OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre del Pla de la Casa

La torre del Pla de la Casa, també conegut com a castell de Xeroles, és un castell situat al municipi de Fageca (el Comtat), a la muntanya de la Serrella, a 1359 m. d'altitud, sent el castell més alt de la província d'Alacant.

## Història

L'antic terme de Seta, que actualment està desaparegut, abans de la Reconquesta abraçava els actuals termes de Tollos, Fageca i Famorca. Seta, segons les fonts de la conquesta, contenia la construcció musulmana del castell de Xeroles. És per això que es creu que és probable que aquesta torre siga aquest castell perdut.
Únicament es conserven quatre referències històriques del castell. El 22 de maig de 1258, Gonzalvo Ferrández de Medrano ven les rendes dels castells de Seta i Cherolins per dos anys per 1200 besants. El 15 de juny de 1258, al mateix Gonzalvo Ferrández se li donen 15 jovades al terme de Cherolles. El 4 d'abril de 1259 se li dona una ordre a Gonzalvo Ferrández, alcaid de Cheroles, perquè retinga les rendes del castell amb una quantitat superior a l'oferta pel millor postor. Finalment, Jaume I dona a Bella i al seu fill Roger de Llúria, les propietats del castell de Cherolles i Seta com a heretat franca.
Al castell únicament s'han trobat restes d'època musulmana, per tant fa pensar que el castell fou abandonat poc després de la conquesta. A partir d'aleshores no torna a aparèixer citat mai més a les fonts.

## Estat actual

La construcció és una torre de planta rectangular de 7,60x3,80 m., bastida de maçoneria i lluïda per una capa de morter de calç. El màxim d'altura assolit per un dels murs és de 0,85 m. Es troba en un estat de runa total.

## Accés

Com s'ha dit abans, el castell es troba en la Serrella, a 1359 m. d'altitud, prop del cim de Pla de la Casa.

## Bibliografia

* El Comtat, una terra de castells. Editat pel Centre d'Estudis Contestans. 1996.
* Nota: Les diferents versions toponímiques del lloc que es citen a la secció d'història, són tal com apareixen a les fonts històriques.
# Torre del Prior

La Torre del Prior és una torre de Tortosa (Baix Ebre) declarada bé cultural d'interès nacional. És una torre de defensa i vigilància de planta quadrada. L'edificació està situada dins d'un grup d'edificis que conformen una explotació agrària, sortint de Jesús cap a Gandesa i Xerta per la carretera Nacional. La torre es presenta per tres dels seus costats com a centre al que s'afegeixen les altres edificacions (de diferent tipus i mides, i evidentment posteriors en el temps). La sobrietat dels seus murs de maçoneria -pràcticament sense cap obertura- es veu alleugerida pel tractament donat a les seves cantonades, amb pedres cantoneres de proporcions més grans i perfils regulars. El més destacable de l'edificació és el seu conjunt de merlets que, envoltant tota la part superior, descansen sobre permòdols. Aquests es conserven en la seva major part en bon estat, així com la resta de l'edificació (una de les més destacables de la zona, tal com senyala R. Miravall). R. Miravall diu sobre aquesta: "Està obrada sobre unes bases que es tenen per romanes i sembla que des d'aquestes fins a les d'en Corder s'alçà un dia una gran ciutat, possiblement la Hibera de Polibi".

## Referències

* 1 2 «Torre del Prior». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Torre del Prior». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Torre del Prior». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Tomba tràcia de Xúixmanets

El Tomba tràcia de Xúixmanets és una obra mestra de l'arquitectura tràcia. Situada a la Vall dels reis tracis, fou construïda com un temple en el segle iv abans de la nostra era, i més tard s'utilitzà com a tomba.

## Arquitectura

L'entrada al temple és un llarg i ample corredor i una avantcambra, una sala semicilíndrica recolzada en una elegant columna. La part superior d'aquesta columna té la forma d'artell. Quatre cavalls i dos gossos es van sacrificar a l'avantcambra. La sala central és circular i està sostinguda per una columna dòrica acabada amb un gran disc que representa el sol. Les columnes simbolitzen les creences tràcies sobre l'univers i el mite de la creació. L'arqueòleg Georgi Kitov trobà la tomba el 1996.

## Vegeu també

* Tomba tràcia de Kazanlâk

## Referències

* ↑ «The Tomb in the "Shushmanets" Mound». Wikimapia. [Consulta: 15 juliol 2013].
* ↑ «Thracian tomb in Shushmanets mound, Shipka». Guide Bulgaria. [Consulta: 15 juliol 2013].
# Puertasaure

El puertasaure (Puertasaurus, "llangardaix de Porta") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure sauròpode titanosàurid que va viure a la fi del període Cretaci, fa aproximadament 71 i 65 milions d'anys, en el Maastrichtià, en el que és avui Argentina. És un dels dinosaures més grans coneguts i estén la presència dels sauròpodes gegants fins a finals del Mesozoic.
El gènere va ser anomenat en honor del tècnic del Museu Egidio Feruglio, Pablo Porta, qui va fer el descobriment, i l'espècie Puertasaurus reuili en honor de Santiago Reuil, qui va reconstruir les peces fòssils a partir d'uns 60 fragments. En aquests treballs de laboratori va col·laborar l'Agència Nacional per a la Promoció Científica i Tècnica Argentina.
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Puerto Amaro

Puerto Amaro, també conegut com a Amaro, és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al sud-est del departament de Cerro Largo, limítrof amb el departament de Treinta y Tres. Té una població aproximada de 100 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 7 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# La busca (pel·lícula)

La busca és una pel·lícula espanyola dirigida per Angelino Fons en 1966. Està basada en la novel·la homònima de Pío Baroja.

## Argument

L'acció se situa a la fi del segle xix. Manuel (Jacques Perrin) és un jove que arriba a Madrid procedent del poble. Al principi, s'instal·la en una pensió on treballa la seva mare (Lola Gaos). Allí exercirà petits treballs i coneix a Justa (Sara Lezana), una jove de la qual s'enamora.
Per una circumstància, deixa la pensió i passa a treballar amb el seu oncle i els seus cosins arreglant sabates. També treballarà en una tahona. Amb el seu cosí Vidal (Daniel Martín) freqüentarà les amistats d'aquest, coneixent el món de la delinqüència i de la prostitució.

## Intèrprets

| Jacques Perrin, - Manuel Emma Penella, - Rosa Sara Lezana, - Justa Hugo Blanco, - "el Bizco" Daniel Martín, - Vidal Lola Gaos, - Petra Coral Pellicer, - Milagros Cándida Losada, - Leandra María Bassó María Elena Flores Luis Marín, - Leandro Fernando Sánchez Polack, - Tomás | Paul Ellis (Manuel Granada) Valentín Tornos Rafael Alcántara, - Don Norberto José Carabias, - Expósito José María Prada, - flequer María de la Riva, - Doña Casiana Venancio Muro Nélida Quiroga Nicolás Dueñas Antonio Iranzo Francisco Camoiras Miguel Armario |

## Producció i estrena

Segons va declarar el mateix autor en una entrevista realitzada en 2004:
| « | Pío Baroja havia venut els drets de La cerca a una doctora, Flora Prieto, feia ja bastants anys i hi havia un guió escrit per ella. Ella ens ho va donar a llegir i no ens va agradar res. Llavors decidim que calia reescriure-ho i comprem, simplement, els drets de la novel·la, esmentant el nom de Flora Prieto com a coguionista. Després es va incorporar com a guionista Juan Cesarabea [...]. Em van donar el guió i un termini de deu dies per a fer els retocs necessaris i [...] per a posar-lo a punt. | » |
| — Angelino Fons |||
La pel·lícula va ser presentada l'1 de setembre de 1966 en la 27a Mostra Internacional de Cinema de Venècia. A l'actor Jacques Perrin se li va concedir la Copa Volpi, per la seva interpretació en aquesta pel·lícula i en la pel·lícula italiana del mateix any Un uomo a metà, dirigida per Vittorio De Seta.
A Espanya es va estrenar el 6 de novembre de 1967.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Nominats | Resultat |
| Millor director | Angelino Fons | Guanyador |
| Millor actriu | Emma Penella | Guanyadora |

## Referències

* ↑ La busca a fotogramas.es
* ↑ El director Angelino Fons y su película 'La Busca': retrato de un apócrifo, Mundo Diario, 21 de març de 2013
* ↑ Prólogo de la película en youtube.
* ↑ Gregori, Antonio: El cine español según sus directores, pág. 729.
* ↑ Premis de 1966 del Festival de Venecia a IMDb.
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1966». CEC. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 9 gener 2016].

## Bibliografia

* GREGORI, Antonio: El cine español según sus directores, págs. 726-737. Cátedra, Madrid, 2009. ISBN 978-84-376-2614-7

## Enllaços externs

* Fitxa de la pel·lícula a www.cervantesvirtual.com
* Escena de la pel·lícula a YouTube
# Tinamú tacat

El tinamú tacat (Nothura maculosa) és una espècie d'ocell de la família dels tinàmids (Tinamidae) que viu a praderies, sabanes, zones arbustives i terres de conreu de l'est del Brasil, el Paraguai, Uruguai, i Argentina nord-oriental. Una de les seues subespècies, el tinamú del Chaco (Nothura maculosa chacoensis) va ser considerada una espècie de ple dret en algunes classificacions.

## Referències

* ↑ «Tinamú tacat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
# 1127

El 1127 (MCXXVII) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* Tractat internacional entre Ramon Berenguer III i Roger, duc de la Pulla i comte de Sicília.
* Constantinoble esdevé la ciutat més gran del món.

## Necrològiques

* 7 de febrer: Klein-Wien, Àustria: Ava de Melk o Ava de Göttweig (n. ca. 1060), primera poeta coneguda en llengua alemanya.
* Ak Sunkur al-Bursuki, atabeg de Mossul.

## Referències

* ↑ Fargas Peñarrocha, Mariela. Alternativas. Mujeres, género e historia (en castellà). Edicions Universitat Barcelona, 2020-02-28. ISBN 978-84-9168-411-4.
# Fàbrica Serra

La Fàbrica Serra és una obra d'Orpí (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Respon a la tipologia pròpia d'aquestes construccions papereres: planta rectangular, sostres a dues vessants. Elements utilitzats: pedra i teules. Tres pisos amb les finestres típiques "ventanas" per penjar el paper. A la façana d'entrada hi trobem: 8, 6, i 3 finestres seguint l'ordre dels pisos i un portal adovellat amb l'escut de la família Serra i on s'hi ha representat una serra damunt la data.

## Història

Segle XVIII, època de major expansió d'aquesta indústria.

## Referències

* 1 2 «Fàbrica Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Leroy Halirou Lita

Leroy Lita, (nascut a Kinshasa, R.D. Congo el 28 de desembre, del 1984) és un futbolista professional de la R.D. Congo que juga de davanter. Ha jugat a clubs com el Reading FC, Charlton Athletic FC, Norwich City FC, Middlesbrough FC, Swansea City AFC, Birmingham City FC, Sheffield Wednesday FC o Notts County FC.

## Referències

* ↑ «L.Lita». Soccerway. [Consulta: 14 febrer 2017].
* ↑ «Photo and stats». Soccerway. [Consulta: 14 febrer 2017].
* ↑ «Czech Rep U-21 0–0 England U-21». BBC Sport, 11-06-2007 [Consulta: 12 juny 2007].
* ↑ «Leroy Lita: Yeovil sign experienced striker until the end of the season». BBC Sport. British Broadcasting Corporation, 05-03-2016. [Consulta: 5 març 2016].
# Llei de Protecció dels Mamífers Marins

La Llei de Protecció dels Mamífers Marins (Marine Mammal Protection Act, MMPA) és una llei dels Estats Units. Fou la primera llei a adoptar un enfocament basat en els ecosistemes envers la gestió dels recursos i la conservació de la natura. L'MMPA prohibeix la presa de mamífers marins i imposa una moratòria sobre la importació, l'exportació i la venda de qualsevol mamífer marí, així com qualsevol part o producte derivat d'un mamífer marí, als Estats Units. El Congrés dels Estats Units defineix la «presa» com «l'acció o intent de caçar, matar, capturar i/o assetjar qualsevol mamífer marí». L'MMPA preveu mecanismes per garantir l'aplicació de les seves disposicions, així com la formulació de reglaments per donar compliment als seus objectius legals.

## Referències

* ↑ Perrin, Wursig i Thewissen, 2002, p. 194.

## Bibliografia

* Perrin, W. F.; Wursig, B.; Thewissen, J. G. M. Encyclopedia of Marine Mammals (en anglès). 2a edició. Academic Press, 2002. ISBN 0-12-551340-2.
# Lisa Banes

Lisa Banes (Chagrin Falls, Ohio, 9 de juliol de 1955 - Nova York, 14 de juny de 2021) va ser una actriu estatunidenca. Fou nomenada a un premi Drama Desk a la millor actriu de repartiment a una obra de teatre el 1984 per a Isn't it Romantic?. Anteriorment, el 1981, va guanyar un premi Theatre World en 1981 arran de la seva interpretació del rol d'Alison Porter a l'obra de teatre Off-Broadway, Look Back in Anger. Pel que fa al cinema, va figurar a Cocktail (1988), Freedom Writers (2007), Perduda (2014) i A Cure for Wellness (2016).

## Referències

* ↑ «Theatre World Awards - Theatre World Awards». Arxivat de l'original el 2015-10-04. [Consulta: 11 octubre 2016].
# Llei sobre perillositat i rehabilitació social

La llei sobre perillositat i rehabilitació social va ser una llei espanyola aprovada pel règim franquista el 5 d'agost de 1970. Substituïa principalment la Ley de vagos y maleantes de 4 d'agost de 1933 per al control de tots els elements considerats "antisocials", concepte que incloïa tothom qui practiqués la mendicitat, l'homosexualitat, el vandalisme, el tràfic i consum de drogues, la venda de pornografia, la prostitució i el proxenetisme, així com els immigrants il·legals i qualsevol que fos considerat perillós moralment o social pel règim.
Establia penes que anaven des de multes fins a penes de cinc anys d'internament a presons o centres psiquiàtrics per a la «rehabilitació» dels individus.
Aquesta llei al costat de la d'«escàndol públic» va ser usada de forma sistemàtica per a la repressió de l'homosexualitat en l'última part de la dictadura franquista. Després de la mort de Franco l'indult de 1975 i l'amnistia de 1976 no va incloure a cap dels considerats «perillosos socia­ls». L'abolició d'aquesta llei va ser un dels primers objectius i resultats del Front d'Alliberament Gai de Catalunya.
Entrada la democràcia la llei va seguir en vigor, encara que sense aplicació de facto per als homosexuals. El gener de 1979 es van eliminar diversos ar­ticles de la llei, entre ells el referent «als actes d'homosexualitat». La lluita dels col·lectius homosexuals es va centrar aleshores a aconseguir la modificació de la llei sobre l'escàndol públic, aconseguint-ho el 1983, i sent la seva derogació en 1989. La llei de perillositat social va ser derogada completament el 23 de novembre de 1995.
En la disposició addicional tercera de la Llei Orgànica de protecció de dades 15/1999, de 13 de desembre de 1999, es declaren confidencials els arxius policials de tots els reprimits amb aquesta llei, i només els historiadors poden accedir a les seves dades amb finalitats estadístiques.

## Referències

* 1 2 3 Butlletí oficial de l'estat espanyol (B.O.E) nº187 de 6/8/1970. Inclou un PDF amb el text de la llei i la seva anàlisi jurídica
* ↑ B.O.E nº 298 de 14/12/1999. Ley de protección de datos
# Llicència per matar

«Llicència per matar» té aquests significats:
* Llicència per matar (pel·lícula de 1975), dirigida per Clint Eastwood
* Llicència per matar (pel·lícula de 1975 de Cyril Frankel), dirigida per Cyril Frankel
* Llicència per matar (pel·lícula de 1989), dirigida per John Glen
# Lesbonax (escriptor)

Lesbonax (en llatí Lesbonax, en grec antic Λεσβῶναξ) fou un escriptor grec d'època desconeguda, però no anterior al segle ii. Va viure temps després que el seu homònim Lesbonax, filòsof.
Va escriure un petit tractat titulat περὶ σχημάτων on s'esmenten qüestions gramaticals que no apareixen a cap més llibre, el que la fa una de les obres gramàtiques més importants.

## Referències

* ↑ 2.Lesbonax a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 772
# Lesbonax (filòsof)

Lesbònax (en grec Λεσβῶναξ), fill de Potamó de Mitilene, va ser un filòsof i sofista grec que va viure en temps de l'emperador August.
Era deixeble de Timòcrates i pare de Polemó, conegut com a mestre de l'emperador Tiberi. Segons Suides, Lesbonax va escriure diverses obres filosòfiques, però no parla de la seva condició d'orador o retòric, tot i que no hi ha cap dubte que és la mateixa persona que va escriure μελεταὶ ῥητομικαὶ i ἐρωτικαὶ επιστολαὶ, un tractat de retòrica i un recull de cartes eròtiques. En temps de Foci circulaven setze discursos περὶ τοῦ πολέμου Κορινθίων, i προτρεπτικὸς λόγος de contingut polític entre d'altres, de Lesbonax.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/782?rgn=full+text;view=image;q1=LesbonaxSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 772. ]
# Llista de doctors honoris causa per la Universitat Politècnica de Catalunya

Llista de persones investides com a doctors honoris causa per la Universitat Politècnica de Catalunya (actualitzada a desembre de 2021).
* Ricard Bofill Leví (2021)
* Alessio Figalli (2019)
* Evert Hoek (2019)
* Margaret H. Hamilton (2018)
* Donald R. Korb (2018)
* Kip S. Thorne (2017)
* Amal Hadweh (2016)
* Barbara Jane Liskov (2012)
* David R. J. Owen (2012)
* Carlos F. Daganzo (2012
* Juli Esteban (2011)
* Manuel Ramón Llamas (2010)
* José Antonio Martín Pereda (2009
* Michael Atiyah (2008)
* Juan Ignacio Cirac (2007)
* Sergio Verdú (2005)
* Amable Liñán Martínez (2004)
* Gregorio López Raimundo, Maria Salvo i Agustí de Semir. En homenatge a la lluita antifranquista (2004)
* Jay M. Enoch (2002)
* John L. Hennessy (2002)
* Federico Mayor Zaragoza (2000)
* Juan Soto Serrano (2000)
* José Antonio Jiménez Salas (1999)
* Romano Prodi (1998)
* Victoriano Muñoz Oms (1993)
* Jan Willem de Leeuw (1992)
* Peter F. Drucker (1990)
* Josep Noguera i Farreras (1989)
* Amadou-Mahtar M'Bow (1987)
* Nicolas Fedoroff (1986)
* Norman E. Borlaug (1986)
* José Antonio Torroja Cavanillas (1984)
* Josep Lluís Sert (1981)
* Jean Marie Ducrot (1979)
* Franz Monfort (1979)
* Helmut Zahn (1979)
* Lluís A. Santaló Sors (1977)
* George R. Collins (1977)

## Font

* Llistat de doctors i doctores honoris causa a la web de la Universitat Politècnica de Catalunya
# Llista de doctors honoris causa per la Universitat Jaume I

Llistat de persones investides com a doctors honoris causa per la Universitat Jaume I de Castelló (actualitzada a juny de 2016).
* Karl-Otto Apel (11 de juny de 1993)
* Albert Bandura (12 de juny de 2002)
* Pedro Barceló Batiste (4 d'abril de 2006) (historiador)
* Miquel Batllori i Munné (23 de maig de 2002)
* Rosa María Calaf (14 d'abril de 2014)
* Fernando Checa Cremades (29 de maig de 2015)
* Germà Colón Domènech (14 d'octubre de 1993)
* Avelino Corma Canós (15 de gener de 2009)
* Adela Cortina Orts (15 de gener de 2009)
* Enrique Costa Novella (27 de febrer de 1995)
* Joan Costa (4 d'abril de 2006)
* Frank Albert Cotton (1 de juny de 2000)
* James E. Cross (27 de setembre de 1995)
* Valentí Fuster Carulla (23 de novembre de 2007)
* María Ángeles Galino Carrillo (8 de novembre de 2000) (pedagoga)
* Antonio García Verduch (11 d'abril de 1997)
* Antonio Gil Olcina (12 de juny de 2002) (geògraf, rector de la Universitat d'Alacant)
* Alfred Giner Sorolla (18 d'octubre de 1996)
* Juliane House (14 d'abril de 2014) (lingüísta)
* Peter J. Lang (11 d'abril de 2008) (psicòleg)
* Ramón Lapiedra i Civera (11 de juny de 1993)
* Juan Martín Queralt (5 de novembre de 2013) (jurista)
* Federico Mayor Zaragoza (2 de desembre de 2009)
* Juan Montero Aroca (5 de novembre de 2013) (jurista)
* Carlo Palmonari (11 de setembre de 2001) (professor de ciència i tecnologia)
* Vozken Adrian Parsegian (11 d'abril de 2008) (biofísic)
* Eduardo Primo Yúfera (27 de febrer de 1995)
* Pierre-Arnaud Raviart (3 de novembre de 2014) (matemàtic)
* Nicolás Sánchez Albornoz (1 de juny de 2000) (historiador)
* Amartya Kumar Sen (11 de setembre de 2001)
* Sebastià Serrano Farrera (29 de maig de 2015)
* Vicent Sos Baynat (12 de juny de 1992)
* Klaus Tiedemann (27 de febrer de 1996) (jurista)
* Leopoldo Tullio (22 de febrer de 2013) (jurista)
* Manuel Valdivia Ureña (14 d'octubre de 1993)
* Enric Valor i Vives (26 de febrer de 1999)
* Manuel Vicent (7 d'octubre de 2009)
* Tomás S. Vives Antón (5 de novembre de 2013) (jurista)
* Muhammad Yunus (26 de juny de 2006)

## Font

* Llistat de doctors i doctores honoris causa a la web de la Universitat Jaume I
# Lluchmayor

Lluchmayor fou un setmanari fundat pel Cercle d'Obrers Catòlics de Llucmajor, Mallorca, l'abril del 1912 inicialment amb el nom Lluchmajor que passà al definitiu l'abril del 1913 simplement per motius de presentació de la portada. Se subtitulava Semanario bilingüe de intereses morales y materiales i es redactava en català i castellà. Fou publicat fins al 1915 i continuat per l'Heraldo de Lluchmayor.
Estava centrat en la informació local de Llucmajor, criticà el socialisme i polemitzà, el 1912, amb el periòdic satíric llucmajorer de tendència esquerrana La Escoba. En foren col·laboradors habituals Guillem Aulet Pericàs, Francesc Benages, Sebastià Guasp, Pere Joan Horrach Puig, Francesc Pomar, Andreu Pont Llodrà i Maria Antònia Salvà.

## Referències

* ↑ Garcies Salvà, M «"Saba Marinenca" i la lluita cultural del nacionalisme a Llucmajor (1916)». Affar, 1, 1981, pàg. 169-177.
* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 8. Palma: Promomallorca, p. 78. ISBN 84-8661702-2.