OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Martin Ryle

Sir Martin Ryle FRS (Brighton, Anglaterra, 1918 - Cambridge, 1984) fou un astrònom britànic guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1974, juntament amb Antony Hewish, i esdevingueren els primers astrònoms a aconseguir-lo, pels seus treballs sobre radioastronomia i els púlsars.

## Biografia

Va néixer el 27 de setembre de 1918 a la ciutat anglesa de Brighton. Estudià física al Bradfield College i a la Universitat d'Oxford, on es llicencià l'any 1939.
El 1952 fou nomenat membre de la Royal Society, i el 1966 la reina Elisabet II del Regne Unit li concedí el títol de cavaller. Martin Ryle es morí el 14 d'octubre de 1984 a la seva residència de Cambridge.

## Recerca científica

Durant la Segona Guerra Mundial, va treballar en la realització d'un equip de radar al Telecommunications Research Establishment de Swanage de Dorset. L'any 1945, va obtenir una beca per a formar part del laboratori Cavendish de la Universitat de Cambridge, on inicià els seus primers treballs en el camp dels senyals de ràdio extraterrestres i en el desenvolupament de telescopis més avançats, amb utilització dels principis del radar, i es convertí en un dels principals impulsors de la creació i la millora d'interferometria astronòmica i de la síntesi d'obertura, que han contribuït a augmentar la qualitat de les dades astronòmiques de ràdio.
Entre 1948 i 1959, va simultaniejar la seva càtedra de física a la Universitat de Cambridge amb la direcció del Mullard Radio Astronomy Observatory. Els seus treballs es van centrar en l'estudi de les ones de ràdio provinents del Sol o d'estrelles properes, que van dur al descobriment dels quàsars. En aquestes investigacions, Ryle va desenvolupar la tècnica anomenada síntesi d'obertura, amb la utilització de diversos radiotelescopis instal·lats a distàncies considerables els uns dels altres, disposats de manera que es poguessin aconseguir, pel procediment interferomètric, resultats idèntics als d'un sol aparell gegantesc. Aquest sistema va ser el que va facilitar el 1968 el descobriment del primer púlsar.
L'any 1974, fou guardonat amb el Premi Nobel de Física, juntament amb Antony Hewish, per la seva recerca, pionera, en radioastronomia, i en el seu paper decisiu en la descoberta dels púlsars. Ambdós guardonats foren els primers astrònoms premiats amb el Premi Nobel de Física.

## Enllaços externs

* «Martin Ryle» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# HMS Implacable (R86)

El HMS Implacable va ser un portaavions de la classe Implacable de la Royal Navy.

## Història

Va ser botat a les drassanes de Fairfield a Clydeside tres mesos abans que el seu germà, el, sent destinat a la Flota britànica del Pacífic. El seu primer oficial comandant va ser el capità Lachlan Mackintosh of Mackintosh, però va ser substituït pel capità Charles Hughes-Hallett abans de salpar cap a l'Extrem Orient.
En entrar en servei, el nou portaavions portà a terme diversos atacs contra el Tirpitz a finals de 1944. El 27 de novembre de 1944, els seus van bombardejar dos vaixells noruecs que transportaven presoners de guerra aliats, matant 2.571 a bord del Rigel, un dels majors desastres marítims de la història. Aparentment van ser confosos amb transports de tropes alemanys.
L'Implacable arribà a Sydney el 8 de maig de 1945 (el Dia de la Victòria a Europa). S'uní a l'esquadró de portaavions de la Flota britànica del Pacífic com a substitut del Illustrious, que havia de tornar al Regne Unit per sotmetre's a reparacions.
Entre els avions que portava a bord, l'Implacable operà Fairey Firefly, Supermarine Seafire i Grumman Avenger.
La seva primera operació al Pacífic va ser contra els aeròdroms japonesos a Truk, a les illes Carolines.
Va continuar a les aigües del Pacífic un cop la guerra havia acabat, sent la nau insígnia de Sir Philip Vian. Tornà a temps al Regne Unit per a la Desfilada de la Victòria.

### Esquadrons a bord

* 30a Ala Naval de Caces: 800 NAS, 801 NAS (1943 - 1945)
* 8è Grup Aeri: 801 NAS, 828 NAS, 880 NAS, 1771 NAS (1945)
Al març de 1945 portava 81 avions: 48 Seafires, 21 Avengers i 12 Fireflies.

## Bibliografia

* Ireland, Bernard. The Illustrated Guide to Aircraft Carriers of the World. Hermes House, London, 2005. ISBN 1-84477-747-2

## Enllaços externs

* Maritimequest Fotos del HMS Implacable
# Gobiopterus mindanensis

Gobiopterus mindanensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: les Filipines i Austràlia Occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Néerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9: 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Herre, A. W. C. T., 1944. Notes on fishes in the Zoological Museum of Stanford University. XV.--Two new minute gobies of the genus Mistichthys from the Philippines. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 57: 107-111.
* ↑ «Gobiopterus mindanensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.
* ↑ Hutchins, J.B., 2001. Checklist of the fishes of Western Australia. Rec. West. Aust. Mus. Suppl. (RWAMS)(63):9-50.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Mahmud-e Raqi

Mahmud-e Raqi o Mahmud-i-Raqi és una ciutat de l'Afganistan, a l'est del país, capital de la província de Kapisa i del districte de Mahmud Raqi. Està situada a 1.450 metres d'altura i té una població aproximada de 7.407 habitants (2006).
# Crates de Tebes

Crates de Tebes (grec antic: Κράτης, llatí: Crates), fill d'Ascondos, fou un filòsof grec, que va exercir a Atenes i fou deixeble del Diògenes el Cínic, i va esdevenir un dels més destacats filòsofs cínics. Hipòbot diu que no va ser deixeble de Diògenes, sinó de Brisó d'Acaia. L'anomenaven «obre portes», perquè entrava a qualsevol casa i aconsellava als que hi vivien.
Va viure vers el 328 aC i encara vivia a Atenes en temps de Demetri de Falèron; el 307 aC era a Tebes. Va renunciar a tota la seva fortuna perquè considerava que un filòsof no necessitava diners per a viure, després de veure en una tragèdia que Tèlef només portava una petita bosseta amb les seves pertinences en una situació difícil, i es va sentir atret per la filosofia cínica.
Hipàrquia, d'una rica família i germana de Mètrocles, se'n va enamorar i va amenaçar de suïcidar-se si no se li permetia de casar-se amb el filòsof.
Va morir molt vell i va ser enterrat a Beòcia. Va escriure almenys un llibre sobre temes de filosofia i algunes comèdies de caràcter filosòfic.

## Bibliografia complementària

* Hi ha traducció catalana dels Fragments, testimonis i pseudoepígrafa de Crates i Hipàrquia a cura de Júlia Torres i Ramon Alcoberro. Salt, Edicions del Reremús, 2021.
* Marcel Schwob li dedicà un capítol (Crates, cínic) a les seves Vides imaginàries (1896).

## Referències

* ↑ Diògenes Laerci. «Vida de Crates». A: Vides i opinions de filòsofs eminents.
* ↑ «Crates i Hipàrquia». Edicions del Reremús. [Consulta: 25 desembre 2021].
* ↑ Schwob, Marcel. Vides imaginàries. Barcelona: Edicions de 1984, 2001. ISBN 84-86540-84-4.
# Narcís Riera i Illa

Narcís Riera i Illa (Vilamarí, Vilademuls, Pla de l'Estany, 8 d'octubre de 1849 - Pontmajor, Girona, 28 d'octubre de 1905) fou un metge català.
Fill de Salvador Riera, procedent de Vilamari, i de Maria Illa, de la vila de Serinyà, va fer el batxillerat a Figueres (1867) i estudià tres anys de Llatí al Seminari de Girona. Posteriorment, estudià Medicina a la Universitat de Barcelona on es llicencià el 1871. Es va casar amb Crescència Pau Caula de Besalú, amb qui va tenir 6 fills. Va començar a exercir com a metge a Besalú i, més endavant, a Pontmajor, a Girona. L'ambient polític que es respirava en aquell moment, i que va desembocar en la Tercera Guerra Carlina, el va fer abandonar el país i marxar cap a l'illa caribenya de Cuba, on s'instal·là al nucli de població de Sábalo, pertanyent al municipi de Guane, a la Província de Pinar del Río, on van néixer els seus fills, entre ells el seu fill Agustí Riera i Pau, nascut el 1876, que també exercí com a metge, i fou un polític conservador, president de la Diputació de Girona. Hi ha notícia que l'any 1890 vivia al carrer Pontmajor, número 119, de Girona. Amb el temps, i amb la intenció d'atendre també als veïns de Sarrià de Ter, obrirà consulta al carrer Major d'aquest poble.
Va col·laborar a la revista "La Independencia Médica". L'any 1900 fou nomenat Prior de la Congregació de la Mare de Déu dels Dolors de Besalú, un càrrec que corresponia a un laic i era renovat cada any. Després de la seva mort, l'octubre de 1905, el seu fill Agustí, que vivia a Barcelona, es traslladà a Girona per fer-se càrrec de la consulta del seu pare, i de la seva família, establint la seva nova residencia a Sarrià de Ter.

## Referències

* 1 2 3 Calbet i Camarasa, Josep M. «Riera i Illa, Narcís». A: Metges i farmacèutics catalanistes (1880-1906). Cossetània Edicions, 2001, p. 146–147. ISBN 978-84-95684-05-9 [Consulta: 6 gener 2019].
* ↑ «El Prior». Fundació de la Congregació de la Mare de Déu dels Dolors de Besalú. [Consulta: 6 gener 2019].
# Iacut

El iacut o sakhà és una llengua turquesa parlada per unes 360.000 persones a la República de Sakhà, al nord de la Sibèria russa. Fa servir caràcters ciríl·lics. Els iacuts pertanyen tant a religions tradicionals com a l'església ortodoxa russa.

## Característiques

Forma un subgrup amb el txuvaix, i també és parlada pels dolgans de Taimíria, i es caracteritza per ser una llengua aglutinant però amb elements analítics:
* Mutació de la J prototurca en sibilan ([s] en iacut i [ʃ] en txuvaix),
* Posseeix vocals llargues peculiars que es troben en monosíl·labs i polisíl·labs, però mai com a primer element de paraula polisíl·laba; si un monosíl·lab amb vocal llarga esdevé bisíl·lab o polisíl·lab per ajuntar-se un sufix, la vocal s'abreuja. Manté el diftong turc UO.
* Conserva la S inicial del prototurc com el txuvaix, mentre que la perden les altres (per exemple, barret en iacut as i en turc sač).
* Manté els diftongs IA, UO, ÏE i té un cas partitiu, a diferència de les altres llengües turqueses.
* Les formes conjugades es basen en un sistema d'escriptura basada en l'alfabet fonètic internacional el 1922, revisat el 1924. El 1929-1939 adoptaren l'alfabet llatí, i des d'aleshores el ciríl·lic.

## Alfabet iacut

    A a a [a] [a]
    Б б b [b] [be]
    В в v [v] [ve]
    Г г g [g] [ge]
    Д д d [d]; com a palatal, [dj] [de]
    Е е e [je]; [e] després de C llevat [t, d, s, z, n, l] [je]
    Ë ë ë [jo]; [o] després de [tj, dj, sj, zj, nj, lj] [jo]
    Ж ж ž [e]
    З з z [z]; com a palatal [zj] [ze]
    И и i [i] [njebd i] 'i curta'
    I i ï [i] després de [t, d, s, z, n, l] [jord i] 'i llarga'
    Й й j [j] [i kratkəj]
    К к k [k] [ka]
    Л л l [l]; com a palatal [lj] [el]
    М м m [m] [em]
    Н н n [n]; com a palatal [nj] [en]
    О о o [o] [o]
    Ö ö ö [ə] [ə]
    П п p [p] [pe]
    Р р r [r] [er]
    С с s [s]; com a palatal [sj] [es]
    Т т t [t]; com a palatal [tj] [te]
    У у u [u] [u]
    (Ф ф f) [f] [ef]
    (Х х x) [x] [xa]
    (Ц ц c) [e]
    Ч ч č [j] [je]
    Ш ш š [a]
    (Щ щ šč) [a]
    Ъ ъ _b [jord znak] 'signe dur'
    Ы ы y
    Ь ь ' _b [njebd znak] 'signe suau'
    Э э è [e] [e]
    Ю ю ju [ju]; [u] després de [tj, dj, sj, zj, nj, lj] [ju]
    Я я ja [ja]; [a] després [tj, dj, sj, zj, nj, lj] [ja]

## Vegeu també

* Literatura iacut

## Notes

* ↑ El símbol C significa consonant.

## Enllaços externs

* Sakhalyy suruk - Fonts per a PC
* Sakhatyla.ru - Diccionari online iakut-rus, rus-iakut
* Pàgina de la vila de Baayaga - notícies i històries sobre la gent de Baayaga (en iakut)
* Kyym.ru - diari iacut
# María Guadalupe Cuenca

María Guadalupe Cuenca de Moreno (Chuquisaca, 1790 – Buenos Aires, 1 de setembre de 1854) va ser una escriptora argentina d'origen bolivià del segle xix.
María Guadalupe Cuenca va néixer a Chuquisaca, Bolívia, el 1790. Després de la mort del seu pare, va passar la seva infantesa en un convent de la seva ciutat natal. El 20 de maig de 1804 es va casar amb Mariano Moreno, que va conèixer mentre ell estudiava dret a Bolívia. Després que la parella tingués un fill, es van traslladar al carrer de la Pietat de Buenos Aires, Argentina. Pocs dies després que Moreno marxés a Anglaterra, Cuenca va rebre una caixa que contenia un parell de guants negres, un ventall negre i un vel de dol. Però mai no se la van informar que Moreno havia mort en alta mar. Mentre esperava les notícies del seu marit, ella li va escriure deu cartes d’amor que li van retornar sense obrir. Més tard, Enrique Williams Álzaga les va recopilar en un llibre titulat Cartas que nunca llegaron. Després de la mort del seu marit, Cuenca va criar el seu fill sola. Pobra, va demanar una pensió al primer Triumvirat que va acordar donar-li una pensió de 30 pesos. Va morir a Buenos Aires l'1 de setembre de 1854.

## Referències

* 1 2 3 4 «María Guadalupe Cuenca de Moreno» (en castellà). dbe.rah.es. Real Academia de la Historia. [Consulta: 22 agost 2021].
* 1 2 3 «Mariano Moreno: las desesperadas cartas de amor que su esposa le envió sin saber que él había muerto en alta mar» (en castellà). infobae, 21-01-2019 [Consulta: 22 agost 2021].
* ↑ Alzaga, Enrique Williams. Cartas que nunca llegaron: María Guadalupe Cuenca y la muerte de Mariano Moreno (en castellà). Emecé Editores, 1967.
* ↑ «La viuda de Mariano Moreno pide ayuda al gobierno» (en castellà). El Historiador, 06-12-2017 [Consulta: 22 agost 2021].
# Guglielmo Segato

Guglielmo Segato (Piazzola sul Brenta, Pàdua, 23 de març de 1906 - Motta di Livenza, Treviso, 19 d'abril de 1979) va ser un ciclista italià que fou professional a primers dels anys 30 del segle xx.
Abans, com a ciclista amateur, aconseguí els seus principals èxits esportius en guanyar dues medalles als Jocs Olímpics de Los Angeles de 1932, una d'or en la prova de contrarellotge per equips, formant equip amb Giuseppe Olmo i Attilio Pavesi; i una de plata en la contrarellotge individual.
En la seva etapa com a professional sols destaca una 33a posició al Giro d'Itàlia de 1933.

## Referències

* ↑ Guglielmo Segato Arxivat 2020-04-18 a Wayback Machine. a Sports Reference

## Enllaços externs

* Fitxa de Guglielmo Segato a sitiodeciclismo.net
# Gonzalo Antonio Fierro Caniullán

Gonzalo Antonio Fierro Caniullán (21 de març de 1983) és un futbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 2010. Defensà els colors de Colo-Colo i Flamengo.

## Referències

* ↑ «Flamengo contrata atacante chileno Fierro» (en portuguese). Folha Online, 26-08-2008. [Consulta: 26 agost 2008].
* ↑ Estrangeiros do Flamengo (in Portuguese). Flapédia
# Mahmud

Mahmoud, Mahmud o Mahmut és el nom dels següents personatges:
* Mahmud forma part del nom de molts personatges:
* Abd al-Karim Kashmirí ben Aklibat Mahmud ben Bulaki ben Muhammad Rida, historiador hindo-persa
* Abd al-Rashid ben Mahmud, (1023-1052 o 1053) sultà gaznèvida (1049-1052).
* Abu l-Thana Mahmud Shihab al-Din ben Abd Allah, mufti de Bagdad
* Ghiyath al-Din Mahmud, sultà gúrida
* Mahmoud Darwish (1941, Al-Birwa, Galilea), poeta palestí
* Mahmoud El-Khatib, (1954), conegut popularment com a Bibo, futbolista egipci
* Mahmud Ahmadinejad (Aradan, 1956), polític iranià, President de la República Islàmica de l'Iran
* Mahmud Abbas (1935), president de l'Autoritat Nacional Palestina
* Mahmud al-Muntasir (1903 - 1970), polític libi
* Mahmud de Ghazna, (971 - 1030) soldà ghaznàvida (997-1030)
* Mahmud Paixà, diversos personatges
* Mahmud Quli Khan, rei de Kakhètia (1721-1732) i Kartli (1727)
* Mahmud Sami al-Barudi (1839-1904), poeta i polític egipci
* Mahmud Shah I Begra Gudjarati, sultà de Gujarat
* Mahmud Shah II Gudjarati, sultà de Gujarat (s. XVI)
* Mahmud Shah III Gudjarati, sultà de Gujarat
* Mahmud Shah, diversos personatges
* Mahmut I (s. XVII), soldà de l'imperi Otomà
* Mahmut II, (1785 – 1839), soldà de l'imperi Otomà (1808-39)
* Nizam al-Din Ahmad ibn Nizam al-Din Shaykh Mahmud, (?- 1507), visir dels timúrides
* Omar Mahmud Othman, (Jordània, 1961), terrorista vinculat a Al Qaeda
* Salih Mahmoud Osman (Darfur, 1957), advocat sudanès
* Shaikh Mahmud, príncep cobànida de Pèrsia
* Sultan Mahmud Khan (1537 - ?), rei de Kartli
* Sultan Muizz al-Dunya wa l-Din Mahmud Arpa Khan, (?-1336), desè Il-kan de Pèrsia que va governar del 1335 al 1336

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquesta llista s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom Mahmud, tot i que no en fos el nom principal
# Cotxe de quatre cavalls

Un cotxe de quatre cavalls (en anglès: four-in-hand), com diu el seu nom és un vehicle tirat per quatre cavalls conduïts per una persona, que a partir del segle xix i per les seves característiques particulars van esdevenir classe pròpia.
Conduir cotxes grans de passeig tirats per quatre cavalls va ser una activitat esportiva popular dels rics des de mitjans del segle xix..

## Four-in-hand

El Club de Conducció de Four in a hand d'Anglaterra es va fundar en 1856. L'afiliació estava limitada a trenta membres i tots conduïen carruatges privats coneguts com park drags que eren versions una mica més petites i més luxosament equipades i acabades dels carruatges de quatre rodes empleats pel Servei de Correus. Un nou grup denominat Coaching Club es va formar en 1870 per a aquells que no podien unir-se a el club de 30. Altres entusiastes recorrien antigues rutes de passeig i portaven passatgers pagant.
T. Bigelow Lawrence de Boston va posseir el primer carruatge d'aquest tipus construït a Amèrica el 1860. Leonard Jerome va començar a conduir-amb sis i vuit cavalls per anar a veure curses de cavalls. El Coaching Club de Nova York es va fundar en 1875.
Actualment el Four in a hand és la principal disciplina de la conducció combinada en els esports eqüestres. Un dels seus principals esdeveniments és el FEI World Cup Driving sèries.

## Four-in-hand en l'art

* "Four-in-hand"; litografia de John Cameron, 1887.
* The Fairman Rogers Four-in-Hand (1879-1880) de Thomas Eakins, Philadelphia Museum of Art, Filadèlfia, Pennsylvania, Estats Units.
* Alphonse de Toulouse-Lautrec conduint el seu Four-in-hand (1880) de Henri de Toulouse-Lautrec, Petit Palais, França.
* Four-in-hand (1881) de Jozef Chelmonski, Museu Nacional d'Sukiennice, Cracòvia, Polònia.

## Referències

* ↑ Oxford English Dictionary online accessed 20 August 2020
* ↑ «Oxford Dictionary on Lexico.com». Arxivat de l'original el 2021-04-16. [Consulta: 16 abril 2021].
* ↑ Alexander Mackay-Smith, Jean R. Druesedow, Thomas Ryder Man and the Horse: An Illustrated History of Equestrian Apparel P 100, The Metropolitan Museum of Art, Simon and Schuster, New York. 1984
# Narcís Pla i Deniel

Narcís Pla i Deniel (Barcelona, 1867 - 8 de juliol de 1934) fou un advocat i polític català, germà del cardenal i arquebisbe de Toledo Enric Pla i Deniel, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Era fill d'una acabalada família que tenia residència a Caldes de Malavella. El pare era Narcís Pla i Masgrau paleta, natural de Caldes de Malavella i la mare Emília Deniel Calonja de Sant Pere de Roda. Germà de Enric Pla i Deniel. Es va casar amb Rosa Carreras i Vilaró (+1902) i varen ser pares de Narcís Pla i Carreras.
Llicenciat en dret a la Universitat de Barcelona, hi va contactar amb Enric Prat de la Riba, amb qui fundà la Revista Jurídica de Catalunya, on hi va publicar els seus estudis sobre dret civil català. També va presidir l'Acció Social Popular, fundada el 1907 a Barcelona pel jesuïta Gabriel Palau, des d'on defensà les unions professionals per oficis i es mostrà contrari als sindicats.
Actiu en política, el 1903 fou escollit regidor de l'ajuntament de Barcelona com a catòlic independent. Posteriorment milità a la Federació Monàrquica Autonomista, amb la que fou elegit diputat a Corts Espanyoles pel districte electoral de Girona a les eleccions generals espanyoles de 1920 i 1923, on hi pronuncià el discurs Espanya i el regionalisme català. Des del 1921 s'atorga un premi amb el seu nom als Jocs Florals de Girona.
La casa familiar es troba al centre de Caldes de Malavella, un bonic casal d'estil neoclàssic que Pla i Deniel va convertir en un centre per l'alta societat on organitzava tornejos de tennis a la part posterior. L'any 1919 Pla i Deniel, fill adoptiu i predilecte de Caldes, va fer una donació de 30.000 pessetes per restaurar l'edifici de l'Ajuntament de Caldes i per a la construcció de les noves escoles, edifici que acull actualment la Biblioteca Municipal Francesc Ferrer i Guàrdia. Té un carrer dedicat a Caldes de Malavella.

## Obres

* La ley del progreso (1895)
* Por los sindicatos obreros (1911)
* Sindicats i Unions professionals (1912)

## Referències

* ↑ «Esquela». La Vanguardia, 11-07-1934, pàg. 20.
* ↑ «esquela de Rosa Carreras Vilaró de Plá». La Vanguardia, 31-01-1902, pàg. 3.
* ↑ «www.ilab.org».
* ↑ FONT, FRANCESC GUIA OFICIAL ILUSTRADA DE CALDAS DE MALAVELLA, 1927, pàg. 59.
* ↑ Figueras Capdevila, Narcís. Homes i dones de la Selva. Diccionari Biogràfic. Consell Comarcal de La Selva. Consell Comarcal de la Selva, 13/12/14, p. 415.

## Enllaços externs

* «Narcís Pla i Deniel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Willowbrook

«Willowbrook» té aquests significats:
* Willowbrook (Califòrnia), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia.
* Willowbrook (Comtat de Will), població dels Estats Units a l'estat d'Illinois.
* Escola de Willowbrook, escola per a nens amb discapacitat intel·lectual a Staten Island, Nova York.
# Iain Chambers

Iain Chambers és un teòric i professor de Sociologia anglès dels processos culturals a la Universitat de Nàpols-L'Orientale (Itàlia), on dirigeix el programa de doctorat en Estudis culturals i postcolonials del món anglòfon. Chambers va estudiar al Centre for Contemporary Studies de la Universitat de Birmingham (Regne Unit), institució on va néixer la disciplina dels Estudis culturals, i ha participat com a investigador en centres com el Getty Institute de Los Angeles i com a professor visitant en diverses universitats d'Europa i els Estats Units. La seva recerca se centra en diversos àmbits, com ara el fenomen de les migracions i l'estudi dels fenòmens identitaris a la Mediterrània. És membre de la redacció de les revistes Cultural Studies, Media & Philosophy i Postcolonial Studies i és autor, entre d'altres, del llibre Mediterranean Crossings: The Politics of an Interrupted Modernity (Duke University Press, 2008).

## Referències

* ↑ «Iain Chambers». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Mas de Barceló

El Mas de Barceló és una masia del terme municipal de la Galera, a la comarca catalana del Montsià.
Està situada a 196,9 metres d'altitud, a l'extrem nord del terme municipal, al nord-oest de la població a la qual pertany. És a l'esquerra del barranc de la Martinenca i a ponent de la Caseta de Cristòfol. Es troba al nord-est de la Finca de Barceló, a ponent de la partida de los Pelosos i al nord-oest de la Caseta de Peret.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ «Mas de Barceló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.

## Enllaços externs

* El Mas de Barceló en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya