OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Demòfil (poeta)

Demòfil (Demophilus, Demóphilos Δημόφιλος), fou un poeta còmic atenenc de la nova comèdia. L'esmenta Plaute al seu pròleg de l'Asinaria que diu que la seva obra està agafada d'una obra de Demòfil anomenada Ὀναγός. Precisament aquesta obra de Plaute no és de les millors.

## Referències

* ↑ Demophilus, Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III).
# Las Veirièiras de Moçan

Las Veirièiras de Moçan (en francès Verreries-de-Moussans) és un poble occità del Llenguadoc, situat a la part septentrional del departament de l'Erau a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# José Chinchilla y Díez de Oñate

José Chinchilla y Díez de Oñate (castellà: José Chinchilla) (Marbella, 20 de març de 1839 - Madrid, 11 de març de 1899) va ser un militar espanyol, ministre, senador i governador de Cuba.

## Biografia

Era fill de José María Chinchilla i de Manuela Díez de Oñate y Prados. Els seus germans eren Juan Chinchilla (1836-1897) Senador, diputat i Auditor General de l'Exèrcit, Joaquín Chinchilla (1841-1917) advocat, senador i Intendent d'Hisenda a les Filipines, i Rafaela Chinchilla (1832-1876) àvia de José Ortega y Gasset. Es va casar en 1859 amb Ana del Valle y Iznaga, filla d'Antonio Modesto del Valle y Castillo i María Natividad Iznaga y del Valle, nascuda en 1838 a Sancti Spíritus, Cuba.

### Carrera

Va ingressar en l'exèrcit en 1855, com a sotstinent d'infanteria, a l'any següent, durant els successos esdevinguts per la crisi de la coalició entre Espartero i O'Donnell es va distingir per la seva valentia combatent als revoltats. En 1857 va acompanyar a Cuba al general Serrano com a ajudant, prenent part en la campanya de Santo Domingo i aconseguint pels seus mèrits el grau de comandant. Es va traslladar a Mèxic en 1862, on va intervenir, sota el comandament del general Joan Prim en l'expedició a Mèxic, provocada per la suspensió de pagaments del govern de Benito Juárez.
Va tornar a Madrid i al juny de 1866 va participar contra la intentona revolucionària encapçalada des de l'exili pel general Joan Prim i coneguda com revolta de la caserna de San Gil, en la seva repressió, va estar al costat del general Serrano de qui tornava a ser ajudant, i la seva valentia li va valer l'ascens a tinent coronel.
Més tard va participar en la guerra de Cuba, sent ferit de gravetat el 4 de maig de 1870, és recompensat amb l'ascens a Brigadier. Entre 1874 i 1876 va combatre en la Tercera Guerra Carlina es va distingir notablement en la batalla de San Pedro Abanto, i fou ascendit a Mariscal de Camp.
En 1881 torna a Cuba per ser el comandant general de les Viles i segon cap de les illes, la seva carrera militar va anar en ascens primer a tinent general i més tard fou nomenat Capità General de Madrid i Director General de la Guàrdia Civil en 1888 i 1899.
En la legislatura de 1887-88 fou escollit senador per la província de l'Havana i l'11 de desembre de 1888 va ser nomenat Ministre de la Guerra en el gabinet presidit per Sagasta càrrec que va exercir fins al 21 de gener de 1890. Va ser nomenat, el 25 de febrer de 1890, Governador General Capità General de l'Illa de Cuba i finalment en la legislatura 1893-94 és nomenat senador vitalici.

## Referències

* ↑ «Excmo Sr. D. José Chinchilla y Díez de Oñate». La Ilustración Española y Americana, X, XLIII, pàg. 154.
* ↑ Jorge Iznaga. ANA DEL VALLE IZNAGA Iznaga Genealogy (IZNAGA - 1420 - Present), Retrieved 5 December 2012.
* ↑ «Directors generals de la Guàrdia civil». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ Fitxa del Senat
# Onnaing

Onnaing és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 8.696 habitants. Limita al nord amb Fresnes-sur-Escaut, al nord-est amb Vicq, a l'est amb Quarouble, al sud-est amb Rombies-et-Marchipont, al sud amb Estreux, al sud-oest amb Saint-Saulve i al nord-oest amb Escautpont i Bruay-sur-l'Escaut.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 9.302 | 9.673 | 9.715 | 9.157 | 9.173 | 8.779 | 8.696 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-1977 | André Vandernotte | PS |
| 1977-1996 | Georges Laine | PCF |
| 1996-2001 | Daniel Crépin | PCF |
| 2001 | Georges Laine | |
| 2001- | Denise Cappelle | |
# Rutelins

Els rutelins (Rutelinae) son una subfamília de coleòpters polífags de la família dels escarabèids. Té una distribució cosmopolita amb més de 4000 espècies descrites
Tenen colors brillants amb iridescència metàl·lica i s'han arribat a pagar preus exorbitants per espècies rares. Un dels motius de ser tan cars és que algunes espècies només es troben en zones de muntanyes nebuloses i remotes d'Amèrica del Sud. Les espècies del gènere Fruhstorferia tenen unes mandíbules similars al casc d'un guerrer samurai.

## Taxonomia

El rang taxonòmics dels rutelins ha variat al llarg dels anys, ja que havien estat considerats una família independent. Segons la darrera revisió dels coleòpters, té rang de subfamília dins dels escarabèids, amb les següents tribus i subtribus:
* Tribu Adoretini Burmeister, 1844
** Subtribu Adoretina Burmeister, 1844
** Subtribu Adorrhinyptiina Arrow, 1917
** Subtribu Pachyrhinadoretina Ohaus, 1912
** Subtribu Prodoretina Ohaus, 1912
** Subtribu Trigonostomusina Ohaus, 1912
* Tribu Alvarengiini Frey, 1975
* Tribu Anatistini Lacordaire, 1856
* Tribu Anomalini Streubel, 1839 (nomen protectum)
** Subtribu Anisopliina Burmeister, 1844
** Subtribu Anomalina Streubel, 1839 (nomen protectum)
** Subtribu Isopliina Péringuey, 1902
** Subtribu Leptohopliina Potts, 1974
** Subtribu Popilliina Ohaus, 1918
* Tribu Anoplognathini MacLeay, 1819
** Subtribu Anoplognathina MacLeay, 1819
** Subtribu Brachysternina Burmeister, 1844
** Subtribu Phalangogoniina Ohaus, 1918
** Subtribu Platycoeliina Burmeister, 1844
** Subtribu Schizognathina Ohaus, 1918
* Tribu Geniatini Burmeister, 1844
* Tribu Rutelini MacLeay, 1819
** Subtribu Areodina Burmeister, 1844
** Subtribu Desmonychina Arrow, 1917
** Subtribu Didrepanephorina Ohaus, 1918
** Subtribu Heterosternina Bates, 1888 (nomen protectum)
** Subtribu Lasiocalina Ohaus, 1918
** Subtribu Oryctomorphina Burmeister, 1847
** Subtribu Parastasiina Burmeister, 1844
** Subtribu Rutelina MacLeay, 1819

## Referències

* ↑ http://museum.unl.edu/research/entomology/Guide/Scarabaeoidea/Scarabaeidae/Rutelinae/Rutelinae-Overview/RutelinaeO.html Arxivat 2013-12-15 a Wayback Machine.
* ↑ http://insect-collection.com/beetle/rutelidae/ Arxivat 2013-09-15 a Wayback Machine.
* ↑ Bouchard, P. et al.2011. Family-group names in Coleoptera (Insecta). ZooKeys 88: 1.
# Sant Andreu de Ribesaltes

Sant Andreu de Ribesaltes és l'església parroquial de la vila de Ribesaltes, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord). Antigament estigué dedicada a Santa Maria.
Està situada al bell mig de la vila vella de Ribesaltes, a prop de la riba dreta de l'Aglí.

## Història

Documentada, com a Santa Maria, el 1077, quan el 1172 es fortificà la vila de Ribesaltes, els seus habitants foren agrupats a l'entorn d'aquesta església. Aleshores se'n canvià l'advocació, ja que la parròquia principal era dedicada a sant Andreu apòstol, i la primitiva església de Sant Andreu passà a ser la capella del cementiri de la vila.

## L'edifici

La primitiva església romànica de Santa Maria fou del tot arrasada i substituïda entre 1657 i 1669 pel mestre d'obres ribesalter Pere Àngel, que l'alçà en estil gòtic tardà, d'una sola nau, amb capelles laterals. Coberta amb volta de creueria, els arcs són, tanmateix, de mig punt. L'absis és quadrat.
Tota la façana meridional de l'església conserva restes de l'edifici antic, amb fragments de mura amb un aparell clarament medieval, inclòs un matacà damunt de l'antiga porta principal del temple.
El campanar és més tardà: fou construït entre 1709 i 1755. És una torre bastant alta, feta de maons rosats.

## Mobiliari

L'interior del temple conserva alguns retaules notables, entre els quals destaca el de Sant Andreu, a l'altar major, i el del Roser. Foren fets entre 1675 i 1680 pel mestre de Carcassona Jacques Melair. Mateu Anglada, de Perpinyà, feu encara un tercer retaule, el de la Passió, fet a partir del 1708.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Ribesaltes». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 239. Sant Andreu de Ribesaltes». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Sant Andreu de Ribesaltes (abans Santa Maria)». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ L'església de Sant Andreu, al centre de l'ortofotomapa de l'IGN
# Sant Andreu de Ribesaltes (església vella)

Sant Andreu de Ribesaltes és una antiga església parroquial de la vila de Ribesaltes, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord). Actualment és la capella del cementiri de la vila.
Està situada, a l'est de la vila vella de Ribesaltes, en el seu cementiri vell. És una senzilla església romànica del segle xi, de nau única amb absis semicircular a llevant, amb una capella amb ogives afegida al segle xiv.

## Història

Ribesaltes està documentada des del 923 o 930, en una carta de donació de Landric al Monestir de la Grassa, en què fa referència al seu alou a Ribas altas i a la seva església de Sant Andreu, heretat del seu pare i en fa donació al monestir. El seu germà Radulf va donar també a la Grassa la meitat dels seus béns, tot i que a la seva mort la meitat que havia retingut passà a la Grassa. Així, tot el territori de Ribesaltes passà a mans de la Grassa, senyoriu que mantingué fins a la Revolució Francesa.
També s'hi esmenta l'església de Santa Maria, posteriorment dedicada a Sant Andreu, que canvià la seva advocació en passar a ser la parroquial de la vila quan es fortificà Ribesaltes i l'església primitiva de Sant Andreu quedà fora de l'abast de les muralles. Mantigué el cementiri, que passà a ser el de tota la vila, i encara ho és.
Unes excavacions fetes a l'interior de l'església han permès treure a la llum restes d'una construcció romana, amb enterraments d'aquella època, així com les estructures de l'església romànica primitiva.

## L'edifici

És una petita església d'una sola nau capçada a llevant per un absis semicircular. L'aparell és fet de còdols de l'Aglí, disposats en filades regulars, reomplertes amb argamassa de pedra picada rogenca de gres d'Espirà de l'Aglí, en una construcció del segle xi. L'arc triomfal és de mig punt, i la nau té un arc toral també de mig punt que subdivideix la nau en dos trams. El primer és un tram de cor, entre la capçalera i la nau. Hi ha una capella coberta amb volta de creueria, del segle xiv, afegida posteriorment. A l'extrem occidental de la nau, a més, hi ha una tribuna molt probablement del segle xv o XVI. La volta de la nau és de canó llis apuntat.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Ribesaltes». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 242. Santa Magdalena de Ribesaltes». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Alessandri, Patrice. «Ribesaltes: Sant Andreu de Ribesaltes». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ La vella església de Sant Andreu, al centre de l'ortofotomapa de l'IGN
# Onàs

Onàs (en llatí Onasus, en grec antic ̓́Ονασος) fou un escriptor grec.
Va ser l'autor d'una obra sobre les llegendàries amazones amb el títol Αμαζονίς o ̓Αμαζονικά que alguns suposen un poema èpic, però sembla clar que realment era una obra escrita en prosa. És l'única obra que se li coneix. La seva època és desconeguda.

## Referències

* ↑ Onasus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 27
# Sant Bartomeu del Mallol

Sant Bartomeu del Mallol és una església de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'una nau amb absis pla cobert amb una petita volta de canó amb llunetes. La façana principal és de pedra vista amb una porta allindada i una petita rosassa. En un cantó es troba el campanar; a la base té la planta quadrada però a la meitat, i separat per una motllura, les cantonades estan esbiaixades. Les campanes estan ubicades dins d'arc de mig punt i està coronat per una petita cúpula.

## Història

L'església actual, dedicada a Sant Bartomeu, està ubicada en el mateix lloc que ocupava l'antiga capella de Sant Just, construïda fora del recinte del castell després dels terratrèmols de 1427. Formava part d’un monestir ja desaparegut. Consta com a parròquia des de l’any 1060. L’any 1108 va ser cedida per Ermessenda, vescomtessa de Bas i el Bisbe de Girona Bernat Humbert.

## Referències

* 1 2 «Sant Bartomeu del Mallol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
* ↑ «Església de Sant Bartomeu del Mallol». Patrimoni de la Garrotxa. Consell Comarcal de la Garrotxa, s.d. [Consulta: 23 febrer 2022].
# Nyctiphrynus yucatanicus

Nyctiphrynus yucatanicus és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos àrids i matolls de la Península de Yucatán, nord de Guatemala i Belize.
En diverses llengües rep el nom de "enganyapastors de Yucatán" (Anglès: Yucatan Poorwill. Francès: Engoulevent du Yucatan).
# Nyctixalus pictus

Nyctixalus pictus és una espècie d'amfibi que viu a Brunei, Indonèsia, Malàisia, les Filipines, Singapur i Tailàndia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Diesmos, A., Alcala, A., Brown, R., Afuang, L., Gee, G., Sukumaran, J., Yaakob, N., Tzi Ming, L., Chuaynkern, Y., Thirakhupt, K., Das, I., Iskandar, D., Mumpuni, Inger, R., Stuebing, R., Yambun, P. & Lakim, M. 2004. Nyctixalus pictus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 d'abril del 2008.
# Omsuktxan

Omsuktxan (en rus: Омсукчан) és un poble (possiólok) de l'óblast de Magadan, a Rússia, que el 2019 tenia 3.707 habitants.

## Referències

* ↑ Leóntiev, V. V.; Nóvikova, K. A.. Menovxikov, G. A. (editor). Toponimítxeski slovar Severo-Vostoka SSSR (en rus). Delegació de l'Extrem Orient de l'Acadèmia Russa de les Ciències, 1989, p. 290. ISBN 5-7581-0044-7.
# Sant Just i Sant Pastor de Cerc

Sant Just i Sant Pastor de Cerc és una església romànica d'Alàs i Cerc (Alt Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Església d'una sola nau amb absis i una capella afegida al N. Nau coberta amb volta de canó, arc preabsidial apuntat. Construcció en filades, especialment visible al frontis. Porta adovellada. Té dues finestres, una al costat de l'Epistola i una al mig de l'absis, les dues adovellades i de doble esqueixada. Damunt la porta hi ha un ull de bou i campanar de cadireta.

## Referències

* ↑ «Sant Just i Sant Pastor de Cerc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].

## Enllaços externs

* «Sant Just i Sant Pastor de Cerc». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Sant Elm (desambiguació)

«Sant Elm» té aquests significats:
* Hagiografies:
** Sant Elm o Sant Erasme (segle iv), bisbe de Formia, patró dels navegants
** Sant Elm o Sant Telm (segle xiii), dominic castellà, patró de Tui i dels navegants a les costes gallegues
* Topònims:
** Sant Elm, vila de Mallorca
* Edificis:
** Torre de Sant Elm, a la mateixa població de Sant Elm
** Castell de Sant Elm, a Cotlliure
** Fort de Sant Elm, a Malta
** Església de Sant Elm, a Calella
** Ermita de Sant Elm, a Sant Feliu de Guíxols
** Creu de Sant Elm, també a Sant Feliu
** Banys de Sant Elm, també a Sant Feliu
* Foc de Sant Elm, efecte lumínic
# Oued al-Hathoub

El oued al-Hathoub és un riu de Tunísia, governació de Kasserine, que generalment és sec bona part de l'any. Es tracta més que d'un riu d'una sèrie d'oueds que drenen la regió del Djebel El Ouest i el Djebel Barbrou, oueds que són controlats per l'embassament de Sbiba, prop de Sbiba (5 km als du-oest de la ciutat). Continua després recollint les aigües dels oueds de la regió fins a arribar al Djebel Mghila i el Djebel Tazza. El seu curs com a riu és d'uns 30 km però el total és de 65 km.
La pluviometria reduïda de la regió fa que no porti aigua a l'estiu però produeixi inundacions a la tardor, quan la pluja cau en poc temps. La construcció de l'embassament ha posat en regadiu la zona i ha evitat inundacions.

## Referències

* ↑ «Oued Hathob, Tunisia - Geographical Names, map, geographic coordinates». [Consulta: 27 desembre 2018].
# OFR

OFR té els següents significats:
* Organització Feixista Russa, partit polític històric de Rússia
* Floridsdorfer Athletiksport-Club OFR (de l'acrònim en anglès Old Formation-RAG Feibra), club de futbol de la ciutat de Viena, a Àustria
* Orde de la República Federal (del seu nom en anglès Order of the Federal Republic), condecoració de mèrit de Nigèria
* Open-File Report, tipus de publicació del Servei Geològic dels Estats Units
* OptimFROG, còdec de compressió d'àudio sense pèrdua
# Sant Ponç de Martimà

Sant Ponç de Martimà és una església del municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici d'una sola nau i coberta amb volta de canó de perfil semicircular reforçada per dos arcs torals, un d'ells adossats al mur de ponent. L'absis semicircular s'obre a la nau a través d'un arc presbiteral. A la façana sud trobem la porta d'arc de mig punt i una finestra de doble esqueixada, del mateix tipus que la que hi ha a l'absis. A ponent hi ha una finestra cruciforme. Les façanes són llises, a l'absis però, trobem, més o menys malmeses, hi ha quatre lesenes que devien anar acompanyades d'un fris d'arcuacions sota el ràfec. L'interior és totalment arrebossat. L'aparell constructiu és format per carreuó escairat, sense polir, disposat en filades uniformes i regulars. Es tracta d'un edifici concebut dins els cànons de l'arquitectura llombarda pròpia del segle xi.

## Història

El lloc de Martimà el trobem el trobem documentat en una donació d'un mas del terme del castell de Tarabau que l'any 1092 Ramon Guerau feu a l'església del Sant Sepulcre de la Seu d'Urgell. Segons aquest document, el mas, situat a l'indret de Santa Eulàlia, enfrontava a migdia amb Martimà. Quant a l'advocació de l'església, encara que Sant Ponç fos un personatge de l'època romana tardana, no es troba en el calendari visigòtic i la seva devoció no tingué una expansió com la d'altres Sants primitius; es troben algunes esglésies d'aquest titular a la Catalunya Vella. Potser la devoció a Sant Ponç procedia de la Gàl·lia, probablement a través de la Cerdanya. Era una capella particular del mas, no consta que fos sufragània de cap parròquia.

## Referències

* 1 2 «Sant Ponç de Martimà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].
# Sant Ponç d'Aulina

Sant Ponç d'Aulina és una església romànica de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'esglesiona de Sant Ponç està ubicada sobre un petit turó dels estreps sud-occidentals de la serralada del Capsacosta, a la capçalera de la vall de Sant Ponç, on neix la riera del mateix nom.

## Descripció

És una construcció romànica molt modificada, de planta rectangular amb afegits laterals. La porta d'accés al temple, a ponent, és senzilla i presenta un arc, timpà llis i una llinda amb una creu encerclada. El campanar, de torre rectangular amb teulat a quatre vessants, s'aixeca al costat Nord-est, parcialment adossat al cos de l'església per la part inferior. S'hi accedeix per mitjà d'una escala de pedra recolzada en el mur nord del temple

## Història

L'any 1342 apareix esmentada amb el nom de "Sancti Poncii de Olina" en una venda dels drets parroquials feta pel rei a Ramon de Bianya, abat de Sant Joan de les Abadesses. Els anys 1362 i 1372, el topònim consta ja com "Aulina".
El temple es va modificar molt entre 1758 i 1760 quan, davant l'amenaça de ruïna i la intenció de celebrar-hi culte per part del bisbe de Girona Dr. Manuel Antonio de Palmero, s'enderrocaren i reconstruïren el campanar i part dels murs. En aquell moment estava presidit per una altar barroc en el centre del qual hi havia una imatge vestida del sant titular.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Ponç d'Aulina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Olènids

Els olènids (Olenidae) són una família dels extints trilobits. Van viure en el Cambrià superior i l'Ordovicià a l'actual Escandinàvia, Gran Bretanya i la part oriental d'Amèrica del Nord. És una família és rica en espècies, a Suècia se n'han identificat 58 espècies. Els olènids tenien un cap relativament gran respecte al seu pigidi.

## Taxonomia

Acerocare - Acerocarina - Aciculolenus - Anaximander - Angelina - Apoplanias - Asilluchus - Baikonuraspis - Balnibarbi - Bienvillia - Boeckaspis - Bondarevites - Bulbolenus - Chekiangaspis - Cloacaspis - Ctenopyge - Cyclognathina - Danarcus - Desmetia - Eoctenopyge - Euonchonotina - Eurycare - Granitzia - Hancrania - Helieranella - Highgatella - Huangshiaspis - Hunanolenus - Hypermecaspis - Inkouia - Isidrella - Jujuyaspis - Leiobienvillia - Leptoplastides - Leptoplastus - Leurostega - Magnomma - Mesoctenopyge - Moxomia - Neoolenus - Neoparabolina - Nericiaspis - Olenus - Orkekeia - Parabolina - Parabolinella - Parabolinina - Parabolinites - Paraolenus - Paraplicatolina - Peltocare - Peltura - Pelturina - Plicatolina - Plicatolinella - Porterfieldia - Prohedinella - Protopeltura - Psilocara - Remizites - Rhodonaspis - Saltaspis - Shihuigouia - Sphaerophthalmus - Svalbardites - Talbotinella - Triarthrus - Ullaspis - Westergaardia - Westergaardites - Wujiajiania

## Referències

* Carlquist, Gunnar, red (1937). Svensk uppslagsbok. Bd 20. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. Sid. 689
# Owstonia macrophthalmus

Owstonia macrophthalmus és una espècie de peix de la família dels cepòlids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines.

## Referències

* ↑ ITIS
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Saladin Said

Saladin Said (Asosa, 29 d'octubre de 1988), amàric ሳላዲን ሰይድ, nom complet Salah El Din Ahmed Said, és un exfutbolista etíop de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Etiòpia.
Pel que fa a clubs, destacà a Saint George FC, Lierse SK i Al-Ahly.

## Referències

* ↑ «Salah El Din Ahmed Said». 1st Team Squad. Wadi Degla FC. Arxivat de l'original el 24 de juny 2012.
* ↑ Saladin Said Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Saladin Said a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Lierse make Saladin Said coup». MTNFootball.com, 25-01-2013 [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ «Ethiopia’s Said Saladin joins Al Ahly of Egypt». Goal.com, 23-04-2014.