OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joint Security Area (pel·lícula)

* Aquest article tracta sobre la pel·lícula, si voleu veure l'article de l'àrea real vegeu: Àrea de Seguretat Conjunta
Joint Security Area (공동경비구역JSA, Gongdong gyeongbi guyeok JSA) és una pel·lícula sud-coreana de l'any 2000 dirigida per Park Chan-wook.
Va ser un gran èxit a Corea del Sud i es convertí en la pel·lícula més vista de la història de Corea. A la cimera del 2007 entre Corea del Nord i Corea del Sud, el president del Sud Roh Moo-Hyun, li va regalar un DVD de la pel·lícula al president nord-coreà, Kim Jong-il.

## Història

La història comença pocs dies després de l'assassinat de dos soldats nord-coreans a la ZDC (Zona desmilitaritzada de Corea). La fràgil relació entre tots dos països farà que s'obri una investigació especial dels fets. Aquesta investigació serà duta a terme per dues nacions neutrals (Suècia i Suïssa). La militar suïssa encarregada de la investigació és la Major Sophie (Lee Young Ae), la primera dona a entrar a la ZDC des del 1953. Els esdeveniments que van portar a l'assassinat dels dos militars es mostraran al film en una sèrie de flashbacks que ens permetran conèixer la veritable història de tot plegat.

## Actors principals

* Lee Young Ae - Major Sophie E. Jean
* Lee Byung-Hun - Sergent Lee Soo-hyeok
* Song Kang-ho - Sergent Oh Kyeong-pil
* Kim Tae Woo - Nam Sung-shik
* Shin Ha-kyun - Jeong Woo-jin

## Anàlisi

La pel·lícula no tracta només el misteri dels assassinats sinó que s'apropa a la psicologia, a les emocions i la divisió entre la Corea del Nord i la del Sud. El film no pot considerar-se propagandístic de cap de les dues parts i tracta de mostrar en tot moment l'aspecte més dramàtic des d'una perspectiva molt intensa. Aquest èxit va permetre al director Park Chan-wook de gaudir d'una bona promoció per les seves pel·lícules següents.

## Premis

* Premi a la millor pel·lícula als Grand Bell Awards (2001)
* Premi a la millor pel·lícula als Blue Dragon Film Awards (2000)
* Premi a la millor direcció als Blue Dragon Film Awards (2000)

## Referències

* 1 2 "With DVD gifts, Kim Jong-Il gets chattier," Associated Foreign Press, Oct. 3, 2007 (anglès)
* ↑ Darcy Paquet's review at koreanfilm.org

## Vegeu també

* Àrea de Seguretat Conjunta - (JSA)
# Rhodocantha

Rhodocantha és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Rhodocantha diagonalis, que es troba a Amèrica del Nord, on s'ha registrat a Nou Mèxic i Texas.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 20 abril 2019].
* ↑ mothphotographersgroup
# Molí de Mont-rebei

El Molí de Mont-rebei és un antic molí del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, situat en el poble desaparegut de Mont-rebei.
Està situat a l'esquerra de la Noguera Ribagorçana, a ponent de la carretera local que relliga el Pont de Montanyana amb Sant Esteve de la Sarga. És just al nord de la Masia de Mont-rebei, a l'extrem de ponent del terme municipal.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic de caràcter descriptiu: és el molí més pròxim a l'antic poble dispers de Mont-rebei, que donava servei a la major part de pagesos d'aquest poble.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barringtonita

La barringtonita és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom de Barrington Tops (Nova Gal·les del Sud, Austràlia) indret on es va trobar per primera vegada. Aquest mineral no ha estat aprovat per l'IMA a causa que les dades químiques i cristal·logràfics existents són incertes.

## Característiques

La barringtonita és un carbonat de fórmula química MgCO₃·2H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. Apareix en forma d'agulles i fibres que irradien, de fins a 0,03 mm, en incrustacions nodulars.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la barringtonita pertany a «05.CA - Carbonats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: lansfordita, nesquehonita i hel·lyerita.

## Formació i jaciments

Es creu que la barringtonita es forma per lixiviació de magnesi a partir de basalt d'olivina sota una cascada a causa de l'aigua meteòrica. Va ser descoberta a les cascades Rainbow, al rierol Semphil, a Barrington Tops (Nova Gal·les del Sud, Austràlia) i també ha estat trobada a mina Sounion número 19, a Làurion, (Àtica, Grècia). Sol torbar-se associada amb nesquehonita.

## Referències

* 1 2 3 «Barringtonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 maig 2017].
* ↑ «Barringtonite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 28 maig 2017].
# Number Thirteen

Number Thirteen és una pel·lícula britànica muda inacabada d'Alfred Hitchcock, la direcció de la qual havia estat començada el 1922. El que es va rodar es considera perdut.

## Repartiment

* Clare Greet
* Ernest Thesiger

## Producció

Number 13 va ser escrit per Anita Ross, una dona que treballava en l'estudi Islington. Va demanar associar-se professionalment amb Charlie Chaplin, segons Hitchcock, en el seu llibre-entrevista amb François Truffaut, Hitchcock/Truffaut (Simon i Schuster, 1967).
Clare Greet es va veure obligada a finançar la producció amb els seus diners propis; abans que ella, l'oncle d'Alfred Hitchcock, John Hitchcock també va proporcionar fons. La generositat de Greet és una cosa que el director mai va oblidar, i va aparèixer en més pel·lícules de Hitchcock que qualsevol altre intèrpret (com Leo G. Carroll, que també va aparèixer en sis pel·lícules de Hitchcock: L'Anell (1927), El Manxman (1929), Assassinat! (1930), L'Home Que va Saber Massa (1934), Sabotatge (1936), i Fonda de Jamaica (1939).
# Elies de Cortona

Elies de Cortona, deixeble de sant Francesc d'Assís (Assís, vers 1180 - Cortona, 22 d'abril de 1253). Va ser un dels primers a unir-se a l'Orde de Frares Menors (Ordo Fratrum Minorum) fundada per Francesc d'Assís.
Va ser el cap de l'ordre dues vegades. El 1217 Elies va dirigir la missió franciscana a Terra Santa, com a primer ministre provincial de Síria. Va viatjar a Palestina amb Francesc d'Assís, i junts van tornar a Itàlia el 1220. Des del 1221 fou vicari dels franciscans, i des de la mort de Francesc d'Assís, el 1226, fou superior fins al 1227, fins que fou escollit Joan Parenti per substituir-lo. Més tard, per ordre del papa Gregori IX, va ser el responsable de la construcció de la basílica d'Assís, construïda en memòria de sant Francesc.
El 1232 va ser elegit general de l'orde, però Elies va tenir molts opositors, sobretot aquells que volien respectar plenament la regla de pobresa de Francesc; Elies era massa terrenal i tenia massa autoritat segons la seva opinió. El 1239 va ser deposat, i va tornar a Cortona amb uns quants seguidors. L'any 1240, Gregori IX va abdicar per l'actitud anti papal de Frederic II, emperador del Sacre Imperi Romanogermànic; El 1244, Innocenci IV va ser nomenat per l'emperador quan va ser nomenat ambaixador a Nicea i Constantinoble. El 1245, va construir una església i un monestir a Cortona en honor a sant Francesc. Va tornar a l'església abans de morir.
# Eleccions al Parlament de Navarra de 2003

Les Eleccions al Parlament de Navarra de 2003 se celebraren el 28 de maig. Amb un cens de 464.826 electors, els votants foren 328.609 (70,70%) i 136.217 les abstencions (29,30%). Fou elegit president Miguel Sanz Sesma (UPN) com a cap de la llista més votada, mercè un acord amb CDN.
← Eleccions al Parlament de Navarra, 2003 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| UPN | 126.725 | 41,43 | 23 |
| PSN-PSOE | 64.663 | 21,14 | 11 |
| IU-NEB | 26.837 | 8,77 | 4 |
| Aralar | 23.697 | 7,75 | 4 |
| CDN | 23.427 | 7,66 | 4 |
| EA-PNB | 22.824 | 7,43 | 4 |
| Batzarre | 7.873 | 2,56 | |
| PH | 1.290 | 0,42 | |
| EKA | 1.017 | 0,33 | |
A part, es comptabilitzaren 7.304 (2,22%) vots en blanc.

## Enllaços externs

* Resultats de totes les eleccions navarreses Arxivat 2009-03-25 a Wayback Machine.
# Josep Maria Domènech i Fargas

Josep Maria Domènech i Fargas (Terrassa, 4 de gener de 1925 - Terrassa, 19 d'abril de 2019) va ser un geògraf català. En la dècada dels anys 1940 participà a Terrassa en el Grup Sardanista, en la Institució Ambrosiana i en la Comissió Abat Oliba. Ha estat membre des del 1971 de la comissió permanent de les Assemblees Intercomarcals d'Estudiosos, fòrum anual d'erudits locals que ha contribuït a modernitzar i revitalitzar.
Col·laborà amb Marian Galí, Salvador Cardús i Josep Rigol per a aconseguir l'adquisició del castell cartoixa de Vallparadís per part de l'Ajuntament de Terrassa, i la seva reconstrucció i conversió en Museu. El 1950 participa en l'organització dels actes del XV centenari del bisbat d'Ègara. Des del 1965 és membre de la Junta de Museus de Terrassa, de la qual fou secretari i des d'on contribuí a la compra i habilitació de la Casa-museu Alegre de Sagrera i a la constitució del seu fons museïstic. Des del 1972 és membre de la Fundació Bosch i Cardellach de Sabadell, el 1982 fou nomenat patró i més tard vicepresident de la Fundació Salvador Vives i Casajuana.
El 1986 fou nomenat terrassenc de l'any, el 2001 va rebre el Premi d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla, i l'any 2012 va rebre la Medalla d'honor de la ciutat que atorga l'Ajuntament de Terrassa.

## Referències

* ↑ MónTerrassa. «Mor als 94 anys Josep Maria Domènech Fargas» (en anglès), 19-04-2019. Arxivat de l'original el 2019-04-19. [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «Medalla d'honor de la ciutat (2000 -)». Arxivat de l'original el 2017-11-13. [Consulta: 11 agost 2016].
# Sérent

Sérent (en bretó Serent) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 2.913 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.387 | 2.445 | 2.399 | 2.565 | 2.686 | 2.716 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Marchal | Divers gauche |
# Rhodobryum

Rhodobryum és un gènere de molses de la família de les briàcies. Conté 56 espècies, distribuïdes arreu del món.

## Descripció

Són molses que creixen de forma aïllada o en gespes de fins a 6 centímetres d'alçada, de color verd fosc i aspecte brillant. Presenten uns caulidis rizomatosos, subterranis amb branques erectes. Presenta uns fil·lidis espatulats, dentats a l'àpex i de nervi percurrent o excurrent. Estan agrupats en rosetes terminals cridaneres, (de fet el nom del gènere està compost pel mot greg rhodon que significa rosa). Presenten varis esporòfits per roseta, els quals presenten càpsules el·lipsoïdals, de coll curt i pèndules. Un dels trets més característics del gènere es que presenten uns caulidis molt diferenciats, que presenten cèl·lules conductores que faciliten el transport de productes assimilats, tret compartit amb altres gèneres de la família de les briàcies.

## Taxonomia

Les següents espècies són autòctones dels Països Catalans:
* Rhodobryum ontariense
* Rhodobryum roseum

## Referències

* ↑ «Rhodobryum (Schimp.) Limpr.». GBIF. [Consulta: 30 març 2019].
* 1 2 Casas, Creu. Flora dels briòfits dels Països Catalans. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2001. ISBN 84-7283-583-9.
* ↑ Wolkmar Wirth; Ruprecht Düll; Xavier Llimona; Rosa María Ros; Olaf Werner. Guía de campo de los líquenes, musgos y hepáticas. Barcelona: Omega, 2004. ISBN 84-282-1266-X.
# Molí de Miquel Joan

El molí de Miquel Joan és un edifici a la vila de la Sénia (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici mitger que dona a dos carrers. La façana principal al carrer Jaume I presenta planta baixa, amb dues portes: una amb llinda i muntants de pedra i porta de fusta, i l'altra més petita amb porta de fusta. Primer pis amb dos balcons i golfes amb finestres senzilles quadrades. A la part del carrer Major sols hi ha façana per a la planta baixa, amb porta. A l'interior a mà dreta hi ha la mola que era accionada des del pis superior i al costat una porta que dona al pati central de l'edifici on apareix l'estructura externa de la capella de la Mare de Déu de Pallerols, l'altre costat del pati sols és una estança allargada d'uns 2 m. d'amplada. A la part de la capella hi ha una paret mitgera amb un segon pis on hi ha porta i finestres però no s'observen restes que aquest pis fou mai cobert. Sembla com si la part del carrer Major hagués estat un carreró.

## Notes

* ↑ «Molí de Miquel Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Numancia (Madrid)

Numancia és un barri del districte de Puente de Vallecas, a Madrid. Té una superfície de 184,91 hectàrees i una població de 49.379 habitants (2009). Limita a l'est amb Adelfas (Retiro), al sud amb San Diego i Palomeras Bajas, a l'oest amb Portazgo i al nord i est amb Fontarrón (Moratalaz). Està delimitat per l'Avinguda del Mediterráneo al nord i oest, l'avinguda de la Paz a l'est, l'Avinguda de l'Albufera i el carrer Pío Felipe al sud.

## Enllaços externs

* Ortofoto del districte amb els límits de cada barri
* Districtes de Madrid
* Barrio de Numancia Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine. a Madripedia, amb llicència GNU.
# Emili Papinià

Emili Papinià (en llatí Aemilius Papinianus) també conegut amb el nom de Papinià (Síria 140 - Roma 212) va ser un jurista romà.
Una inscripció diu que era fill de Papinià Hostilis i Eugènia Gracilis, els quals van tenir un fill de nom Emili Paul·le Papinià que va morir als 37 anys però probablement no es refereix al mateix Papinià. També es diu que va ser deixeble de Quint Cervidi Escevola però probablement és una confusió.
Va succeir a Septimi Sever, que més tard va ser emperador i del que era amic íntim, com a advocat del fisc (advocatus fisci) una mica abans de l'any 180. Se'l va relacionar amb Júlia Domna, la esposa de Sever. Septimi Sever el va nomenar Libellorum magister i després Praefectus Praetorio, càrrec que va ocupar fins a la mort d'aquest emperador, i membre del Consilium imperial. Lampridi menciona els deixebles de Papinià: Ulpià, Juli Paule, Sext Pomponi, Africà, Florentí i Modestí.
Sever va morir a Britànnia el 211 i probablement Papinià era al seu costat i li va encarregar buscar l'entesa entre els seus fills Caracal·la i Geta. Caracal·la el va destituir del seu càrrec i poc després de matar a Geta, el va fer va matar el 212, probablement per no haver volgut justificar davant del senat la mort de Geta. Va ser decapitat en presència de l'emperador i el seu fill, qüestor, va morir al mateix temps. Aquest fet hauria donat origen a la frase non tam facile parricidium excusari posse quam fieri (és molt més fàcil cometre un parricidi que justificar-lo) encara que l'autenticitat d'aquesta dita és dubtosa. Els detalls del que va passar varien segons les fonts però està fora de dubte que hi va haver una relació entre la mort de Geta i la de Papinià.

## Obres

Les seves principals obres apareixen al Digest: Quaestiones, en 37 llibres, que tracten l'estudi dogmàtic i els casos consultats i resolts per l'autor, i 19 llibres de Responsa, comentaris de casos reals, dos de Definitiones, tres de De Adulteriis, i un treball en grec ἐκ του̂ ἀστυνομικου̂ μονοβίβλου του̂ Παπινιανου̂ probablement sobre l'ofici d'edil.
Va ser el jurista romà de més alta reputació pels seus coneixements i per la seva mort, de màrtir per la justícia. Espartià l'anomena "juris asylum et doctrine legalis thesaurus". També se'l qualifica de prudentissimus, consultissimus, disertissimus, i altres. En el codi Teodosià els jutges encarregats van declarar l'autoritat dels seus escrits, és a dir que els seus escrits van passar a ser llei.
És considerat un dels prínceps de la jurisprudència romana, per la seva independència de criteri i per la seva recerca de solucions equitatives. La Llei de cites de l'any 426, que establia quins juristes podien ser invocats davant els tribunals, li concedia preeminència sobre els juristes romans. La seva obra és essencial en el Digest de Justinià. El Breviari d'Alaric, compilació de lleis feta pels visigots, dedica un capítol a Papinià i recull textos seus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Londres: John Murray, 1876, p. 117.

## Vegeu també

* Gaius
# Séraia

El Séraia - Серая (rus) - és un riu de Rússia, afluent del Xernà, a la conca hidrogràfica del Volga.
Neix prop de la ciutat de Kopilikha, i recorre ciutats com Aleksàndrov, Karabànovo o Balàkirevo. S'ajunta amb el Móloktxa a l'alçada de Belkovo i formen el Xernà. El seu principal afluent és el Niungu, que desemboca al Séraia uns kilòmetres per sota de Stàraia Slobodà.
# Rhododendron groenlandicum

Rhododendron groenlandicum (Te de Labrador, anteriorment Ledum groenlandicum o Ledum latifolium), és una espècie de planta ericàcia dins la subsecció Ledum del gènere Rhododendron.
És un arbust que fa fins a 50 cm d'alt (rarament fins a 2 m) amb fulles coriàcies persitents. Les flors són petites flairoses i blanques.
Es troba a les altes latituds de tot el món. A Europa arriba als Alps. N'hi ha a Groenlàndia, al nord del Canadà, nord-est dels Estats Units (Nova Anglaterra, Nova York, Pennsilvània, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Idaho, Washington, Oregon i Alaska). Creix en torberes i ribes humides, de vegades en pendents rocosos alpins.
Tradicionalment s'ha fet servir en herboristeria com infusió (Te del Labrador)

## Referències

* ↑ «Rhododendron groenlandicum (Oeder) Kron & Judd». Tropicos. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ Kron, Kathleen Anne. & Judd, Walter Stephen. Systematic Botany 15(1): 67. 1990.
* ↑ Peterson, R. T. and McKenny, M. A Field Guide to Wildflowers Northeastern and North-central North America.
* ↑ Blamey, M. & Grey-Wilson, C. 1989. Illustrated Flora of Britain and Northern Europe. Hodder & Stoughton, London.
* ↑ «Rhododendron groenlandicum». Systematic Botany. Flora of North America, 8, 1990, pàg. 460.

## Enllaços externs

* Description of Rhododendron groenlandicum at the American Rhododendron Society
* Photograph of Rhododendron groenlandicum plus description at the Washington Native Plant Society
# Misfits

«Misfits» té aquests significats:
* Misfits, grup de música pioner de l'horror punk
* Misfits, sèrie de televisió (2009-2013)
* Vides rebels, (títol original en anglès: The Misfits), pel·lícula del 1961 de John Huston
# Barranc de Miralles (Espluga de Serra)

El Barranc de Miralles és un dels barrancs principals de l'antic terme d'Espluga de Serra, de l'Alta Ribagorça, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Forma la vall més al nord de l'antic terme d'Espluga de Serra, si es fa abstracció dels territoris de Casterner de les Olles i d'Enrens i Trepadús. Fou una vall prou poblada, en èpoques pretèrites, però actualment els seus pobles han quedat del tot despoblats: Llastarri, Miralles…
El barranc de Miralles rep a ponent de la Serra de l'Estall, a quasi 1.700 metres d'altitud, i davalla cap a ponent fins a abocar-se directament en la Noguera Ribagorçana, en el terme de Sopeira.
Al llarg del seu extens traçat, forma una vall molt marcada, que té com a referència nord la Serra de Sant Gervàs, límit nord-oest del Pallars Jussà.
Rep tot un conjunt de barrancs, afluents seus, entre els quals destaquen sobretot els que li arriben per la dreta, procedents de la Serra de Sant Gervàs: la Llau de Punyer, el barranc de Sant Gervàs, el dels Casals, el de la Font de l'Hort, el de la Llagosta, el de la Font de la Llena, el del Cingle, el de les Basses, les Ribes dels Colomes i el de Comalloera, entre d'altres.
Per l'esquerra, procedent de la carena que separa aquesta vall de la de Tamúrcia, hi aflueixen la llau de la Font de la Riba i els barrancs de Tamars, del Recolze, de la Solana de la Cort, dels Caubetons i el del Pellisser.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Numancia de la Sagra

* Per a altres significats sobre Numancia, vegeu «Numància».
Numancia de la Sagra és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa. Limita amb Illescas i Yeles al nord, Esquivias i Borox a l'est, Pantoja i Villaluenga de la Sagra al sud, i Yuncos a l'oest.
Anomenat originalment Azaña, va ser reanomenat el 1936, en ser capturat pel regiment franquista Numancia, per eliminar la possible associació amb el president de la República, Manuel Azaña.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1.917 | 2.222 | 2.402 | 2.555 | 2.778 | 2.980 | 3.211 | 3.467 | 3.697 | 3.713 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Julián García Perales | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Carlos Fernández Rodríguez | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Amalio Hernández García | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Clemente Serrano Serrano | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Clemente Serrano Serrano | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Hilario Esteban Seseña (06/07/2000) Clemente Serrano Serrano | PSOE PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Lorenzo Toribio Tapiador | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Lorenzo Toribio Tapiador | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ Jaime Ferreiro Alemparte. «Una villa borrada: Azaña, en la provincia de Toledo» (en castellà). elpais.com, 08-02-1980. [Consulta: 23 gener 2012].
# Esquilina

La tribu Esquilina va ser una de les quatre tribus urbanes que van iniciar la ciutat de Roma, establerta pel rei Ròmul. El nom és el d'un dels set turons de la ciutat, l'Esquilí. El seu territori cobria la regió homònima de Roma. Els components de la tribu van donar lloc al cognom Esquilí que van usar diverses gens que habitaven el turó.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, I, 44
* ↑ Smith, William (ed.). «Esquilinus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 30 març ce 2022].
# El dir de la gent

Lo dir de la gent (El dir de la gent, en català normatiu) és una comèdia en tres actes i en vers, original de Frederic Soler, estrenada al Teatre Romea, el dia 9 de novembre de 1880.

## Repartiment de l'estrena

* La marquesa: Concepció Pallardó
* Donya Tomasa: Caterina Mirambell
* Amparo: Carme Parreño
* Conxita: Caterina Fontova
* Don Joan: Iscle Soler
* Don Enric: Joan Isern
* Carlos: Hermenegild Goula
* Senyor Cantarell: Lleó Fontova
* Martí: Jacint Sarriera

## Edicions

* 5ª ed.: Impremta de Salvador Bonavia. Barcelona, 1910