# Piaroa

El piaroa (també anomenada Guagua ~ Kuakua ~ Quaqua, Adole ~ Ature, Wo’tiheh. Autoglotònim De'aruwã thiwene) és una llengua indígena que pertany a la família lingüística de les llengües salibanes parlada a Colòmbia i Veneçuela pels piaroes.. Loukotka (1968) informa que es parla al llarg del riu Sipapo, el riu Orinoco i el riu Ventuari.
La llengua wirö (comunament anomenada maco) n'està estretament relacionada, formant la branca piaroiana de la família.

## Utilització

El piaroa és una llengua en perill d’extinció, però gràcies a la forta identitat ètnica de la seva gent, es conserva molt bé. A Veneçuela és reconegut per l'article 4 de la Llei de llengües indígenes de 2008 als Estats d'Amazones i Bolívar. El parlen aproximadament 13.000 persones a Veneçuela el 2012, principalment a la riba sud de l'Orinoco i el riu Paguasa a Manapiare al Estat d'Amazones i a Estat de Bolívar. A Colòmbia, tenia 770 parlants el 2012 al municipi de Santa Rita (Vichada), entre els rius Vichada i Guaviare al departament de Vichada. Els seus parlants també utilitzen el maquiritari, el yabarana i el castellà.

## Fonologia

Consonants :
| | | Bilabial | Dental | Alveolar | Palatal | Velar | Velar | Glotal |
| | | Bilabial | Dental | Alveolar | Palatal | nor. | lab. | Glotal |
| Oclusiva | Plana | p | t | | | k | kʷ | ʔ |
| Oclusiva | Aspirada | pʰ~ɸ | tʰ | | | kʰ | kʰʷ | hˣ |
| Oclusiva | Ejectiva | pʼ | tʼ | | | kʼ | kʷʼ | |
| Oclusiva | Glotal | ˀb | ˀd | | | | | |
| Africada | Plana | | | | t͡ʃ~t͡s | | | |
| Africada | Aspirada | | | t͡sʰ | | | | |
| Africada | Ejectiva | | | t͡sʼ | | | | |
| Fricativa | Fricativa | | | s | | | | |
| Nasal | Nasal | m | | n | | | | |
| Bategant/Lateral | Bategant/Lateral | | | ɾ | ʎ | | | |
| Aproximant | Aproximant | w | | | j~dʲ | | | |
Vocals :
| | Frontal | Central | Posterior |
| Tancada | i | ɨ | u ɯ |
| Mitjana | e | | ɤ~o |
| Oberta | æ | | ɑ~ɒ |

## Referències

* ↑ Bibliothèque Nationale de France, bnf.
* ↑ Loukotka, Čestmír. Classification of South American Indian languages. Los Angeles: UCLA Latin American Center, 1968.
* ↑ Zamponi, R. 2017 'Betoi-Jirara, Sáliban, and Hodɨ: relationships among three linguistic lineages of the mid-Orinoco region'. Anthropological Linguistics 59: 263-321.
* ↑ Piaroa a Ethnologue (18th ed., 2015).
* ↑ Mosonyi, Esteban E. Elementos De Gramática Piaroa: Algunas Consideraciones Sobre Sus Clases Nominales, 2002.

## Bibliografia

* Germán Nicolás Freire i Aimé Tillett (dirs.). «Los Piaroa (Huǫttü̧ją/De’aruhua)». A: Salud Indígena en Venezuela. 1. GEA, 2007, p. 383. ISBN 978-9802260485. .
* Overing, Joanna. «Los Wothuha». A: Los Aborígenes de Venezuela. Etnología contemporánea 2. Fundación La Salle de Ciencias Naturales-Instituto Caribe de Antropología y Sociología, 1988, p. 736. ISBN 9-80010241-8. .
* Rivet, Paul «Affinités du Saliba et du Piaróa». Journal de la Société des Américanistes, 12, 1920, pàg. 11-20.
* Zent, Stanford R. «Piaroa». A: Encyclopedia of World Cultures. South America. 7. G.K. Hall, 1994, p. 488. ISBN 0-81611813-2.
* Harald Hammarström «The status of the least documented language families in the world». Language Documentation & Conservation, 2010, pàg. 177-212. ISSN: 1934-5275.