OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llengües euroasiàtiques

La família de les llengües euroasiàtiques és una macrofamília lingüística que inclou moltes llengües que històricament s'han parlat al nord, al sud i a l'oest d'Euràsia.
Malgrat que la idea d'aquesta superfamília té més de 100 anys, la proposta més citada és la de Joseph Greenberg de la dècada del 1990. El 2013, un estudi estadístic de Mark Pagel i tres col·legues, aportà dades que, segons els autors, confirmaven l'existència d'aquesta superfamília.
Les famílies d'aquest grup depenen de la proposta, però gairebé sempre inclouen les llengües uràliques, les indoeuropees, les txukotkokamtxatkianes, les altaiques i les esquimoaleutianes. Les que no hi ha acord de si pertanyen a aquesta macrofamília són les llengües kartvelianes, les dravídiques i les nostràtiques. També de vegades s'hi inclouen el nivkh, l'etrusc i el grup de Greenberg coreà-japonès-ainu.

## Bibliografia

* Greenberg, Joseph H. 1957. Essays in Linguistics. Chicago: University of Chicago Press.
* Greenberg, Joseph H. 2000. Indo-European and Its Closest Relatives: The Eurasiatic Language Family. Volume 1, Grammar. Stanford: Stanford University Press.
* Greenberg, Joseph H. 2002. Indo-European and Its Closest Relatives: The Eurasiatic Language Family. Volume 2, Lexicon. Stanford: Stanford University Press.
* Pagel, Mark; Quentin D. Atkinson; Andreea S. Calude; Andrew Meadea «Ultraconserved words point to deep language ancestry across Eurasia». PNAS, 110, 06-05-2013, pàg. 8471–8476. DOI: 10.1073/pnas.1218726110. PMC: 3666749. PMID: 23650390 [Consulta: 8 maig 2013].
* Pagel, Mark; Quentin D. Atkinson; Andreea S. Calude; Andrew Meadea «Supporting Information (for Ultraconserved words point to deep language ancestry across Eurasia)». PNAS, 110, 06-05-2013, pàg. 8471–8476. DOI: 10.1073/pnas.1218726110. PMC: 3666749. PMID: 23650390 [Consulta: 8 maig 2013].
* Pereltsvaig, Asya. «Do 'Ultraconserved Words' Reveal Linguistic Macro-Families?». GeoCurrents, 10-05-2013. Arxivat de l'original el 7 de juny 2013. [Consulta: 11 maig 2013].
* Thomason, Sally. «Ultraconserved words? Really??». Language Log, 08-05-2013. [Consulta: 8 maig 2013].
# Llengües filipines

Les llengües filipines són un grup de la família austronèsica formada per unes 150 llengües esteses per tota la República de les Filipines i també pel nord de Cèlebes.
Aquest grup fou definit el 1991 com una subfamília austronèsia per Robert Blust, que relacionà les llengües de les Filipines amb les del nord de Cèlebes. Es considerà que aquest grup tindria una relació propera amb les llengües borneanes; el més probable, però, és que constituïsca un grup separat que va divergir molt primerencament després de l'expansió malaiopolinèsia des de Taiwan fa uns 5.000 anys.

## Classificació
### Auckland 2008

La classificació més actualitzada correspon a Austronesian Basic Vocabulary Database 2008, que relaciona les llengües filipines amb les llengües samabajaw en un grup denominat sulú-filipí. Aquesta relació filogenètica indica entre parèntesis el percentatge de confiabilitat del grup:
* Malaiopolinesi (100%)
** Sulú-filipí (74%)
*** Sama-bajaw (100%): típic dels pobles de l'arxipèlag de Sulú (illes filipines entre Borneo i Mindanao) anomenats gitanos marins, i hui dispersos per Filipines, Borneo (Indonèsia, Malàisia i Brunei) i Cèlebes.
*** Filipí o Filipí-gorontal (100%): propi de les Filipines i el nord de Cèlebes (Indonèsia).
**** Gorontal-mongondow: al nord de Cèlebes (províncies de Gorontal i Cèlebes Septentrional).
**** Filipí pròpiament (100%)
***** Nord-filipí (100%): grup del nord i centre de Luzon. Es troba també al nord de Mindanao i a les petites illes entre Luzón i Taiwan. P. ex.: Ilocano, pampanga, batànic, pangasinan.
***** Filipí centremeridional (83%)
****** Central-palawànic (100%)
******* Centrefilipí o mesofilipí (100%): es troba en Visayas, sud de Luzon, est de Mindanao i Sulú, p. ex.: filipí, tagal, cebuà, samarà, bicol…
******* Palawànic (88%): a la regió Mimaropa, formada per Palawan, Mindoro i les illes que en són al mig.
****** Mindanao o sud-filipí (100%): propi de Mindanao, p. ex.: bilan.

### Adelaar and Himmelmann (2005)

Aproximadament de nord a sud, Adelaar and Himmelmann (2005) divideix les llengües filipines en aquests grups:
* Nord-filipí (especialment a Luzon)
* Gran filipí central (del centre de les Filipines al nord de Cèlebes)
* Kalamià (a Palawan)
* Mindanao sud
* Sangíric (nord de Cèlebes)
* Minahasà (nord de Cèlebes)

## Vegeu també

* Idiomes de les Filipines.

### Acadèmies lingüístiques

* Sanghiran sant Binisaya ha Samar ug Leyte (extint).
# Lannéanou

Lannéanou (en bretó Lanneanoù) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 362 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 548 | 499 | 427 | 356 | 357 | 341 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean Le Roux | |
| 2008- | Michèle Beuzit | |
# Lepidotrigla alcocki

Lepidotrigla alcocki és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Descripció

* Fa 12,4 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu fins als 225 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Caledònia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1860. Catalogue of the Acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. Londres. Cat. Fishes v. 2. i-xxi + 1-548.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Regan, C. T., 1908. Report on the marine fishes collected by Mr. J. Stanley Gardiner in the Indian Ocean. The Transactions of the Linnean Society of London. Second Series. Zoology v. 12 (pt 3): 217-255, Pls. 23-32.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Del Cerro, L. i D. Lloris, 1997. Gurnard fishes (Scorpaeniformes, Triglidae) from off New Caledonia, with description of five new species. p.91-124. A: B. Séret (ed.) Résultats des Campagnes MUSORSTOM. Mem. Mus. Natl. Hist. Nat. (MMNHN), 17(174), París.
* ↑ Shcherbachev, Y.N., 1987. Preliminary list of thalassobathyal fishes of the tropical and subtropical waters of the Indian Ocean. J. Ichthyol. 27(2):37-46.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Richards, W.J., 1992. Comments on the genus Lepidotrigla (Pisces: Triglidae) with descriptions of two new species from the Indian and Pacific oceans. Bull. Mar. Sci. 51(1):45-65.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ley

Ley és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 109 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Ley era de 109 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 46 habitatges, 43 eren l'habitatge principal de la família i 3 estaven desocupats. 45 eren cases i 1 era un apartament. Dels 43 habitatges principals, 36 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 31 en tenien cinc o més. 37 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Ley el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 1 |
| 0 | 80 a 84 | 1 |
| 4 | 75 a 79 | 3 |
| 6 | 70 a 74 | 6 |
| 1 | 65 a 69 | 1 |
| 4 | 60 a 64 | 3 |
| 5 | 55 a 59 | 1 |
| 2 | 50 a 54 | 4 |
| 6 | 45 a 49 | 2 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 5 |
| 3 | 30 a 34 | 3 |
| 1 | 25 a 29 | 4 |
| 2 | 20 a 24 | 2 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 7 | 10 a 14 | 3 |
| 5 | 5 a 9 | 3 |
| 1 | 0 a 4 | 1 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 72 persones, 52 eren actives i 20 eren inactives. De les 52 persones actives 50 estaven ocupades (29 homes i 21 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 20 persones inactives 6 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de construcció.
Els 2 serveis als particulars que hi havia el 2009 eren lampisteries.
L'any 2000 a Ley hi havia 9 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Ley a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Ley a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
Viccionari
# Llibre de les Portes

El Llibre de les portes és un text funerari de l'antic Egipte que narra com les ànimes passen a l'altre món, enumerant les diferents nacions conegudes (egipcis, asiàtics, libis i nubis) i les divinitats que governen les diferents portes que separen la Terra de l'altra vida (i d'on prové el títol del text). Els morts han de superar el judici diví per poder passar sense patir per les portes; si no, són condemnats a un llac de foc. El text, profusament il·lustrat, correspon al període de l'Imperi nou d'Egipte. Cada porta s'equipara amb una hora de la nit i els noms de determinades dees no apareixen en cap més font de la mitologia egípcia. Segons els egipcis, el dia estava dividit entre 24 h: 12 durant el dia i 12 durant la nit; en el recorregut de Ra pel Duat, Ra havia de travessar 12 portes, hi havia 12 cases i només tenia 1 hora per estar en cada casa o les portes es tancarien i no podria passar.
# Lewis Barnes

Lewis Barnes (21 de maig de 1955) és un trompetista estatunidenc de jazz.
Lewis Barnes és de Virgínia, va estudiar a la Universitat Howard de Washington, D.C. i va treballar des de la dècada de 1990 en les formacions i projectes de bandes de William Parker, com el seu quartet regular, lOrquestra de Música Creativa Little Huey i Raining on the Moon, també va tocar al William Hooker Sextet, amb Jean-Paul Bourelly, Paul Haines, The Holmes Brothers, Norah Jones, Darius Jones, Jemeel Moondoc` (Spirit House 2000), Steve Swell. En el camp del jazz, va participar en 37 sessions d'enregistrament entre 1986 i 2008. Barnes està influenciat per Miles Davis, Kenny Dorham, Booker Little i Thad Jones. El seu fill Alex Celcis és raper.

## Notes discogràfiques

* Lewis Barnes / Rob Brown / Roy Campbell / Marco Eneidi: Missa per a la Curació del Món
* Noizland & Lewis Barnes (Nu Bop Records, 2007), amb Luca Bernard, Donato Stolfi, Gianluca Locci, Maurizio Pulina, Alessandro Palmitessa
* William Parker: Planejo mantenir-me com a creient: les cançons interiors de Curtis Mayfield (2010)
* William Parker: Porxo d'O'Neal (2020)

## Referències

* ↑ informació a https://www.burntsugarindex.com/artist/lewis-flip-barnes/

## Enllaços externs

* All About Jazz
# Lliga dels Drets dels Pobles

La Lliga dels Drets dels Pobles és una ONG amb seu a Sabadell, fundada l'any 1977, en defensa dels drets humans i en especial la per a la denúncia de les situacions d'abusos i mancances de poblacions pobres. Pretén fomentar valors com el respecte, la solidaritat i la cultura de la pau i col·labora en diferents projectes d'ajuda arreu del món. Està, en part, influenciada per corrents internacionals de la Ligue Internationale pour les Droits et la Libération des Peuples. Fa una tasca d'informació i conscienciació amb altres entitats locals però també s'involucra en projectes a l'estranger. Organitza campanyes de sensibilització i eines pedagògiques destinats a nens i adolescents amb l'objectiu de formar en valors que permetin veure les desigualtats actuals en el món i les oportunitats per evitar-les. Entre els seus projectes més destacats, s'inclouen:
* Indígenes, quan la terra camina: Sobre la lluita de la població indígena am una exposició en col·laboració amb la Diputació de Barcelona i jornades realitzades junt amb el Centre d'Estudis Amazònics (CEAM).
* Amazònia, masato o petroli: Documental de la selva i l'abús que se'n fa.
* Congo, Perill de riqueses: Sobre com preservar la pau.
* Amazònia indígena, maleta pedagògica.

## Referències

* ↑ Drets humans en perill Diari Avui, 14 de juny del 2010
* ↑ Sobre el terreny Diari Avui
* ↑ «Exposició ‘Indígenes, quan la terra camina’» (en català). I_FLASH, Sensibilització. Diputació de Barcelona, Direcció de Relacions Internacionals, 08-07-2011. Arxivat de l'original el 15 de desembre 2010. [Consulta: 3 juliol 2011].
* ↑ «Drets dels pobles indígenes i gestió dels recursos naturals» (en català). I_FLASH, Sensibilització. Diputació de Barcelona, Direcció de Relacions Internacionals, 19-05-2011. [Consulta: 3 juliol 2011].
* ↑ El progrés, a remolc del poble Diari Avui14 14 de juny del 2010
* ↑ «Els abusos del poder a la selva amazònica, tema del documental Amazònia, Masato o Petroli». Diario Crítico de Catalunya. Ociocrítico, S.L., 20-05-2011. [Consulta: 3 juliol 2011].
* ↑ «Congo Perill de riqueses - Lliga dels Drets dels Pobles, 2007» (en català). Recursos didàctics de Pau i Drets Humans. Secretaria de Relacions Institucionals i Participació, Departament de Governació i Relacions Institucionals, Generalitat de Catalunya, 2007. Arxivat de l'original el 22 d’abril 2009. [Consulta: 3 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* «Fitxa de l'entitat» (en català). Llista d'Entitats de l'Associació. Federació Catalana d'Organitzacions no Governamentals. Arxivat de l'original el 2013-09-03. [Consulta: 15 abril 2012].
# Lliga dels Comunistes d'Eslovènia

La Lliga dels Comunistes d'Eslovènia fou la branca a Eslovènia de la Lliga dels Comunistes de Iugoslàvia, el partit únic que governà Iugoslàvia des de 1945 fins a 1990. Sota la nova constitució ratificada el 1974, es va cedir la major part del poder a les seccions de les repúbliques.
El 1989 Eslovènia proposà esmenes a la constitució en què afirmava la seva sobirania dins la Federació i el dret a la secessió. Aquestes esmenes foren durament rebutjades pel lideratge de Sèrbia sota Slobodan Milošević. El 23 de gener de 1990, la delegació eslovena, liderada per Milan Kučan, abandonà el Congrés de Partit de la Lliga dels Comunistes de Iugoslàvia, liderant el col·lapse del partit paniugoslau. Poc després, la Lliga dels Comunistes d'Eslovènia canvià el seu nom pel de Partit de les Reformes Democràtiques.

## Líders

Secretaris del Comité Central de la Lliga dels Comunistes
* Miha Marinko (1948 - 1966)
* Albert Jakopic (1966 - 1968)
* Franc Popit (Mar 1969 - Apr 1982)
* Andrej Marinc (Apr 1982 - May 1986)
* Milan Kučan (May 1986 - 1990)

## Vegeu també

* Història d'Eslovènia
* Lliga dels Comunistes de Croàcia
* Lliga dels Comunistes de Macedònia
* Lliga dels Comunistes de Sèrbia
* República Federal Socialista de Iugoslàvia
# Robert de Molesme

* Per a altres significats, vegeu «Sant Robert».
Robert de Molesme (Troyes, Xampanya, vers 1028 - Abadia de Molesme, 17 d'abril de 1111) va ser un monjo benedictí, primer abat de Cîteaux i considerat primer cofundador de l'Orde del Cister. És venerat com a sant per l'església catòlica i ortodoxa.

## Biografia

Nascut vers el 1028 en una rica família de Xampanya, comença el seu noviciat als quinze anys a l'abadia benedictina de Saint-Pierre-la-Celle, de la qual serà prior. El 1069, és elegit abat de Saint-Michel-de-Tonnerre, a la diòcesi de Langres (Borgonya). El 1071, cansat de les intrigues dels monjos, deixa el seu càrrec i es retira a Saint-Pierre-la-Celle, la seva primera abadia.
Poc després, els monjos anacoretes del bosc de Cellan, a la diòcesi de Langres, demanen al papa Gregori VII que Robert sigui el seu abat. El papa accepta i el 1075 envia Robert per fundar un monestir a Molesme, a la vall de Langres. Ràpidament, la casa atreu moltes donacions i s'enriqueix, però la disciplina es relaxa. Quan Robert intenta reinstaurar-la, els monjos es rebel·len contra ell. Robert va marxar-ne, i el prior Alberic de Cîteaux i el monjo Esteve Harding van marxar amb ell, fins que els altres monjos els cridaren i Alberic va tornar com a abat. Robert i Esteve romangueren sols i Alberic, veient que a Molesme no hi podria dur a terme el seu ideal monàstic, va anar, amb vint-i-dos monjos més, a retrobar-los. Els tres van anar fins a Cîteaux, a la diòcesi de Chalon-sur-Saône, on el 1098 fundaren una comunitat amb una forma de vida diferent a la benedictina i que va ser l'origen de l'Orde Cistercenc: l'arquebisbe de Lió, llegat apostòlic, va concedir a Robert l'autorització per a fundar un nou orde.
Mentrestant, els monjos de Molesme canviaren d'actitud i demanaren al papa que restaurés Robert com a abat de la seva casa; Robert tornà a Molesme, deixant com a abat de Cîteaux Alberic de Cîteaux. Morí a Molesme el 17 d'abril de 1111.
La seva veneració fou autoritzada a l'abadia per Calixt II el 1220, i després estesa a la resta de la cristiandat.
* Miniatura del segle xiii amb els fundadors de l'orde cistercenc i la Mare de Déu (d'esquerra a dreta: Alberic, Esteve i Robert)
* Pintura amb els tres fundadors de l'Orde Cistercenc (Robert, al centre, agenollat)
* Restes de l'abadia de Cîteaux, façana del segle xviii

## Referències

* 1 2 3 4 Roca i Costa, Maria Carme. Abadesses i priores a la Catalunya medieval. Barcelona: Base, S.A., octubre de 2014, p. 78,79. ISBN 9788416166220.

## Vegeu també

* Alberic de Cîteaux
* Cistercencs
* Abadia de Cîteaux

## Bibliografia

* "History of the Cistercians", en Catholic Encyclopedia
# S/2009 S 1

S/2009 S1 és la designació provisional d'un petit satèl·lit de Saturn. Fou descobert per Carolyn Porco en una foto de la Sonda Cassini del 26 de juliol de 2009. per l'ombra que projectava sobre la superfície de l'anell en sobresortir uns 150 metres per damunt de l'anell. La imatge es va prendre a uns 296.000 km de Saturn.

## Característiques

S/2009 S 1 2 té un diàmetre d'uns 400 metres, i orbita Saturn a una distància mitjana de 117.000 en la part exterior de l'anell B de Saturn.

## Denominació

Com que la seva òrbita encara no ha estat determinada amb precisió, el satèl·lit conserva la seva designació provisional que indica que fou el primer satèl·lit descobert al voltant de Saturn l'any 2009.

## Referències

* ↑ «A small find near equinox». Cassini Imaging Central Laboratory for OPerationS (CICLOPS), 07-08-2009. Arxivat de l'original el 10 d’octubre 2009. [Consulta: 26 febrer 2011].(anglès)
* ↑ «S/2009 S 1 (NASA Cassini Saturn Mission Images)». Arxivat de l'original el 2021-09-19. [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «A Small Find Near Equinox». Cassini Legacy: 1997-2017.
* ↑ «A Small Find Near Equinox», 07-08-2009. Arxivat de l'original el 2009-10-10. [Consulta: 2 gener 2010].(anglès)

## Enllaços externs

* Cassini Arxivat 2011-05-20 a Wayback Machine.
# Actio libera in causa

Actio libera in causa o actio libera in sua causa és una locució llatina emprada en el dret penal que pot traduir-se com a acte lliure en la seva causa. És utilitzada dins de la teoria del delicte al moment de l'anàlisi de culpabilitat. La imputabilitat exigeix l'anàlisi del fet en el moment en què aquest es va produir i no en les seves causes anteriors. Que estigui absent el comportament humà, en el moment decisiu de la lesió d'un bé jurídic, no significa que l'esmentada lesió no pugui imputar-se a un comportament humà anterior. Precisament, la doctrina de la actio libera in causa afirma, en definitiva, que és possible imputar una lesió a una conducta humana precedent.

## Referències

* ↑ Mir Puig, Santiago. Derecho Penal - Parte general (en castellà). 10ª. Reppertor. ISBN 978-84-608-1582-2.
# Santa-Maria-Poggio

Santa-Maria-Poggio (en cors Santa Maria di u Poghju) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 629 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 222 | 222 | 309 | 456 | 600 | 629 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Jean-Claude Dominici | | |
| 2008- | Jean-Antoine Sanguinetti | | |
# Mi-te'ls

Mi-te'ls fou un grup de música en català fundat a Tarragona el 1989. Van publicar dos discos, Ni cap ni peus (DiscMedi, 1991) i 2 minuts (DiscMedi, 1994).
Els components del grup eren Bernard Rios (veu), Albert Grau (guitarra), Núria Plana (baix), Lluís Colino (bateria) i Ricard Masjoan (guitarra). Van acomiadar-se dels escenaris el 1996, tot i que posteriorment han fet algun concert homenatge puntual.

## Referències

* 1 2 FILELLA, CARINA. «Els grups tarragonins de pop rock Mi-te'ls i Monkey Nuts renaixeran per al festival Palmfest - 06 juliol 2010». [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ Samfaina. «"La música amanseix les feres": Entrevistem als Mi-te'ls», 13-06-2016. [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ Castillón, Xavier. «Cançons per amor als bars - 11 juny 2023», 05-11-2023. [Consulta: 5 novembre 2023].
# Al-Nukra

Al-Nukra és la regió occidental de les muntanyes de l'Hauran i ocupa la part septentrional de l'actual Jordània. En un sentit més ampli s'aplica també el nom a la regió entre al-Ladja, Djaydur i al-Balqa fins al peu del Jebel Hauran, i en un sentit més restringit només la part meridional de la mateixa regió.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 116
# Villar de la Yegua

Villar de la Yegua és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb San Felices de los Gallegos, a l'Est amb Castillejo de Martín Viejo, al Sud amb Villar de Argañán i a l'Oest amb Aldea del Obispo i Villar de Ciervo. Inclou els nuclis de Barquilla (61 h), Serranillo (36 h) i Villar de Yegua (162 h)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 363 | 333 | 285 | 272 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2007-09-10 a Wayback Machine.
# Villar de Torre

Villar de Torre és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta.

## Història

La primera citació documental pertany a l'any 1012, sent aquesta una donació per la qual García Fortúnez i la seva esposa Tota cedien el monestir de Santa María de Villar de Torre al monestir de San Millán de la Cogolla. Després de la desaparició dels senyorius, en 1811, es va convertir en vila de la província de Burgos, fins a la creació de la província de Logronyo el 30 de novembre de 1833.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].