OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Pérez i Gil

Antoni Pérez i Gil és un advocat valencià de Dénia (Marina Alta).

## Biografia

Durant el franquisme va defensar valencians davant dels tribunals franquistes i, des de fa molts anys, ha treballar des de l'ombra en tots els processos de dignificació nacional al País Valencià. Ha assessorat a entitats com Acció Cultural del País Valencià (de la que en forma part del consell jurídic), el Secretariat de l'Ensenyament de l'Idioma, la fundació Ausiàs March i la Fundació Josep Renau, entre d'altres.
Actualment treballa com a lletrat major de l'Assessoria Jurídica de l'Ajuntament de València i hom considera que ha estat decisiu en qüestions com la defensa de la instal·lació de repetidors de TV3 o la conversió de l'edifici d'El Siglo Valenciano en centre d'irradiació cultural catalana al bell mig de València. El 2003 va rebre el Premi d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla.

## Referències

* ↑ «Premis LLuís Carulla 2003». Arxivat de l'original el 2015-01-21. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ Propostes d'ACPV per a la reforma de l'Estatut
* ↑ Butlletí informatiu Arxivat 2015-01-21 a Wayback Machine. de l'ACPV
# Antoni Querol Amor

Antoni Querol Amor, Sedasser o Sedassero (Canet lo Roig, 1918 - ?).
Nascut a Canet lo Roig (Castelló) el 1920. Recorria els pobles de la comarca amb la seva mare, fent de llauner i sedasser. Vivia a Ares (Castelló). Cenetista, s'allistà com a voluntari a l'exèrcit de la República i formà part de la 68 i 144 Brigada. Capturat pels franquistes va esser empresonat a Barbastre i Borriana. Obtingué la llibertat definitiva l'abril de 1942. Es trobava a a l'ermita de Santa Llúcia a Morella quan, el 1945, es va incorporar a la partida guerrillera de Josep Borràs Climent, Cinctorrà que després s'integrà a l'Agrupació Guerrillera de Llevant. Va ser destinat al sector 23è de l'AGL. El 1945 era responsable d'un grup de l'AGL actiu a Castelló. Capturat a Santa Eulalia (Terol), l'agost de 1948, va ingressar a la presó de València, després de ser interrogat i torturat. Reclamat pel comandant Roldán Écija a Morella per tornar ser interrogat, després de ser novament torturat aconseguí escapar de la presó de Morella, obrint un forat a la cel·la, l'1 de febrer de 1949. A partir d'aquí les notícies sobre el Sedasser són confuses, sense aclarir-se si va ser detingut més tard a València o si va poder travessar els Pirineus i arribar a terres de França.

## Referències

* ↑ «Querol Amor, Antonio “Cedacero”». Los de la Sierra, 15-08-2012. [Consulta: 28 setembre 2022].
* ↑ «QUEROL AMOR, Antonio “Cedacero”». La H/historia en la memoria, 05-08-2018. [Consulta: 25 setembre 2022].
# Ana Lydia Vega

Ana Lydia Vega (Santurce, Puerto Rico, 6 de desembre de 1946) es una escriptora i militant feminista porto-riquenya. Professora de literatura francesa i d'estudis caribenys a la Universitat de Puerto Rico fins a la seva jubilació, va guanyar el Premi Casa de las Américas el 1982 i li fou atorgat el 1984 el Premi Juan Rulfo. Forma part dels escriptors més famosos del país tot i que la seva obra no conegui gaire ressò a l'exterior de l'estat illenc.
Ha publicat Vírgenes y mártires (contes, amb Carmen Lugo Filippi) (1981), Encancaranublado y otros cuentos de naufragio, Premi Casa de las Américas (1982), Pasión de historia y otras historias de pasión (1987), Falsas crónicas del sur (1991) i Ciertas crónicas del norte (1992). La seva obra assagística ha estat recollida a El tramo ancla: ensayos puertorriqueños de hoy (amb altres autors) (1988), Esperando a Loló y otros delirios generacionales (1995), Pulseando con el difícil i La Canción Verde.

## Referències

* ↑ «Vega, Ana Lydia» (en castellà). MCN Biografias. [Consulta: 3 abril 2017].
* ↑ «Académicos Honorarios - Ana Lydia Vega» (en castellà). Academia Puertorriqueña de la Lengua Española. Arxivat de l'original el 2017-04-04. [Consulta: 3 abril 2017].
# Apene

L'apene era una prova olímpica que consistia en una cursa de carros tirats per mules. Els carros eren una mica diferents dels que competien en la synoris. Tenien rodes més grosses i reforçades i el conductor anava assegut. La prova s'introduí l'any 500 aC, en la 77a Olimpíada i es va ser retirada cinquanta-dos anys més tard a la 84a Olimpíada (444 aC) juntament amb les carreres d'egües al trot (kalpe). Tal com indica Pausànies, aquest tipus de cursa amb mules no era popular, atès que no era gaire vistosa, a més, la mula era un animal considerat maleït pels eleus. Tot i això, a part dels documents escrits hi ha algunes representacions d'aquest tipus de curses en monedes i ceràmica pintada.

## Referències

* ↑ Villalba i Varneda, Pere. Olímpia. Orígens dels Jocs Olímpics. Barcelona: Universitat de Barcelona i Universitat Autònoma de Barcelona, 1994, p. 417. ISBN 8449000874.
* ↑ Miller, Stephen G. Ancient Greek Athletics (en anglès). Yale: Yale University Press, 2004, p. 80. ISBN 9780300115291 [Consulta: 18 febrer 2011].
# Andrónov (cràter)

Andrónov és un petit cràter d'impacte lunar que s'hi troba a l'exterior de la vora sud-oest de la plana emmurallada anomenada Gagarin. Es localitza a l'hemisferi sud de la cara oculta de la Lluna, i no s'hi pot veure directament des de la Terra. Just a l'oest d'Andronov està el cràter Levi-Civita.
Andronov és una formació circular, en forma de cove amb una petita plataforma central. Hi ha una petita petjada de cràter en la paret interior nord. No presenta característiques singulars, sent similar en aparença a molts altres cràters petits que es troben en tota la superfície lunar.
Deu el seu nom al físic i enginyer rus Aleksandr Andronov (1901-1952), especialista en radioastronomia.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Andrónov (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès).
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès).
# Ari-Mas

Ari-Mas (en rus:Ары-Мас) és un bosc a Rússia situat al krai de Krasnoiarsk, a la part sud de la Península de Taimir, a la riba sud del riu Novaia. Ari-Mas significa en idioma Dolgan – illa boscosa.
Es considera que aquest bosc és el límit arbori per latitud en tot el mons encara que la bosquina Lukunsky a l'est està a 6 km més al nord. El cas és que mentre que la bosquina Lukunsky forma la part més al nord d'una massa forestal més gran, Ary-Mas és una illa forestal separada del bosc més proper per uns 200 km de tundra sense arbres.

## Clima

El període vegetatiu és d'uns 100 dies de durada. L'hivern comença des de finals de setembre-principi d'octubre fins a juny. Les temperatures mínimes sovint davallen fins -35 - -45 °C, la velocitat del vent a l'hivern sovint ultrapassa els 50 m/s.
El dia polar (període que el sol no es pon) s'estén des de finals de juny fins principi d'agost, la temperatura mitjana de juliol és de 12 °C, però sovint passa de 30 °C.
El permagel a l'estiu es fon fins a una fondària de 0.3 - 2 metres. El gruix del permagel aquí és d'uns 200 metre.

## Biodiversitat

L'única espècie d'arbre que hi ha en aquest bos és el làrix (de l'espècie Larix gmelinii), i en total a Ary-Mas hi ha 306 espècies de plantes, 90 espècies d'ocells i 20 espècies de mamífers.
Aquesta espècie de làrix creix d emanera esparsa i els arbres fan de 5 a 7 m d'alt.

## Conservació

Ary-Mas és un territori protegit amb una superfície de 156,11 km². Forma part de la Reserva de la Biosfera del Taimir i està protegit des de 1979.

## Referències

* ↑ «Taimyrsky Biosphere Reserve». [Consulta: 19 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Wondermondo, Ary-Mas - the northern forest
* State Nature Biosphere Reserve "Taymyrsky"
# Arhynchobatis asperrimus

Arhynchobatis asperrimus és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 75 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 90-1.070 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic sud-occidental: és un endemisme de Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Cox, G. i M. Francis, 1997. Sharks and rays of New Zealand. Canterbury Univ. Press, Univ. of Canterbury. 68 p.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Anderson, O.F., Bagley, N.W., Hurst, R.J., Francis, M.P., Clark, M.R. i McMillan, P.J., 1998. Atlas of New Zealand fish and squid distributions from research bottom trawls. NIWA Technical Report 42. NIWA, Wellington.
* ↑ Garrick, J.A.F., 1954. Studies on New Zealand elasmobranchii. Part I. Two further specimens of Arhynchobatis asperrimus Waite, (Batoidei) with an account of the skeleton and a discussion on the systematic position of the species. Transactions of the Royal Society of New Zealand 82: 119-132.
* ↑ Garrick, J.A.F. i Paul, L.J., 1974. The Taxonomy of New Zealand (Suborder Rajoidea), with Descriptions of Three New Species. Journal of the Royal Society of New Zealand 4(3): 345-377.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Dulvy, N.K. i Reynolds, J.D., 2002. Predicting extinction vulnerability in skates. Conservation Biology 16: 440-450.
* Garrick, J.A.F., 1957. Further notes on the affinities of Arhynchobatis asperrimus Waite (Batoidei) with other rajoids, and data on a fourth specimen. Transactions of the Royal Society of New Zealand 85: 201-203.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Arhö

Arhö és una llengua austronèsica parlada majoritàriament a l'àrea tradicional d'Ajië-Aro, al municipi de Poya, a la Província del Nord, Nova Caledònia. Està gairebé extingida.

## Referències

* ↑ Fitxa del Arhö a Ethnologue
# Arnau I de Comenge

Arnau I de Comenge o Arnau de Coserans (? - 957) fou comte de Comenge i Coserans (920-957) i comte de Carcassona i Rasès (934-957).

## Orígens familiars

Fill del comte Asnar III de Comenge, el qual era comte de Comenge i comte de Coserans.

## Núpcies i descendència

Es casà amb la comtessa Arsenda de Carcassona, filla d'Acfred I d'Aquitània i neta d'Acfred I de Carcassona. D'aquesta unió nasqueren:
* Roger I de Carcassona (?-1011), comte de Comenge, Coserans i comte de Carcassona,
* Odó I de Rasès, comte de Rasès
* Ramon I de Comenge (?-979), comte de Comenge
* Lluís de Comenge
* Garcia I d'Aura, comte d'Aura
* Ameli Simplici de Comenge (?-997), comte de Comenge

## Ascens als trons comtals

A la mort del seu pare ascendí al tron comtal de Comenge el 920. Pel seu matrimoni amb l'hereva del comtat de Carcassona rebé aquest comtat, així com el de Rasès, per la renúncia d'Arsenda de Carcassona el mateix any del seu ascens al tron.
Dividí el seu bast territori entre els seus fills.

## Referències

* ↑ The Pedigree of Adelaide of BARCELONA
# Arnau I de Castellbò

Arnau I de Castellbò (1185 - 1226) fou vescomte de Castellbò i partidari de l'heretgia càtara.

## Orígens familiars i matrimoni

Fill i successor de Ramon I de Castellbò i d'Ermessenda, el 1185 es casà amb Arnalda de Caboet.

## Biografia

Tenia en comanda d'Alfons II d'Aragó els castells de Sant Martí i de Miralles a Cerdanya. Entrà en conflicte amb el seu senyor, el comte Ermengol VIII d'Urgell, que veia amb recel els nombrosos castells aixecats per Arnau I, però entre ells foren signats acords el 1190 i el 1194. També sorgiren dificultats amb els bisbes d'Urgell a causa dels dominis de la casa de Caboet, però el 1199 fou signada la pau; uns dies després, Arnalda de Caboet cedí al vescomte els seus drets sobre les valls de Caboet, d'Andorra i Sant Joan; un nou acord el 1201 (confirmat el 1206) reservà els drets de les esglésies d'Urgell i d'Organyà a les tres valls.
El 1202 foren signats els capítols matrimonials entre l'hereva dels vescomtes, Ermessenda, i el futur comte de Foix, Roger Bernat II, fet que provocà l'oposició del bisbe i del comte Ermengol VIII d'Urgell; Arnau I fou fet presoner per Ermengol VIII, però recobrà la llibertat 1203 mercès a la intervenció de Pere el Catòlic. A la mort d'Ermengol VIII, Arnau feu costat a les pretensions de Ponç IV de Cabrera al comtat d'Urgell.
Adepte al catarisme, lluità en la guerra albigesa contra les forces de Simó de Montfort, donà asil als càtars i impedí els procediments eclesiàstics contra aquests. Una sentència de l'any 1269 ordenà que les seves restes fossin exhumades i separades de la sepultura eclesiàstica.

## Referències

* Gran Enciclopèdia Catalana, Tom II, pàg. 473. Núria Coll (Dipòsit Legal B. 42775-1968).

## Enllaços externs

* «Arnau I de Castellbò». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Arnau Marc

Arnau Marc va ser un poeta que va néixer al segle xiv i va morir al segle xv.
Era cavaller. Formava part de la família March que va donar notaris eficients, funcionaris ambiciosos i guerrers audaços com Jaume, Pere i Ausiàs March. Alguns han apuntat que era cosí d'Ausiàs.
Se'n conserven sis poesies procedents de cançoners, que es poden datar entre el 1410 i el 1430, tres de tema amorós i tres de religioses. Els versos religiosos arriben a la solemnitat sense perdre tendresa ni humilitat. Destaquen més els versos amorosos, on busca l'equilibri entre el cor i el seny a través d'una anàlisi de la gosadia de l'enamorat amb el que pretenia festejar la reina Margarida. S'ha dit que Arnau humanitza una poesia amorosa que havia agafat una tendència a allunyar-se de la realitat.
Les obres foren editades al llibre Les cobles de Jacme, Pere i Arnau March a Castelló de la Plana el 1934 i posteriorment amb el mateix títol a Tolosa de Llenguadoc el 1959 amb traducció francesa d'A. Pagès.

## Referències

* 1 2 Eduard J. Verger. Antologia dels poetes valencians. Diputació Provincial de València, 1983, p. 113.
* ↑ Ferran Garcia-Oliver. Ausias Marc. Universitat de València, 28 novembre 2011, p. 268–. ISBN 978-84-370-8475-6.
* 1 2 Jordi Rubió i Balaguer. Història de la literatura catalana. L'Abadia de Montserrat, 1984, p. 310–311. ISBN 978-84-7202-651-3.
* ↑ «Arnau Marc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Antonia Petrova

Antonia Petrova Beredin (Антония Петрова Бередин en búlgar; Pàzardjik, 13 de maig de 1984) és una advocada, actriu i reina de la bellesa búlgara. Va ser guanyadora de Miss Bulgària el 2009. Va representar el seu país al certamen Miss Món 2009 que es va celebrar el desembre de 2009. Va coronar la seua successora com a Miss Bulgària, Romina Andonova, l'abril de 2010.
Gairebé immediatament després de guanyar la seua corona, Petrova Beredin va participar en el programa VIP Brother 3 a Bulgària. Va romandre 14 dies a la casa, fins que va decidir abandonar-la de forma voluntària.
Petrova ha estudiat dret a la Universitat d'Economia Nacional i Mundial.

## Referències

* ↑ «Blonde Beauty Antonia Petrova Wins Miss Bulgaria 2009 - Novinite.com - Sofia News Agency». M3 Web.
* ↑ «Miss Bulgaria 2009 with New Photo Session for Miss World Contest - Novinite.com - Sofia News Agency». M3 Web.
* ↑ Блясък. «Антония Петрова е „Мис България 2009”» (en búlgar). Arxivat de l'original el 2012-03-05. [Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ Блясък. «Антония Петрова напусна VIP Brother» (en búlgar). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ lifestyle.bg «Антония Петрова влиза в политиката» (en búlgar). Lifestyle.bg, 08-06-2014.

## Enllaços externs

* Antonia Petrova - Lloc web oficial
# Anàlisi del patró de vida

Anàlisi del patró de vida és un mètode de vigilància que s'utilitza específicament per documentar o comprendre els hàbits d'un o més individus. Aquesta informació pot ser utilitzada potencialment per predir les accions futures de l'individu sota vigilància. Aquesta forma de control es realitza generalment sense el consentiment del subjecte i per motius que no es limiten només a la seguretat, els beneficis, la investigació científica, els censos normals i l'anàlisi de trànsit. A diferència d'aquestes àrees específiques de vigilància, l'anàlisi del patró vida no està limitada a un únic mitjà sinó que pot abastar qualsevol cosa en la vida individu (o individus) que van des dels seus hàbits de navegació a Internet fins a un registre d'eleccions realitzades per tal per determinar una "preferència" estadística.
# Arquelau de Judea

Arquelau de Judea (en llatí Archelaus, en grec antic Ἀρχέλαος) va ser fill d'Herodes el Gran i de Maltace, una dona samaritana. Herodes va pensar a fer-lo hereu però Antípater, el fill gran d'Herodes, va aconseguir que fos desheretat; més tard es van descobrir les maquinacions d'Antípater, i Arquelau va ser restablert en els seus drets hereditaris i a la mort del pare l'any 4 aC l'exèrcit el va saludar com a rei com a rei. Arquelau va renunciar al títol fins que no li fos donat per August.
Va esclatar una revolta que Arquelau va reprimir en sang i després va anar a Roma per obtenir la confirmació del títol, però allí se li va oposar Herodes Antipes i Salomé (la germana d'Herodes el Gran) així com, naturalment, Antípater, que van presentar ambaixadors vinguts de Judea per explicar la crueltat d'Arquelau i demanaren l'annexió del regne a la província de Síria. August tot i així va ratificar l'elecció del pare, però va repartir el regne: Judea, Samaria i Idumea les va entregar a Arquelau amb el títol d'etnarca i la promesa d'un regne.
Va tornar a Judea i va desafiar la llei jueva casant-se amb Glafira, filla d'Arquelau de Capadòcia, vídua del seu germà Alexandre de Judea, de qui ella tenia fills vius. Sigui per aquesta ofensa o perquè realment era cruel, el van acusar de tirania i al cap d'un temps van tornar a acusar-lo de crueltat quan portava uns deu anys governant (o potser només 7) i com que no es va poder justificar l'emperador el va desterrar a Viena a la Gàl·lia on va morir. Els territoris que governava van ser annexionats a la Judea romana.

## Referències

* ↑ Ben-Sasson, H. H. A history of the jewish people. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press, 1976, p. 246-247. ISBN 9780674397316.

## Enllaços externs

* Enciclopèdia Jueva: Arquelau
Arquelau de Judea Casa d'Herodes Mort: 18 EC :
| Precedit per: Rei Herodes el Gran | Etnarca de Judea 4 aEC–6 EC | Vacantgovernat per un prefecte romàSegüent títol en mans deRei Agripa I |
# Arquelau de Quersonès

Arquelau de Quersonès, en llatí Archelaus Chersonesita, en grec antic Ἀρχέλαος fou un poeta grec d'Egipte, i es creu que era originari de la ciutat egípcia de Quersonès o Chersonesus.
Va escriure epigrames alguns dels quals es conserven a l'Antologia grega, d'on alguns autors han deduït, per un que en dedica a Alexandre el Gran, que hauria viscut en el seu temps i en el de Ptolemeu I Soter. Altres autors el situen en temps de Ptolemeu VIII Evèrgetes II, però les dues versions topen amb dificultats cronològiques. Antígon de Carist diu que narrava històries meravelloses (παράδοξα) en epigrames, a l'època de Ptolemeu II Filadelf. A més d'aquest curiós tipus d'epigrames, Arquelau va escriure una obra titulada ἰδιοφυῆ, sobre animals estranys o peculiars, també escrita en vers.

## Referències

* ↑ Archelaus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 264
# Antioquis (mare d'Àtal I de Pèrgam)

* Per a altres significats, vegeu «Antioquis».
Antioquis (grec antic: Ἀντιοχίς, Antiokhís, llatí: Antiochis) va ser filla d'Aqueu. Aquest Aqueu era el segon fill del rei i fundador de l'Imperi Selèucida Seleuc I Nicàtor. Es va casar amb Àtal i va ser la mare d'Àtal I de Pèrgam segons diu Estrabó.

## Referències

* ↑ Estrabó. Geografia, XIII, 624
* ↑ Antiochis, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, William Smith
# Antoniae

Leges Antoniae va ser el nom de diverses lleis proposades per Marc Antoni o sota el seu impuls, després de la mort de Juli Cèsar. Ciceró esmenta diverses mesures proposades per Marc Antoni, i també ho fan Dió Cassi i Appià.
Entre aquestes lleis podem citar les següents:
* Antonia de dictadura
* Antonia de majestatis
* Antonia de nomine mensis Julii
* Antonia de sacerdotiis
* Antonia judiciaria.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 15-16 [Consulta: 1r maig 2022].