OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Psitacúlids

Els psitacúlids (Psittaculidae) són una família de l'ordre dels psitaciformes (Psittaciformes)) que habita amplament les zones tropicals d'Àsia i Australàsia.

## Taxonomia

Les diferents espècies d'aquesta família, eren incloses freqüentment a la família dels psitàcids. A partir de 2015, el Congrés Ornitològic Internacional inclou la família dels psitacúlids seguint Joseph et al 2012, si bé no fa el mateix amb la família dels psitricàsids (Psittrichasidae), proposta per aquests autors. La família queda, segons la classificació de l'IOC versió 13.2, 2023, dividida en 54 gèneres amb 203 espècies, 13 d'elles extintes en època històrica. Les subfamílies i tribus corresponen a la proposta de Joseph et al 2012.
* Subfamília dels psitricasins (Psittrichasinae), amb un gènere (Psittrichas) i una espècie: lloro de Pesquet (Psittrichas fulgidus).
* Subfamília dels coracopseins (Coracopseinae), amb dos gèneres i 5 espècies.
* Subfamília dels psitaculins (Psittaculinae), amb 10 gèneres i 55 espècies.
* Subfamília dels psitacel·lins (Psittacellinae) amb un gènere (Psittacella) i 4 espècies.
* Subfamília dels platicercins (Platycercinae), amb 13 gèneres i 43 espècies.
* Subfamília dels lorins (Loriinae), amb 22 espècies i 69 espècies.
* Subfamília dels agapornitins (Agapornithinae), amb 5 gèneres i 27 espècies.
Segons la proposta de Joseph et al 2012, les dues primeres subfamílies pertanyen a la família dels psitricàsids (Psittrichasidae).

## Referències

* ↑ Handbook of the Birds of the World and BirdLife International Digital Checklist of the Birds of the World: Version 7 (December 2022)
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.2). doi : 10.14344/IOC.ML.13.2.
* ↑ Joseph, Leo; Toon, Alicia; Schirtzinger, Erin Elizabeth; Wright, Timothy F; Schodde, Richard «A revised nomenclature and classification for family-group taxa of parrots (Psittaciformes)» (PDF) (en anglès). Zootaxa. Magnolia Press, 3205, 24-02-2012, pàg. 26-40. ISSN: 1175-5334.
# Lin Liangming

Lin Liangming (en xinès: 林良铭) (Shantou, Xina; 4 de juny de 1997) és un futbolista xinès. Juga d'extrem i el seu equip actual és el Reial Madrid Castella de la Segona Divisió B d'Espanya.

## Clubs

| Club | País | Any |
| Guangzhou R&F Reserves | R.P. de la Xina | 2014 - 2015 |
| Real Madrid Juvenil "A" | Espanya | 2015 - 2016 |
| Reial Madrid Castella | Espanya | 2016 - |

## Referències

* ↑ Fitxa del jugador en Transfermarkt.es

## Enllaços externs

* Ficha del jugador en Soccerway.com
# Pere Joan Mayol i Caçador

Pere Joan Mayol i Caçador, (Ciutat de Mallorca, 1658 - Eivissa, 1722), jurista.
Fill del mercader Pere Onofre Mayol Bisbal i casat amb Caterina Cardell, germana del doctor Josep Cardell, rector de la Universitat Lul·liana de Mallorca. Estudià a la Universitat de Salamanca. Doctor en drets. El 1692 fou assessor del batle reial de Mallorca. També va ser jutge de la baronia de Bunyolí i consultor de la Inquisició. Partidari de Felip V en la Guerra de Successió, l'agost de 1715, un cop produïda l'ocupació borbònica de Mallorca, fou nomenat de bell nou assessor del batle pel governador marquès de Lede. Fou membre de la Reial Junta Superior de Justícia, creada el setembre de 1715 per administrar justícia mentre s'implantava la Nova Planta a la Reial Audiència. El 1717 l'Audiència el proposà en una terna per ocupar el càrrec d'assessor del veguer. El 1721 fou noment assessor d'Eivissa, on morí un any més tard. Fou el pare del jurista i ferm lul·lista Nicolau Mayol i Cardell.
És autor del Discursus regius politico-historico de Iure Supremo, tam in pace quam in bello... (1720) i de diverses al·legacions jurídiques impreses.

## Referències

* ↑ PLANAS ROSSELLÓ, Antoni. Los juristas mallorquines del siglo XVIII. Memòries de la Reial Acadèmia Mallorquina d'Estudis Genealògics, Heràldics i Històrics. 12 (2002)37-97.
# Bosquerola groguenca

La bosquerola groguenca (Myiothlypis flaveola) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc del bosc caducifoli, vegetació secundària i arbusts als turons, del nord-est de Colòmbia i oest i nord de Veneçuela. Sud de Guyana, centre i est del Brasil, nord i est de Bolívia i Paraguai.

## Referències

* ↑ «Bosquerola groguenca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Galimzian Khussaínov

Galimzian Khussaínov (Districte Nurlatsky, 27 de juny de 1937 - Moscou, 5 de febrer de 2010) és un exfutbolista rus de la dècada de 1960.
Fou 33 cops internacional amb la selecció de la Unió Soviètica. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Krylia Sovetov Kuibyshev i FC Spartak Moscou.

## Referències

* ↑ «Died legendary football player "Spartacus"». bmpost.com, 07-02-2010. [Consulta: 8 febrer 2010].
* ↑ (rus) RussiaTeam biography Arxivat 2021-01-07 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA Profile». Arxivat de l'original el 2015-04-04. [Consulta: 1r gener 2019].
# Pabu

Pabu (en bretó Pabu) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 2.832 habitants. A l'inici del curs 2007 el 32,5% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.592 | 1.739 | 2.452 | 2.871 | 2.772 | 2.675 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-1983 | Pierre Pasquiou | |
| 1983-2001 | Georges Le Normand | PS |
| 2001- | Pierre Salliou-Cottin | |

## Personatges il·lustres

* Polig Monjarret, musicòleg i nacionalista bretó

## Galeria d'imatges

* Església Saint-Tugdual
* Lavoir de Ouilloren
* Capella de Saint-Loup

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
# La italiana

La italiana és una pintura a l'oli realitzada per Van Gogh el 1887 i actualment exposada al Museu d'Orsay de París.
El subjecte representat és una dona asseguda, presumiblement Agostina Segatori, antiga model de Corot, Gérôme i Manet, i propietària del cafè del Tambourin, al boulevard de Clichy, a París. Amb ella, Van Gogh hi va tenir una breu relació amorosa uns mesos abans d'executar aquest retrat.
La dona és retratada frontalment, vestida amb vestits folklòrics i amb un mocador vermell al cap que li cobreix els negres cabells. De la cadira sobre la qual es troba asseguda, blava, es veu només una cantonada del respatller al seu darrere. El fons és una taca uniforme de color groc, la qual cosa recorda la tècnica de la taca de color pur i opac de les estampes. Aquesta absència de referències de perspectiva dona a la tela una certa bidimensionalitat, la qual falta, tanmateix, al cap de la figura, enriquida per tons clarobscurs que fan intuir la profunditat i la consistència. Sobre el costat dret i sobre el superior de la tela està pintat un marc amb uns colors que recorden als de la faldilla de la model.

## Enllaços externs

* Explicació de l'obra al web del Museu d'Orsay
# Psittacella

Psittacella és un gènere d'ocells de la família dels psitacúlids (Psittaculidae).

## Llista d'espècies

Aquest gènere està format per cinc espècies que serien les úniques de la subfamília Psittacellinae:
* lloret tigre de Brehm (Psittacella brehmii).
* lloret tigre pintat (Psittacella picta).
* lloret tigre de Lorentz (Psittacella lorentzi).
* lloret tigre modest (Psittacella modesta).
* lloret tigre de Madarasz (Psittacella madaraszi).

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i Nigel J. Collar. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines, 2014
# La maldición de la bestia

La maldición de la bestia és una pel·lícula espanyola de terror estrenada en 1975, dirigida per Miquel Iglesias i Bonns i protagonitzada en el paper principal per Paul Naschy.
Pel seu paper en la pel·lícula Paul Naschy va rebre el premi al millor actor al VIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror.

## Sinopsi

El professor Lacombe convida a l'antropòleg Waldemar Daninsky a participar en una expedició científica a l'Himàlaia amb la finalitat de descobrir al Ieti. Els problemes comencen quan el mal temps s'avança i per confiar en un guia expert però alcohòlic, que farà que el protagonista es perdi i acabi en una cova habitada per dues dones caníbals, adoradores del déu Moloch. La mossegada d'una d'elles el converteix en un home llop.

## Repartiment

* Paul Naschy com Waldemar Daninsky
* Mercedes Molina com Sylvia Lacombe (as Grace Mills)
* Silvia Solar com Wandesa
* Gil Vidal com Larry Talbot
* Luis Induni com Sekkar Khan
* Josep Castillo Escalona com Profesor Lacombe
* Ventura Oller com Ralph
* Verónica Miriel com Melody
* Juan Velilla com Norman
* Ana María Mauri com Princesa Ulka
* Gaspar 'Indio' González com Tigre
* José Luis Chinchilla com Temugin
* Fernando Ulloa com Lama
* Víctor Israel com Joel (Guía)
* Carmen Cervera

## Referències

* ↑ «La maldición de la bestia». Sensacine. [Consulta: 8 novembre 2020].
* ↑ «El Festival de Sitges homenajeará al fallecido Paul Naschy». 20 minutos, 06-10-2010. [Consulta: 8 novembre 2020].
* ↑ El primer premio al realizador canadiense David Cronenberg, la Vanguardia, 12 d'octubre de 1975
* ↑ «La maldición de la bestia». De que va la peli. [Consulta: 8 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Piatigorsk

Piatigorsk (Пятигорск, en rus, Cinc muntanyes) és una ciutat de Rússia, capital del Districte Federal del Caucas Nord. La creació d'aquest districte, el 2010, per a millorar l'administració de la zona estratègica i altament conflictiva del Caucas, va suposar una promoció en la popularitat d'aquesta tranquil·la ciutat balneària.

## La ciutat i l'aigua

La ciutat és situada dins del krai de Stàvropol, a uns 150 km de la seva capital, Stàvropol. Fou fundada el 1780, al redós d'un fort militar rus, i el 1803, arran de les excel·lències medicinals descrites de les aigües minerals de les seves fonts, s'hi van començar a obrir hotels i balnearis.
L'existència de les deus d'aigües medicinals ja és constatada per Ibn Battuta el segle XIV. Més tard, a principis del xviii, Pere el Gran hi va enviar una expedició científica a estudiar-les.
Actualment té més de 140.000 habitants. Hi ha indústria diversa però l'activitat econòmica principal gira entorn del turisme de les aigües. A part dels hotels i balnearis, hi ha més d'una dotzena de sanatoris, que reben més de 150.000 usuaris anuals.

## Lérmontov

La ciutat va esdevenir d'actualitat el 27 de juliol de 1841 quan el més famós poeta rus del moment, Mikhaïl Lérmontov, va protagonitzar un duel en el qual va morir. En el paratge on va tenir lloc l'enfrontament s'hi va aixecar un monument el 1973.

## Ciutats agermanades

* Dubuque, Estats Units
* Kochi, Índia
* Panagyurishte, Bulgària
* Trícala, Grècia
* Hévíz, Hongria
* Schwerte, Alemanya
# Bosquerola gorjagrisa

La bosquerola gorjagrisa (Myiothlypis cinereicollis) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, clars i vegetació secundària de les muntanyes de Colòmbia i oest de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Bosquerola gorjagrisa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Galina Balaixova

Galina Balaixova (Kolomna, 4 de desembre de 1931), nom complet amb patronímic Galina Andréievna Balaixova, rus: Галина Андреевна Балашова, és una arquitecta i dissenyadora russa, que va estar associada amb el programa espacial soviètic.

## Vida

Balaixova va nàixer a Kolomna i va estudiar a l'Institut d'Arquitectura de Moscou. Balaixova va començar la seua carrera professional el 1955 en l'institut de disseny GiproAviaProm a Samara. El seu treball en aquell temps va implicar eliminar elements decoratius, considerats "decadents", d'edificis residencials. El 1957 va passar a ser arquitecta sènior en OKB-1, responsable del disseny a l'inici del programa espacial soviètic. Va començar dissenyant residències per a empleats però més tard va contribuir al disseny de l'interior de la nau espacial Soiuz i les estacions espacials Saliut i Mir. També va treballar com a assessora per al programa Buran. Es va retirar el 1991.
El seu treball amb el programa espacial va incloure el disseny d'espais d'interior, mobiliari, panells de control o logotips decoratius. Va dissenyar per a un entorn de gravetat zero, utilitzant contrastos de colors per al sòl i el sostre per evitar que els cosmonautes es desorientaren. Gran part del seu treball va ser poc conegut, i va ser declarat com a alt secret.
El seu disseny dels pins de solapa usats en l'exposició aeronàutica de França el 1973 es va convertir més tard en l'emblema oficial per al programa de proves Apollo-Soiuz. No obstant això, el govern rus va patentar el disseny i no va donar crèdit com a autora a Balaixova.

## Referències

* ↑ Dorr, Eugene. «Space Mission Patches - The Artists». [Consulta: 27 octubre 2017].
* ↑ «"Galina Balashova: Architect of the Soviet Space Programme" at DAM Frankfurt - BMIAA» (en anglès). BMIAA, 05-09-2015. Arxivat de l'original el 2016-05-01 [Consulta: 27 octubre 2017].
* ↑ Ray, Debika. «Galina Balashova - Icon Magazine» (en anglès). Arxivat de l'original el 2015-11-07. [Consulta: 27 octubre 2017].
* 1 2 «The Soviet Architect Who Drafted the Space Race» (en anglès). Motherboard, 18-08-2015.
# LGT

LGT té els següents significats:
* LGT Bank (de l'acrònim en anglès Liechtenstein Global Trust), banc privat amb seu a Liechtenstein
* Transferència lateral de gens (del seu nom en anglès Lateral Gene Transfer), transferència de material genètic entre cèl·lules no descendents
* LGT també és l'acrònim del col·lectiu Lesbianes, Gais i Transsexuals
# Puig Pedró

El Puig Pedró és el nom que rep un jaciment arqueològic datat entre la cultura ibèrica tardana i romana republicana, que se situa a la zona geogràfica homònima, en el municipi de Vilanova d'Alcolea, a la comarca de la Plana Alta, a Castelló.
L'accés a la zona no està senyalitzat ni descrit en els inventaris de la Conselleria de Cultura ni en el Servei d'Investigacions Arqueològiques i Prehistòriques de la Diputació de Castelló. Es troba emplaçat en una zona elevada (a dos quilómetres a l'est del terme de Vilanova d'Alcolea) en la qual eren visibles, almenys a principis del segle xx, restes d'una zona d'habitatges envoltats d'un mur. No s'ha fet més que un reconeixement superficial de la zona i s'han extret algunes restes de fàcil accés (ceràmica vermella i grisa d'ornamentació ibèrica, monedes autònomes i un àmfora tot això datat de l'època íbera).
Es tracta dels vestigis d'assentament humà més antics de la zona. Més tard, de l'època romana ja es troben més, a causa del pas de la Via Augusta per la zona (seguint el traçat de l'actual carretera CV-10, i passant per diversos llocs d'interès del municipi com a deus, fonts i pous), i en crear-se l'estació romana d'Ildum, produint-se l'assentament definitiu del nucli de la població en aquesta zona.
El jaciment ha estat estudiat per Milagro Gil-Mascarell Boscà i apareixen dades sobre ell en la seva tesi doctoral (de l'any 1971) i en publicacions prèvies com a "Jaciments Ibèrics a la Regió Valenciana. Estudi del Poblament (Resum de la tesi doctoral)"; publicada per F. Domenech a València l'any 1969.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 Ajuntament de Vilanova d'Alcolea. Jaciments Arqueològics. Ajuntament de Vilanova d'Alcolea Arxivat 2016-10-31 a Wayback Machine. Consulta 9 de desembre del 2016
* ↑ Fitxa BIC. Generalitat Valenciana Consulta 9 de desembre de 2016
* ↑ Estacions ibèriques entre el riu Cènia i el Millars (Castelló). Senent Ibàñez, J. J. .Ibers - Castelló (País Valencià). Anuari MCMXV-XX. 1923. P. 619-621. Publicacions Institut d'Estudis Catalans Consulta 9 de desembre del 2016
* ↑ Toponímia dels pobles vlanecians. Vilanova d'Alcolea. La Plana Alta. ACADÈMIA VALENCIANA DE LA LLENGUA SECCIÓ D'ONOMÀSTICA Consulta 9 de desembre del 2016
* ↑ La Vilanova d'Alcolea. Tarraconensis Consulta 9 de desembre del 2016
* ↑ El Maestrat en època romana. El poblament ibèric. I Congrés d'Història del Maestrat. Ajuntament de Vinaròs Consulta 9 de desembre del 2016
* ↑ 'Yacimientos ibéricos en la región valenciana : estudio del poblamiento (Resumen de la tesis doctoral)' OCLC WorldCat Consulta 13 de desembre de 2016
# Lafauche

Lafauche és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 89 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lafauche era de 89 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 20 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 46 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 43 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 37 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lafauche el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 12 |
| 8 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 49 persones, 37 eren actives i 12 eren inactives. De les 37 persones actives 33 estaven ocupades (19 homes i 14 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 12 persones inactives 6 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lafauche a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lafauche a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Llavanera (Pardines)

Llavanera és una entitat de població del municipi de Pardines, a la comarca catalana del Ripollès. En el cens de 2007 tenia 3 habitants.

## Referències

* ↑ «Entitats que formen Pardines». municat.gencat.cat. [Consulta: 3 juliol 2011].

## Enllaços externs

* «Llavanera (Pardines)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Parc Natural de Xera-Sot de Xera

El Parc Natural de Xera-Sot de Xera és un espai natural situat en els municipis valencians de Xera i Sot de Xera, a les comarques dels Serrans i la Plana d'Utiel. Posseïx uns rellevants valors mediambientals, paisatgístics i culturals, a més de ser la seu del primer parc geològic del País Valencià, el Parc Geològic de Xera. Es tracta d'una zona d'enormes fractures, que han dut a desplaçaments de l'escorça terrestre de fins a 600 metres i han fet aflorar una gran diversitat d'estrats. Conté, a més, l'embassament de Buseo, que s'alimenta de les aigües del riu Reatillo.

## Accessos

Les localitats de referència són Sot de Xera a l'est i Xera a l'oest. L'accés al Parc Natural des de la població de Sot de Xera es realitza per la pista d'Ademús (CV-35) en direcció a Llíria, passant per Casinos i arribant fins a l'encreuament amb la CV-395 (Requena-El Villar) fins a arribar a Sot de Xera i després a Xera. L'accés per la població de Xera es realitza per Requena des de la A-3, en direcció a Xera per la CV-395, passant per Xera i arribant fins a Sot de Xera.

## Referències

* ↑ «Parc Natural Chera - Sot de Chera - PN Chera - Sot de Chera». parquesnaturales.gva.es. [Consulta: 22 abril 2023].
* ↑ Pedraz Penalva, Tomás «De recurso a producto de turismo cultural El Molón de Camporrobles (Valencia)». Oleana: Cuadernos de Cultura Comarcal, 2018, pàg. 83-103. ISSN: 1139-4943.
* ↑ Cabezudo Sánchez-Girón, José «Proyecto de eliminación del Arundo donax y recuperación del bosque de ribera en el río Sot de Chera. Valencia.». Universidad de Valladolid. Escuela Técnica Superior de Ingenierías, 2021.
* ↑ Carlos de, Santisteban Bové. «La estructura conceptual del parque geológico de Chera». A: Avances y retos en la conservación del Patrimonio Geológico de España: actas de la IX Reunión Nacional de la Comisión de Patrimonio Geológico (Sociedad Geológica de España). León, 14-18 de junio de 2011, 2011, p. 44-48. ISBN 978-84-9773-578-0.
* ↑ Ejarque Cárcel, Roberto. El turismo rural en la comarca Utiel-Requena. Viabilidad empresarial (Tesi). Universitat Politècnica de València, 2013-01-16.
* ↑ Martínez Ortíz, Salvador; Romero García, Eladio. 501 lugares de España que debes conocer antes de morir (en castellà). ARA LLIBRES, 2011-05-24. ISBN 978-84-937869-6-0.
# Biblioteca Nacional del Kazakhstan

La Biblioteca Nacional del Kazakhstan (en kazakh escrit en cirílic: Қазақстан Республикасының ұлттық кітапханасы) és la biblioteca nacional del Kazakhstan. Aquesta adquireix còpies gratuïtes legals de llibres, informació de les regions i la república kazakh, revistes dels districtes, periòdics i altres obres impreses editades al Kazakhstan. El 2009, l'arquitecte Bjarke Ingels dissenyà la nova Biblioteca Bacional del Kazakhstan, localitzada al sud de l'Auditori Estatal a Astana, l'edifici del qual sembla un "dònut gegant metàl·lic".
Participa amb en la biblioteca digital Manuscriptorium, un projecte de la Unió Europea.
La seua web fou avaluada el 2017 trobant errors d'accessibilitat web.
Per la dècada de 2010 es van digitalitzar obres.
L'edifici construït el 2009 té un disseny basat en la cinta de Möbius i ocupa uns 33.000 metres quadrats.

## Referències

* ↑ Carrasco de la Rica i Faba-Pérez, 2017, p. 19.
* ↑ Mayhew, Bradley; Bloom, Greg; Clammer, Paul. Central Asia. Lonely Planet, 1 novembre 2010, p. 177. ISBN 978-1-74179-148-8.
* ↑ Knoll, Adolf «Manuscriptorium: seamless access to old european written heritage». Вісник Дніпропетровського університету. Сер.: Мовознавство, 20, 1, 2014, pàg. 57, 60.
* ↑ Carrasco de la Rica i Faba-Pérez, 2017, p. 11.
* ↑ «One of nation's 100 New Faces helps digitise library materials». Astana Times, 13-01-2018 [Consulta: 14 gener 2018].
* ↑ Basulto, David. «National Library in Astana, Kazakhstan». Archdaily. [Consulta: 2 setembre 2017].

## Bibliografia

* Carrasco de la Rica, Soraya; Faba-Pérez, Cristina «La accesibilidad web de las bibliotecas nacionales en Europa y América». Cuadernos de Documentación Multimedia, 28, 1, 2017, pàg. 1-25.
# Oinari

Inari (稲 荷) o Oinari és la deïtat japonesa de la fertilitat, l'arròs, l'agricultura, les guineus, la indústria i l'èxit en general. Sol representar-se com una deïtat masculina, femenina o andrògina, i de vegades es representa com un conjunt de 3 o 5 deïtats. Aquesta deïtat és popular tant en la religió xintoista com la budista. Les guineus d'Inari, o kitsune, són d'un blanc pur o daurat i actuen com els seus missatgers.
# Frithjof Ulleberg

Frithjof Ulleberg (Kristiania, 10 de setembre de 1911 - Oslo, 31 de gener de 1993) fou un futbolista noruec de la dècada de 1930.
Fou jugador del Lyn Oslo. Disputà 14 partits amb la selecció de futbol de Noruega, amb la qual guanyà la medalla de bronze als Jocs Olímpics de 1936 i participà en el Mundial de 1938, com a jugador reserva.

## Referències

* ↑ «Frithjof Ulleberg». lynfotball.net. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Frithjof Ulleberg». fotball.no. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com