OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gateway (Alaska)

Gateway és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 2.952 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gateway tenia 2.952 habitants, 981 habitatges, i 781 famílies La densitat de població era de 70,1 habitants/km².
Dels 981 habitatges en un 49,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,8% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 20,3% no eren unitats familiars. En el 15,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,01 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,36.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,5% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 31,6% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 5,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones hi havia 100 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 60.385 $ i la renda mediana per família de 65.990 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.250 $ mentre que les dones 37.135 $. La renda per capita de la població era de 24.548 $. Aproximadament el 5,2% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gateway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gateway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Eritrea de Creta

Eritrea de Creta (en grec antic Ἐρυθραία i en llatí Erythraea) era una ciutat de Creta que menciona Florus juntament amb Cidònia i Cnossos entre les sotmeses per Quint Metel Crètic l'any 69 aC. Era una ciutat important i probablement era situada a la rodalia del promontori anomenat cap Eritreu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ertthraeum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 gener 2021].
# Llei Ogúlnia

La lex Ogulnia va ser una llei romana aprovada a proposta dels tribuns de la plebs Quint i Gneu Ogulni l'any 300 aC quan eren cònsols Marc Valeri Corvus i Quint Apuleu Pansa, que estenia als plebeus les dignitats de pontífex i àugur. Per aquesta llei, cinc dels pontífexs serien en endavant plebeus i quatre serien àugurs. Aquestes dignitats fins aleshores estaven reservades als patricis. El nombre de pontífexs va passar a vuit i el d'àugurs a nou.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 120 [Consulta: 8 abril 2022].
# Txervone

* No s'ha de confondre amb Txervónets.
«Txervone» té aquests significats:
* Txervone (Nijniohirski), localitat de la República Autònoma de Crimea
* Txervone (Saki), localitat de la República Autònoma de Crimea
# Gatesville (Carolina del Nord)

Gatesville és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2008 tenia 312 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gatesville tenia 281 habitants, 117 habitatges i 80 famílies. La densitat de població era de 258,3 habitants per km².
Dels 117 habitatges en un 29,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 20,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.375 $ i la renda mediana per família de 62.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.625 $ mentre que les dones 27.500 $. La renda per capita de la població era de 18.190 $. Entorn del 2,8% de les famílies i el 3,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gatesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gatesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Julius Riyadi Darmaatmadja

Julius Darmaatmadja SJ (nascut el 20 de desembre de 1934) és un cardenal indonesi de l'Església Catòlica. Va ser creat cardenal el 1994, esdevenint el segon indonesi en ser-ho. Serví com a arquebisbe de la Semarang entre 1983 i 1996, i com a arquebisbe de Jakarta de 1996 a 2010.

## Biografia

Darmaatmadja ingressà al seminari menor de Magelang, a la Java Central el 1951 i a la Companyia de Jesús el 1957. Estudià filosofia entre 1961 i 1964 al De Nobili College, Pontifical Athenaeum, Poona, Índia; i teologia entre al Saint Ignatius College, Yogyakarta. Va ser ordenat prevere el 18 de desembre de 1969 pel cardenal Justinus Darmojuwono. Va ser destinat com a capellà d parròquia a l'arquebisbat de Semarang des de 1971 a 1973, a la província indonèsia de la Companyia de Jesús de 1973 a 1978, i després de rector al seminari menor de Sant Pere Canisi de 198 a 1981. Serví com a Provincial de la Província indonèsia de la Companyia de Jesús de 1981 a 1983.
El 19 de febrer de 1983 el Papa Joan Pau II el nomenà arquebisbe de Semarang. Rebé la consagració episcopal el 29 de juny de 1983, també de mans del cardenal Justinus Darmojuwono. El 28 d'abril de 1984 va ser nomenat ordinari del Ordinariat de les Forces Militars Indonèsies.
Va ser creat cardenal prevere de la seu titular de S Cuore di Maria pel Papa Joan Pau II el 26 de novembre de 1994, esdevenint el segon cardenal indonesi després del cardenal Darmojuwono, que havia mort l'any anterior. En retirar-se Leo Soekoto va ser nomenat Arquebisbe de Jakarta, prenent possessió de la seu l'11 de gener de 1996. Va ser elegit President de la Conferència Episcopal Nacional d'Indonèsia entre 1988 i 1997, i de nou entre el 2000 i el 2006.
Presentà la seva dimissió en arribar a l'edat de 75 anys, d'acord les disposicions del Codi de Dret Canònic, i el Papa Benet XVI l'acceptà el 28 de juny de 2010. Va ser automàticament succeït com a arquebisbe de Jakarta pel seu coadjutor, l'arquebisbe Ignatius Suharyo Hardjoatmodjo.
Com a cardenal, participà en el conclave de 2005, que elegí el Papa Benet XVI. Tot i que era elegible per participar com a cardenal elector, no assistí al conclave de 2013, després de la dimissió de Benet XVI, a causa de motius de salut. Cessà com a cardenal elector el 20 de desembre de 2014, en acomplir els 80 anys.

## Opinions

Rebutjà la identificació de l'islam amb el terrorisme, demanant als cristians que perdonés els radicals islamistes darrere els bombardeigs d'esglésies el 2000, i va ser molt crític vers la guerra que els Estats Units encapçalaren al Iraq.

## Referències

* ↑ Gheddo, Piero. «INDONESIA - VATICAN Conclave, Cardinal Darmaatmadja renounces for "health reasons" - Asia News». Asianews.it. [Consulta: 1r agost 2013].
* ↑ Dennis Coday. «Electing a New Pope». National Catholic Reporter. [Consulta: 14 octubre 2013].

## Enllaços externs

* El cardenal Darmaatmadja; a «catholic-hierarchy.org» (anglès)
* Galeries fotogràfiques; Vatican News Services
# Eritroblast

Un eritroblast (o normoblast) és un tipus de glòbul vermell que encara conserva el nucli cel·lular. És el precursor immediat d'un eritròcit normal.

## Vegeu també

* Eritropoesi
# Ferran Dalmau i Vilella

Ferran Dalmau i Vilella (Lleida, 1978) és un docent, activista i escriptor català que ha dut a terme diverses recerques històriques sobre l'Esquerra Independentista a les comarques de Ponent. En l'actualitat, està treballant sobre la figura d'Antoni Blàvia, considerat el militar més notori d'Estat Català.
Dalmau és portaveu de la plataforma Salvem Cal Macià que, d'ençà l'any 2021, vindica la salvaguarda i recuperació de Cal Macià i la creació d'un centre d'interpretació de la història agrària de la família Lamarca-Macià, amb l'arribada dels colons al Baix Segre i la construcció del Canal d'Aragó i Catalunya.

## Obra publicada

* EPOCA, l'exèrcit a l'ombra (amb Pau Juvillà, Lleida: Edicions El Jonc, 2010)
* Lletra per a la batalla, Memòria literària de l'esquerra independentista. Lleida: Edicions El Jonc, 2015. ISBN 978-84-938705-5-3.
* Fills de la vuitena. 50 anys d'esquerra independentista a l'Aran, els Pirineus i Ponent (amb David Sancho, Lleida: Pagès Editors, 2019) ISBN 978-84-1303-086-9
* Joan Culleré i Ibars (1916-1995). La llibertat per maleta (Lleida: Pagès Editors, 2021) ISBN 8413032660
* Lliure i proletària. Estat Català a les terres de Ponent i del Pirineu (1936-1939) (Lleida: Pagès Editors, 2023) ISBN 978-84-1303-453-9

## Referències

* ↑ «Concentració als jutjats de Lleida en suport al militant de Poble Lliure, Ferran Dalmau». Llibertat.cat, 15-10-2017. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ Codinas Benseny, Marc. «S'ha estudiat poc l'independentisme al no haver estat un corrent majoritari». Lectura. Suplement dominical de Segre, 06-08-2023. Arxivat de l'original el 2023-09-02. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ Roca, Ariadna. «La casa Vallmanya ha de ser un espai per recuperar la figura del president Macià», 21-04-2021. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ Bella, Emili. «Nou crit de socors per la casa Macià». El Punt Avui, 14-05-2023. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ Partal, Txell. «Els llibres de l'esquerra independentista». El Punt Avui, 24-03-2016. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ «'Fills de la vuitena', el llibre que repassa la història de l'esquerra independentista a Lleida». El Nacional, 17-04-2019. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ Barrull, Jaume. «Avui el sobiranisme és de tall progressista perquè l'independentisme català ha estat històricament un moviment d'esquerres». Lectura. Suplement dominical de Segre, 25-08-2019. Arxivat de l'original el 2023-09-02. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ Macià, Marc. «Joan Culleré i la maleta de la llibertat | Opinió». Som Garrigues, 17-03-2022. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ Megías Gil, Antonio. «Ponent, la força d'Estat Català». La Manyana, 04-06-2023. [Consulta: 2 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Articles de Ferran Dalmau a Nació Digital
# Llei Orgànica d'Universitats

La Llei Orgànica d'Universitats (LOU), és una llei espanyola, la Llei Orgànica 6/2001, que va derogar la Llei Orgànica de Reforma Universitària de 1983, coneguda també com a Llei de Reforma Universitària (LRU), la qual va ser la primera llei que va configurar l'estructura i govern de les Universitats espanyoles adaptant aquesta Institució als preceptes de la Constitució Espanyola de 1978. La LOU, al seu torn, ha estat modificada per la Llei orgànica 4/2007,d'Universitats. La llei d'Universitats aprovada en 2001 va reformar l'educació universitària i va ser promulgada el 21 de desembre de 2001 pel segon govern del José María Aznar (PP). El procés d'aprovació de la llei d'Universitats del 2001 va tenir molta oposició social, generant grans manifestacions estudiantils.
En el discurs d'investidura del nou president del govern, José Luis Rodríguez Zapatero (PSOE, que es va oposar frontalment des de l'oposició), es va dir que anava a ser reformada immediatament, cosa que es va realitzar en el 2007, previs decrets per a l'adaptació al denominat Procés de Bolonya per iniciar l'Espai Europeu d'Educació Superior. La llei resultant de la modificació de la LOU és la Llei Orgànica 4/2007, de 12 d'abril, per la qual es modifica la Llei Orgànica 6/2001, de 21 de desembre, d'Universitats, novament coneguda com a LOU o LOMLOU.

## Referències

* ↑ «BOE.es - Documento BOE-A-1983-23432» (en castellà). [Consulta: 28 abril 2017].
* ↑ Especial diario El Mundo
* ↑ Discurso investidura
* ↑ Per exemple, el Reial decret 1393/2007, de 29 d'octubre, pel que s'estableix la ordenació dels ensenyaments universitaris oficials.

## Enllaços externs

* Llei Orgànica 6/2001, de 21 de desembre, d'Universitats
* Llei Orgànica 4/2007, de 12 d'abril, per la que es modifica la Llei Orgànica 6/2001, de 21 de desembre, d'Universitats
# Cantó de Tavernas

El cantó de Tavernas és un cantó francès del departament de la Var, situat al districte de Brinhòla. Té 7 municipis i el cap és Tavernas.

## Municipis

* Artinhòsc
* Fòs Amfós
* Moissac
* Montmejan
* Regussa
* Silan
* Tavernas

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1985 | Clément Denans | PS |
| 1985-2004 | Louis Fabre | Divers droite |
| 2004- | Jean Bacci | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.422 | 1.738 | 1.924 | 2.198 | 2.954 | 3.436 | 4.639 |
# Txetuk-2

Txetuk-2 - Четук-2 (rus) és un possiólok, un poble, de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba al nord-oest de Ponejukai i de Maikop, la capital de la república.
Pertany al municipi de Tliustenkhabl.
# Gatet

* Per a altres significats, vegeu «gató».
El gatet (Cobitis taenia) és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.
Els mascles poden assolir 13,5 cm de llargària total. Nombre de vèrtebres: 40-42.
Es troba des de la península Ibèrica fins a Sibèria. Viu en zones de clima temperat entre 14 °C - 18 °C de temperatura. És de costums nocturns i roman ocult sota pedres o colgat a la sorra o el fang durant el dia. És ovípar.
És depredat per Sander lucioperca i Silurus glanis.

## Referències

* ↑ «Cobitis taenia». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Berg, L.S. 1964, Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. volum 2, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem, [Israel].
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.
* ↑ Billard, R. 1997. Les poissons d'eau douce des rivières de France. Identification, inventaire et répartition des 83 espèces. Lausanne, Delachaux & Niestlé, 192p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Stolyarov, I.A. 1985. Dietary features of catfish, Silurus glanis, and pike-perch Stizostedion lucioperca, in Kyzlyarsk Bay, northern Caspian Sea. J. Ichthyol. 25(2):140-145.
* ↑ FishBase (anglès)
# Metarauchita

La metarauchita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'autunita. Rep el nom en honor de Luděk Rauch (1 de juliol de 1951 - 5 de desembre de 1983, Jáchymov, República Txeca), un col·leccionista de minerals txec que va morir tràgicament a les mines de Jáchymov. Anomenat segons les regles del grup de l'autunita, per tant, “meta” indica un estat deshidratat.

## Característiques

La metarauchita és un arsenat de fórmula química Ni(UO₂)₂(AsO₄)₂·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2008, sent publicada per primera vegada el 2010. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la metarauchita pertany a «08.EB: Uranil fosfats i arsenats, amb ràtio UO₂:RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: autunita, heinrichita, kahlerita, novačekita-I, saleeïta, torbernita, uranocircita, uranospinita, xiangjiangita, zeunerita, rauchita, bassetita, lehnerita, metaautunita, metasaleeïta, metauranocircita, metauranospinita, metaheinrichita, metakahlerita, metakirchheimerita, metanovačekita, metatorbernita, metazeunerita, przhevalskita, metalodevita, abernathyita, chernikovita, metaankoleïta, natrouranospinita, trögerita, uramfita, uramarsita, threadgoldita, chistyakovaïta, arsenuranospatita, uranospatita, vochtenita, coconinoïta, ranunculita, triangulita, furongita i sabugalita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu d'Història Natural de Praga, amb el número de catàleg: 19/2008.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Eduard, a la localitat de Jáchymov (Regió de Karlovy Vary, República Txeca). També ha estat descrita posteriorment en un altre indret de la mateixa regió, així com a Rússia i Alemanya, sent aquests indrets els únics a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Metarauchite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 abril 2021].
# Lleó III

Lleó III és el nom dels següents personatges:
* Papa Lleó III (Roma, ? – 816), Papa de l'Església catòlica de 795 al 816.
* Lleó III d'Armènia Menor (c. 1236-89), rei d'Armènia Menor.
* Lleó III (emperador), emperador romà d'Orient del 718 al 741 fundador de la dinastia isàuria.
Viccionari
# Can Redresa

Can Redresa és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici és de planta baixa i dos pisos, la coberta amb el carener paral·lel a la façana principal. Aquest nucli dona al carrer i al darrere a través d'unes falses façanes fetes d'una malla de pilars i jàsseres. A planta baixa són de més llum, aprimant-se a les plantes superiors. L'accés es diferencia per l'alçada d'un dels mòduls. L'edifici se situa a cavall del terreny i a la part posterior.
Les baranes són metàl·liques. Una part de la malla estructural sobresurt del nucli per tancar un pati exterior a la planta baixa. A la primera planta i a la part posterior s'origina un porxo amb la mateixa retícula.

## Història

Projecte dels anys 1978-1979.

## Referències

* 1 2 3 «Can Redresa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Txetxens

Els txetxens (txetxè: Noxçi, singular Noxçuo) són el grup ètnic nadiu més gran originari del Caucas del Nord.
S'anomenen a si mateixos nakhtxe (en plural, nakhtxui "els homes") parlen el txetxè, un idioma caucàsic, relacionat amb l'ingúix i el lesguià,
Segons el cens soviètic del 1989, eren 958.000 individus, dels quals el 80,02% parlava la llengua ètnica (segons dades del 1979, eren 756.000 individus)
Ocupen el territori entre els rius Terek i Aktash, i es divideixen en tres tribus: Ankhe, Galgai i Itxkeri, i parlen set dialectes: ploskostnoi, akka, ksita, txerberbi, melkha, ittumkala i galatxog. De tots aquests, l'akka mostra una parla de transició cap a l'ingúix, que d'antuvi era una secció dels txetxens.
Els txetxens eren 407.734 al cens del 1939 (a part dels 92.074 ingúixos). Després de la deportació del 1944, els txetxens van poder tornar al seu país entre 1957 i 1960 però el 1958 encara eren minoria dins la república, que tenia un total de 700.000 habitants, majoritàriament russos.
Sota el règim soviètic, els txetxens-ingúixos foren considerats una nació dividida en dues nacionalitats; de fet, res distingeix els txetxens dels ingúixos, i la llengua d'aquestos darrers és només un dialecte del txetxè, el qual està dividit en tres dialectes: l'ingúix, el čaberloy o alt txetxè (de les muntanyes) i el baix txetxè (de la plana); aquest darrer és la base de la llengua literària, que el 1925 va adoptar un alfabet llatí (abans es va fer un intent d'escriure en caràcters àrabs); l'ingúix va esdevenir llengua literària el 1933, també amb alfabet llatí. El 1934, les dues llengües es van unir en el txetxè-ingúix i el 1938 es va adoptar l'alfabet ciríl·lic. Posteriorment, les dues llengües es van separar altre cop després del 1957, separació que s'ha mantingut.

## Enllaços externs

* Txetxènia, trenquem el silenci Arxivat 2015-11-20 a Wayback Machine.
# Gastrophryne elegans

Gastrophryne elegans és una espècie de granota que viu a Belize, Guatemala, Hondures i Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Santos-Barrera, G., Acevedo, M., Walker, P., Lee, J. & Wilson, L.D. 2004. Gastrophryne elegans. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 28 d'abril del 2008.
# Jordi Rabassa i Massons

Jordi Rabassa i Massons (Barcelona, 1974) és un historiador i activista polític català. Els seus estudis se centren en història local de Barcelona, el moviment obrer i la recuperació de la memòria de la guerra, la dictadura i la transició.
Es va llicenciar en història en l'especialitat d'Història contemporània a la Universitat de Barcelona el 1997. Ha centrat els seus treballs d'investigació i recerca a la ciutat de Barcelona, concretament al barri de Sant Andreu, del qual n'és resident. Col·labora amb la premsa local del barri i ha publicat diversos articles a la revista Finestrelles, una publicació del Centre d'Estudis Ignasi Iglésias on participa com a membre de la junta. L'any 1993 va ingressar a l'equip de redacció de la revista Sant Andreu de cap a peus, de l'Associació de Veïns de Sant Andreu de Palomar, on continua col·laborant des d'aleshores. Va ser-ne redactor en cap entre els anys 1999 i 2001 i actualment n'és segon vicepresident. Ha publicat articles en diverses enciclopèdies i altres obres col·lectives i ha treballat en diferents projectes de recuperació de la història de Sant Andreu de Palomar.
Des de 2019 és regidor a l'Ajuntament de Barcelona per Barcelona en Comú.

## Publicacions destacades

* Josep Cararach i Mauri, l'època de la construcció del Sant Andreu Contemporani (Martín AG, 2004).
* Josep Dencàs i Puigdollers, el nacionalisme radical a la Generalitat (Dalmau, 2006).
* Sant Andreu de Palomar i La Sagrera: com era i com és (Duxelm, 2009).
* Barcelona: Sant Andreu de Palomar: recull gràfic 1880-1976 (Efadós, 2012).

## Referències

* ↑ «Directori d'autors locals del districte de Sant Andreu». Biblioteca Pública Ignasi Iglésias, 2013. [Consulta: 19 juny 2014].
* ↑ «Jordi Rabassa». eldiario.es. [Consulta: juliol 2016].
* 1 2 Guia d'escriptors de Sant Andreu. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2010
* 1 2 3 Sant Andreu de Palomar i La Sagrera: com era i com és. Barcelona: Duxelm, 2009, p. 176. ISBN 9788493693855.
* ↑ «Llista de publicacions: «Rabassa Massons»». RACO: Revistes Catalanes amb Accés Obert. [Consulta: juliol 2016].
* ↑ «De cap a peus». Associació de Veïns i Veïnes de Sant Andreu de Palomar. Arxivat de l'original el 2016-10-14. [Consulta: 28 maig 2014].
* ↑ «Qui som?». Associació de Veïns de Sant Andreu de Palomar. Arxivat de l'original el 26 de juliol 2016. [Consulta: 7 juny 2014].
* ↑ Fitxa d'autor de l'editorial Efadós
* ↑ «Jordi Rabassa Massons». Barcelona en Comú, s.d. Arxivat de l'original el 2016-08-16. [Consulta: juliol 2016].
* ↑ «Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya».
* ↑ Teresa, Pérez «Instants en blanc i negre: Dos historiadors expliquen en un col·leccionable la vida a Sant Andreu a través de 2.500 fotografies». El Periódico [Barcelona], 18 abril 2012 (2012-04-18).