glacera de Taconnaz

La glacera de Taconnaz (francès: Glacier de Taconnaz) és una glacera del massís del Mont Blanc, en el departament de l'Alta Savoia, a França. Neix en el cim del Dôme du Goûter a 4.304 m d'altitud, i baixa al llarg de més de 5 km fins al llogaret de Taconnaz situat a 1.500 m d'altitud, a la vall de Chamonix. Va en paral·lel a la glacera de Bossons.
La seva conca d'acumulació està delimitada pel Dôme du Goûter, l'Aiguille du Goûter (3.863 m) i els Grands Mulets. La glacera de Taconnaz té la particularitat que el desnivell a la zona de fractura que separa la seva conca d'acumulació (la part superior de la glacera on s'acumula el gel) de la seva zona d'ablació (la llengua de la glacera on perd gel) parteix transversalment la glacera fins a deixar al descobert el jaç rocós. La part superior de la glacera acaba abruptament en un penya-segat de gel de 70 a 100 m d'alt (l'espessor de la glacera en aquest punt), del que es desprenen enormes seracs que cauen sobre la part inferior de la glacera situada alguns metres més a baix.
La glacera de Taconnaz és coneguda per les potents allaus que es donen periòdicament, amenaçant els llogarets situats més a baix. Es van produir més de 70 al llarg del segle xx, cap amb víctimes mortals. Estudis científics demostren que dos terços d'aquestes allaus van ser provocades per despreniments de grans seracs a la zona de fractura de la glacera situada entre 2.900 i 3.400 m d'altitud. El 1990 es van construir dics i piràmides de formigó armat davant del front de la glacera a fi de frenar i dividir els devessalls de neu, però les últimes allaus de 1993 i 1999 van demostrar que resultaven insuficients. El 2010 s'hi van realitzar obres d'ampliació del sistema de protecció.

## Referències

* ↑ «Glaciar de Taconnaz - Glaciar» (en castellà). [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ Renaud Blanc. «Etude de la barre de séracs du glacier de Taconnaz» (en francès). Ecole Supérieure des Géomètres et Topographes, Conservatoire National des Arts et Métiers, 28-11-2003.
* 1 2 «Le Glacier de Taconnaz» (en francès). glaciers-climat.fr.
# PAI

«Pai o PAI» té aquests significats:
* Urbanisme: Programa d'Actuació Integrada, també conegut per noms amb les mateixes sigles o similars: Pla d'Acció Integrada o Projecte d'Adequació Urbanística.
* Política: Partit Africà per a la Independència.
* Educació: Pla d'atenció individualitzat
* Pai (moneda), anglès Pie, fou una moneda de coure de l'Índia Britànica, 1/12 part de l'anna o pice (paysa). Prèviament era 1/4 d'anna i al segle xix era d'1/3 d'anna.
* Informàtica: Plataforma Autonòmica d'Interoperabilitat, solució tecnològica de la Generalitat Valenciana.
# Calladrons

Calladrons és un poble situat en un tossal, a l'esquerra del riu Guard (o riera de Calladrons), pertanyent al municipi de Benavarri, a la Baixa Ribagorça. Va formar ajuntament al costat d'Entença i Siscar fins al 1974 que es van unir a Benavarri.

## Patrimoni

* Església romànica de segle xii amb modificacions del XVI i xviii.
* Ermita de Santa Anna, del segle xii, al cementiri.
* Mas del Maestret.

## Referències

* ↑ Rizos Jiménez, Carlos Ángel; Selfa Sastre. Municipio de Benavarri (Benabarrre). Editorial Milenio-Gobierno de Aragón (Toponimia de Ribagorza). ISBN 978-84-9743-303-7.
* ↑ «Calladrons | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ ribagorza.com. «Caladrones / Caladrons». [Consulta: 24 juliol 2014].
# Dwayne De Rosario

Dwayne De Rosario (Scarborough, 15 de maig de 1978) és un exfutbolista canadenc de la dècada de 2000.
Fou 81 cops internacional amb la selecció del Canadà.
Pel que fa a clubs, destacà a San Jose Earthquakes, Houston Dynamo, Toronto FC, New York Red Bulls I D.C. United.

## Referències

* ↑ «Dwayne De Rosario». canadasoccer.com. Canadian Soccer Association. [Consulta: 17 gener 2014].
* ↑ «De Rosario's becomes Canada's all-time leading goalscorer». TSN, 07-09-2012. [Consulta: 9 setembre 2012].
* ↑ «Association announces All-Time Canada XI – men's team». Arxivat de l'original el 27 de novembre 2012. [Consulta: 11 maig 2015].
* ↑ Dwayne De Rosario a National-Football-Teams.com (anglès)
# Trichomycterus caliense

Trichomycterus caliense és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest de Colòmbia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eigenmann, C. H. 1912. Some results from an ichthyological reconnaissance of Colombia, South America. Part I. (Contrib. Zool. Lab. Ind. Univ. Núm. 127.). Ind. Univ. Studies Núm. 16 (sic Núm. 8): 1-27.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Exantema

Un exantema és una erupció cutània generalitzada que pot ser causat per toxines, fàrmacs o microorganismes, o pot resultar de malalties autoimmunitàries. Sol produir-se en nens.
El terme d'exantema es relaciona amb l'oposat, l'enantema (o "exantema cap a dins", és a dir a les mucoses, habitualment orals). El terme és del grec ἐξάνθημα exánthēma, "una ruptura".

## Exantemes infecciosos

Històricament, s'han reconegut sis exantemes infecciosos "clàssics", dels quals quatre són virals. Els números es van proporcionar el 1905.
Els quatre exantemes virals tenen molt en comú i sovint s'estudien junts com una classe. Són:
| Nom | Número | Virus |
| xarampió | "primera malaltia" | virus del xarampió |
| rubèola, ("xarampió alemany") identificada el 1881. | "tercera malaltia" | virus de la rubèola |
| eritema infecciós, identificat com una condició distinta el 1896. | "cinquena malaltia" | parvovirus B19 |
| rosèola infantil | "sisena malaltia" | HHV-6 i HHV-7 |
L'escarlatina o "segona malaltia" està associada amb el bacteri Streptococcus pyogenes. La "quarta malaltia", un trastorn l'existència de la qual no és àmpliament acceptat avui en dia, va ser descrita el 1900 i es va relacionar amb el bacteri Staphylococcus aureus.
Molts altres virus comuns a part dels esmentats anteriorment també poden produir un exantema com a part de la seva presentació, tot i que no es consideren part de la llista numerada clàssica:
* Virus varicella-zoster (varicel·la o herpes zòster)
* Galteres
* Rinovirus (el refredat comú)
* Exantema periflexural asimètric de la infància
* També es coneix que alguns tipus de febre hemorràgica vírica produeixen una erupció sistèmica d'aquest tipus durant la progressió de la malaltia.
* Les malalties transmeses per picades com la febre de les Muntanyes Rocoses produeixen una erupció que pot arribar a ser prou extensa com per ser classificada com a exantemàtica en un 90% dels nens amb la malaltia.

## Referències

* ↑ «Roseola Glossary of Terms with Definitions on MedicineNet.com». Arxivat de l'original el 2008-09-14.
* ↑ «The six classic childhood exanthems: a review and update». J Am Acad Dermatol, 21, 5 Pt 1, 01-11-1989, pàg. 891–903. DOI: 10.1016/s0190-9622(89)70275-9. PMID: 2681288.
* ↑ "fifth disease" en el Diccionari mèdic de Dorland
* 1 2 Weisse ME «The fourth disease, 1900-2000». Lancet, 357, 9252, 01-01-2001, pàg. 299–301. DOI: 10.1016/S0140-6736(00)03623-0. PMID: 11214144.
* ↑ Altman, Lawrence K «THE DOCTOR'S WORLD». The New York Times, 30-11-1982 [Consulta: 7 novembre 2009].
* ↑ https://www.cdc.gov/mmwr/pdf/r/rr5504.pdf