OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Pineda (Albanyà)

La Pineda és una masia (actualment enrunada) del terme municipal d'Albanyà (Alt Empordà). Les restes de l'edifici (llista de topònims d'Albanyà) estan situades a la riba dreta de la Muga, a la confluència del torrent del Salt de l'Esclop, en el sector muntanyenc i fronterer on el riu fa partió entre l'Alt Emporda i el Vallespir, al sud de Costoja (Vallespir).
El lloc queda dins de l'àrea protegida de la Reserva Natural Parcial de La Muga-Albanyà. S'hi accedeix pel camí d'Albanyà a la Muga.

## Referències

* ↑ «Albanyà, Alt Empordà. Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya» (PDF). ICGC, 2017. [Consulta: 20 juliol 2022].
* 1 2 «mapa topografic, base 1:5.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 2022. [Consulta: 20 juliol 2022].
* ↑ «la Pineda». enciclopèdia.cat, GEC, 2022. [Consulta: 20 juliol 2022].
* ↑ «Els espais naturals presents a l'Alt Empordà». Consell Comarcal de l'Alt Empordà, 2022. [Consulta: 20 juliol 2022].
# Frasseto

Frasseto (en cors Frassetu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 82 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 122 | 178 | 129 | 64 | 67 | 82 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | Paul Antona | Nacionalista | |
| 1995-2008 | Marc Antoine Mariani | | |
# Parabutlerita

La parabutlerita és un mineral de la classe dels sulfats. va ser anomenada l'any 1938 per Mark Chance Bandy per la seva semblança amb la butlerita.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la parabutlerita pertany a «07.DC: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; cadenes d'octaedres que comparteixen costats» juntament amb els següents minerals: aluminita, butlerita, meta-aluminita, fibroferrita, xitieshanita, botriògen, zincobotriògen, chaidamuita i guildita.

## Característiques

La parabutlerita és un sulfat de fórmula química Fe$^{3+}$(SO₄)(OH)·2H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. És insoluble en aigua, ja sigui freda o calenta; és soluble en àcids diluïts. S'ha observat com a pseudomorfitzant copiapita.

## Formació i jaciments

Es forma com a producte d'alteració de la copiapita. Ha estat descrita a l'Argentina, Xile, la Xina, Xipre, Hongria, l'Iran, Espanya i els EUA.

## Referències

* ↑ «Parabutlerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Pèirahita e Nestalàs

Pèirahita e Nestalàs (francès Pierrefitte-Nestalas) és un municipi francès del department dels Alts Pirineus, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.936 | 2.054 | 1.619 | 1.527 | 1.322 | 1.260 | 1.317 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Noël Pereira-da Cunha | PRG |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# La Garde

«La Garde» té aquests significats:
* La Garde (Isèra), municipi al departament d'Isera (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* La Garde (francès) o La Garda (Var) (occità), municipi al departament del Var i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava, França)
* La Garde (francès) o La Garda (Alps de l'Alta Provença) (occità), municipi al departament dels Alps de l'Alta Provença (Provença – Alps – Costa Blava)
* La Garde-Adhémar, municipi al departament de la Droma (Alvèrnia-Roine-Alps)
* La Garde-Freinet, municipi al departament del Var (Provença – Alps – Costa Blava)
* Cantó de Montlieu-la-Garde, francès al districte de Jonzac del departament de la Charanta Marítima
* Montlieu-la-Garde és un municipi francès situat al departament de la Charanta Marítima (regió de Nova Aquitània, França)
* Saint-Thomas-la-Garde, municipi al departament del Loira (Alvèrnia-Roine-Alps, França)
# Le Bény-Bocage

Le Bény-Bocage és un municipi delegat francès, situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. El 2016 va integrar el municipi nou de Souleuvre en Bocage. És la seu administrativa del municipi nou.

## Referències

* ↑ Prefet du Calvados «Arrêté n°79-15 du 1er décembre 2015 portant création d'une commune nouvelle dénommée Souleuvre en Bocage». Recueil des Actes administratifs, 01-12-2015. Arxivat de l'original el 2015-12-08 [Consulta: 19 setembre 2017].
# Península de La Guajira

La Guajira és la més septentrional de les penínsules sud-americanes, està situada entre l'extrem nord-oriental de Colòmbia i l'extrem nord-occidental de Veneçuela. Té una superfície propera als 25.000 km² i s'estén des de la badia de Manaure, en el mar Carib, fins a l'ensenada de El Calabozo, en el golf de Veneçuela. Políticament la seva major part pertany al departament colombià de La Guajira i una estreta banda litoral que és al sud pertany a l'estat de Veneçuela de Zulia.
Fins finals del segle xix Veneçuela i Colòmbia es disputaven la seva sobirania, però amb el laude arbitral de 1881 gran part d'aquesta passà a Colòmbia

## Geografia
### Accidents costaners

* Punta Castilletes
* Bahía de Cocinetas
* Punta Gallinas
* Punta Espada
* Bahía Hondita
* Cabo Chichivacoa
* Bahía Honda
* Bahía Portete
* Cabo de La Vela
* Bahía de Guajirao
* Ensenada de El Calabozo

### Relleu

* Serranía de Macuira
* Serranía del Perijá
* Serranía Cojoro
* Cerro La Teta
* Médanos de Toroa

### Clima

Rep l'influx dessecant dels vents Alisis i junt amb la costa nord-occidental de Veneçuela i les Antilles conforma el cinturó àrid pericaribenc; també els vents alisis causen una surgència de les aigües litorals profundes que incrementen la productivitat pesquera al llarg de la costa occidental de La Guajira; al pedemeont les pluges s'incrementen. Per això el clima i la vegetació és molt variat. La pluviometria anual oscil·la des dels 300 (matollar semidesèrtic costaner) als 3000 litres (selva hiperhumida a la Sierra Nevada de Santa Marta).
A la serralada de Macuira,d'uns 9000 m d'altitud, hi ha un bosc nebulós protegit amb el nom de Parc Nacional Natural Macuira.
La Guajira i sectors similars del nord i occident de Veneçuela han estat habitats ja en època precolombina per l'ètnia wayúu, que mantenen la seva llengua i gran part de la seva cultura.

## Bibliografia

* ↑ Henri Candelier. «Riohacha y Los Indios Guajiros: Capitulo IV (I Parte), Península Guajira - Algunos Detalles Geográficos e Históricos» (en castellà). Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 9 abril 2012].
* Henri Candelier. 1892. Riohacha y los Indios Guajiros. Crónica de un viajero y explorador francés quien durante tres años, 1889-1892, recorrió La Guajira.
* Martha Ligia Castellanos, Luis Carlos Pardo L. 2000. Caracterización y primera aproximación a la determinación del índice de biodiversidad en los suelos de la cuenca del arroyo Mekijanao, Serranía de la Macuira, Alta Guajira. En: Juan Carlos Pérez (editor) X Congreso Nacional de la Ciencia del Suelo. Programa y resúmenes. El suelo un componente del medio natural. Medellín, Octubre 11 al 13 de 2000
* Edith González, Gabriel Guillot, Néstor Miranda, Diana Pombo (editores). 1990. Perfil Ambiental de Colombia. Colciencias. Escala. Bogotá.
* Instituto Geográfico Agustín Codazzi (Agostino Codazzi). 1996. Diccionario Geográfico de Colombia. Edición en CD-ROM. Bogotá, Colombia.
* Thomas Stadtmüller. 1987. Cloud Forests in the Humid Tropics. Arxivat 2010-12-01 a Wayback Machine. A Bibliographic Review. The United Nations University, Centro Agronómico Tropical de Investigación y Enseñanza. Turrialba, Costa Rica. 82 pp.
# Ballata

La ballata és una obra musical de ball, popular entre el segle xiii i el segle xv, que a poc a poc ha perdut aquest caràcter. La seva utilització com a cançó és posterior a la del madrigal i al principi va ser sobretot monòdica. La ballata, monòdica o polifònica té una estructura poètico-musical preestablerta: consta d'una estrofa a tall de tornada (ripresa) seguida de dues estrofes amb melodia diferent (piedi), d'una tercera estrofa amb la mateixa melodia que la tornada (volta) i d'una repetició final de la tornada (ABbaA).

## Referències

* ↑ Marrocco, W. Thomas «The Ballata. A Metamorphic Form» (en anglès). Acta Musicologica. International Musicological Society, 31, 1, gener-març 1959. DOI: 10.2307/931813 [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ Hoppin, Richard H. La música medieval. Traducció: Pilar Ramos López. Ediciones AKAL, 2000, p. 460 [Consulta: 2 maig 2021].
# Kiotina albopila

Kiotina albopila és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1907. Rozpr. Ceské. Akad. 16(31):2.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Wu, C.F., 1948. Bull. Pek. Soc. Nat. Hist. 17(2):145-150 + 1 pl.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:333.
* Du, 1995. thesis X + 254 pp.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Pèiralata

Pèiralata (en occità tradicional Pèiralata o, per influència francesa probable, Pierlata; en francès: Pierrelatte) és una ciutat d'Occitània i un municipi del departament de la Droma (França), a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. En aquest municipi hi ha la Central Nuclear de Tricastin.
# La Robe du soir

La Robe du soir (El vestit de la tarda) és una pel·lícula francesa dirigida per Myriam Aziza en 2010 sobre les relacions entre adults i adolescents.

## Argument

Juliette, de 12 anys, tímida i incòmode, adora la seva professora de francès, Madame Solenska. Una dona de quaranta anys bella i sovint provocativa, la Sra Solenska intenta de seduir al seu jove auditori: la seva classe és el seu teatre i els seus estudiants, la seva millor audiència. Convençuda de ser la seva alumna favorita, Juliette imaginar una relació especial amb aquesta dona. Però un dia, seguint en secret a la senyora Solenska, ella veu sortir Antoine, un estudiant de la seva classe especialment atractiu. Cada gest, cada mirada de la senyora Solenska a l'adolescent, cada paraula intercanviada acaba d'alimentar les seves sospites. La imaginació torturada de Juliette es desboca: per a ella, Madame Solenska i Antoine estan vinculats per una relació sentimental secreta ...

## Fitxa tècnica

* Direcció : Myriam Aziza
* Guió : Myriam Aziza i Sophie Bredier
* Fotografia : Benoît Chamaillard
* Música : Martin Wheeler
* So : Yolande Decarsin
* Muntatge : Ariane Mellet
* Durada : 85 minutes

## Repartiment

* Alba Gaïa Bellugi: Juliette
* Lio: Hélène Solenska
* Léo Legrand: Antoine
* Sophie Mounicot: la mare
* Bernard Blancan: el director
* Barthélemy Guillemard: Adrien
* Lucie Bourdeu: Natacha
* Sylvain Creuzevault: l'oncle
* Raphaèle Bouchard: Charlotte, l'amic de l'oncle
* Aly Bourguiba: Aly

## Referències

* ↑ La robe du soir: La chica y la profesora per Fabien Lemercier
* ↑ “La Robe du soir” de Myriam Aziza, anglesdevue.com

## Enllaços externs

* La Robe du soir a allocine.fr
* La Robe du soir : interviews de Sophie Mounicot et Myriam Aziza, challenges.fr
* La Robe du soir al catàleg BAFICI 2010, p. 98
# Península de Muraviov-Amurski

La península de Muraviov-Amurski (en rus: Полуостров Муравьёва-Амурского, Poluòstrov Muraviova-Amurskogo) és una península de l'extrem orient rus, que divideix el Golf de Pere el Gran en dos, formant la badia d'Amur al nord-oest i la Badia de l'Ussuri al sud-est.
La península, que el 1859 fou batejada amb el nom del comte Nikolai Muraviov-Amurski, té aproximadament 30 km de longitud i 12 km d'amplada. La ciutat de Vladivostok es troba a l'extrem sud de la península. Al sud-oest, l'estret del Bòsfor oriental separa la ciutat i la península de l'arxipèlag de l'Emperatriu Eugènia.

## Relleu

El territori de la península de Muraviov-Amurski està ubicada al marge sud del massís de Khanka i comprèn dues estructures tectòniques: la depressió de Primorski sud i el penyal de Velikopetrovski, separades per una gran falla traçada al llarg de les valls dels rius Chiornaia Rechka (Чёрная речка) i Lazurnaia (Лазурная).
El relleu, en general, és típic del sud de la regió de Primòrie, representat per muntanyes baixes i moderadament seques que en certs indrets superen els 300 metres d'altitud. El punt més alt de la península, sutuat al nord, és el pic Sinia Sopka (Синяя Сопка), situat a 474 m sobre el nivell del mar. A la part sud de la península, el pic dominant és el mont Vargina, de 458 m d'altitud. La resta de cims no superen els 400 m.

## Hidrografia

Els rius de la península són petits, amb un pendent longitudinal del torrent. Els més grans flueixen cap a l'oest i desemboquen a la badia d'Amur. Els més petits pertanyen a la conca de la badia d'Ussuri. L'àrea de la conca de la badia d'Amur és de 236 km² i l'àrea de la conca de la badia d'Ussuri és de 178 km².
El règim hidrològic es caracteritza per cabals irregulars d'aigua durant tot l'any, amb pics a l'estiu. S'han construït embassaments als rius Bogataia i Pionerskaia. Molts rius i rieres que flueixen a la ciutat de Vladivostok estan amagats sota capes de formigó armat. Els dos embassaments d'aigua dolça més grans de la península són els embassaments dels rius Bogataia i Pionerskaia, amb zones d'aigua d'1,86 i 0,84 km², respectivament. Els llacs naturals Txerepaxe (Черепашье), Txan (Чан) i Bezimanoe (Безымянное) tenen un origen marí costaner (llacunes separades) i petites mides.

## Vegetació

Els boscos cobreixen aproximadament 260 km², més del 60% de la península. Creixen principalment en forts pendents i vessants de pendent mitjana a les parts central i nord, nord-est de la península. La composició dels boscos està dominada pel roure, el til·ler, l'auró, el bedoll, el freixe, el Phellodendron d'Amur (Phellodendron amurense), la noguera de Manxuria i d'altres. Gairebé el 40% del territori són terres baixes costaneres i contraforts. La part sud de la península es caracteritza pel seu desenvolupament urbà, amb zones industrialscarreteres, prats pantanosos i terrenys erms.
# Balleray

Balleray és un antic municipi francès del departament del Nièvre i la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'1 de gener del 2017 es fusionà amb Ourouër per formar el nou municipi de Vaux d'Amognes. El 2018 tenia 201 habitants. El seu nom derivaria del nom masculí gal Balaros, associat al sufix gal·loromà -acum.

## Personatges coneguts

* Jean Locquin (1879–1949), historiador de l'art i polític, alcalde del municipi des del 1908 fins al 1934, president del consell general des del 1924 fins al 1929, diputat diverses vegades.

## Referències

* ↑ «Recueil des actes administratifs des services de l'État dans la Nièvre» (en francès). Arxivat de l'original el 2016-08-18. [Consulta: 17 setembre 2021].
* ↑ Albert Dauzat i Charles Rostaing, Dictionnaire étymologique des noms de lieux en France, Librairie Guénégaud, 1989.
* ↑ «La France active : organe de toutes les formes de l'activité nationale», 1932, a gallica.bnf.fr.
# Fraunhofer

«Fraunhofer» té aquests significats:
* Joseph von Fraunhofer (1787–1826), físic alemany
* Difracció de Fraunhofer, patró de difracció d'una ona electromagnètica
* Línies de Fraunhofer, línies espectrals de la llum
* Distància de Fraunhofer, distància entre el camp proper i el camp llunyà
* Fraunhofer (cràter), cràter lunar
* Fraunhofer-Gesellschaft, organisme de recerca alemany
# La Calavera

La Calavera és una entitat de població localitat de l'Uruguai, ubicada al nord del departament de Treinta y Tres. Té una població aproximada de 100 habitants, segons dades del cens del 2004.
Es troba a 149 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Pèrdua de massa estel·lar

En astronomia, la pèrdua de massa estel·lar és un fenomen observat en alguns estels massius. Té lloc quan un esdeveniment desencadenant provoca l'ejecció d'una part significativa de la massa estel·lar, o quan existeix una pèrdua gradual de material, bé cap a una companya binària o bé cap a l'espai interestel·lar.

## Causes

Un nombre de factors poden contribuir a la pèrdua de massa en estels gegants, entre els quals cal citar:
* Atracció gravitatòria per part d'una companya binària
* Esdeveniments del tipus ejecció de massa coronal
* Ascens a l'estat de supergegant o gegant vermella

### Vent solar

El Sol, una estrella de baixa massa, perd massa a causa del vent solar a una velocitat molt petita, (2-3) × 10$^{−14}$ masses solars a l'any.

### Pèrdua de massa gravitacional

A vegades, quan un estel és membre d'un sistema binari les components del qual estan molt propers, la força de marea que experimenten els gasos prop del centre de masses basta perquè existeixi transferència de gasos d'un estel a un altre. Aquest efecte és especialment notable quan l'acompanyant és una nana blanca, un estel de neutrons o un forat negre.

### Ejecció de massa

Certes classes d'estels, com els estels de Wolf-Rayet, són prou massius i distesos perquè les capes exteriors estiguin només feblement lligades. Sovint, esdeveniments com les flamarades estel·lars i ejeccions de massa coronal poden abastar a expulsar part del material exterior cap a l'espai.

### Pèrdua de massa en gegantes vermelles

Els estels que es troben en la fase de geganta vermella són notables per la seva ràpida pèrdua de massa. Com en el cas anterior, les capes exteriors de l'estel es troben només feblement lligades, i poden ser expulsades per esdeveniments violents com el començament d'un flaix d'heli en el nucli. L'estat final d'una geganta vermella també dona lloc a una pèrdua total de massa quan l'estel es desprèn de les seves capes externes per formar una nebulosa planetària.

## Vegeu també

* Gegant vermella
* Supergegant vermella
* Ejecció de massa coronal

## Referències

* ↑ Carroll, Bradley W.; Ostlie, Dale A. An Introduction to Modern Astrophysics. revised 2nd. Benjamin Cummings, 1995, p. 409. ISBN 978-0-201-54730-6.

## Bibliografia

* Seeds, Michael A., Astronomy: The Solar System and Beyond, Brooks/Col·le 2005.
# La Torre (Alpont)

La Torre és un llogaret del municipi valencià d'Alpont (comarca dels Serrans), situat a 15 quilòmetres de la vila. És junt amb el Collado el llogaret més distanciat d'Alpont. Es troba relativament prop de la frontera amb Arcos de las Salinas i Torrijas (a la província de Terol) i la Iessa. S'arriba per la carretera CV-350 passant pel Collado.
Ha estat deshabitat des de 1967, en 2003 té 2 habitants i en 2006 arriba als 5. Açò és gràcies al turisme rural. Encara conserva un safareig i alguns modests edificis.
# Lafões

Lafões és un territori del centre de Portugal, situat a la regió hidrogràfica del Vouga. Correspon aproximadament als municipis d'Oliveira de Frares, Sâo Pedro do Sul i Vouzela. Fins al 1836, aquest territori, conegut també com a Terra de Lafões i a vegades dit Alafões (grafia antiga: Alafoens), constituïa un extens municipi amb 38 freguesies i prop de 608 km². Tenia, el 1801, 29.458 habitants. El municipi tenia dues seus: Vouzela i Sâo Pedro do Sul. El 1836, el seu territori fou dividit en els municipis actuals.

## Cronologia

* 1336 - Dionís I concedeix furs al municipi de Lafões
* 1514, 15 desembre - Manuel I dona furs nous al municipi de Lafões
* 1836 - desmembrament del municipi de Lafões en els municipis de Sâo Pedro do Sul i Vouzela

## Referències

* ↑ Girão, A. de Amorim (PDF) Impactum [Coimbra], 1921 [Consulta: 23 juliol 2018].
* ↑ António Bica. «A mais plausível origem do nome Lafões» (blog). caisdopensamento-inquiridor, 2010. [Consulta: 23 juliol 2018].
* ↑ DGLAB Arquivo Distrital de Viseu - http://digitarq.advis.arquivos.pt/details?id=1045980.
# Per amor o per diners?

Per amor o per diners? (originalment en anglès, The Revenger: An Unromantic Comedy) és una pel·lícula britànica del 2019 dirigida per Mark Murphy. La pel·lícula es va estrenar als Estats Units el 15 de març de 2019. S'ha doblat al català oriental i al valencià.

## Sinopsi

Un romanç de conte de fades pren un gir inesperat quan en Mark s'assabenta que la seva futura esposa, la Connie, en realitat ha estat conspirant contra ell.

## Referències

* ↑ ««The Revenger: An Unromantic Comedy» (2019)» (en anglès). [Consulta: 18 gener 2023].
* ↑ «Per amor o per diners?». ésAdir. [Consulta: 18 gener 2023].
* ↑ «Programació». À Punt. [Consulta: 27 gener 2023].
# Batins

Els batins (en llatí Batini, en grec antic Βατεινοί) eren una tribu germànica que segons Claudi Ptolemeu vivia a les muntanyes dels Sudets.
Es creu que els batins eren els mateixos que els butones sotmesos per Marobod rei dels marcomans, segons explica Estrabó. Alguns autors pensen que aquests butones eren una altra tribu anomenada gutones (Γούτωνες).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Batini». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 juliol 2021].
# Francesc Coll i Jové

Francesc Xavier Coll i Jover (Barcelona, 1799 – 5 de març de 1847) fou un advocat, hisendat i polític català del segle xix. Era fill del metge Josep Coll i Dorca. Liberal moderat, fou membre del Partit Moderat, amb el que fou escollit alcalde de Barcelona entre maig i agost de 1839, diputat a les Corts espanyoles per la circumscripció de Barcelona el 19 de gener de 1840 en substitució de Ramon Siscar i Agramunt i diputat provincial. Casat amb Eulàlia Masadas i pare de Eduard Coll i Masadas.

## Referències

* ↑ «Defuncions.Registres.1847.llibre 1 (Núms.1 al 1182).Registre 854». Arxiu Municipal de Barcelona, 05-03-1847. [Consulta: 27 abril 2019].
* ↑ Dades biogràfiques Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine. a dadescat.info
* ↑ La revolució liberal a Barcelona. Política de classes i classes de política, per Ramon Arnabat, p. 57
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Oulad Aarrad

Oulad Aarrad (en àrab أولاد عراض, Ūlād ʿArrāḍ; en amazic ⵡⵍⴰⴷ ⵄⵕⵕⴰⴹ) és una comuna rural de la província d'El Kelâa des Sraghna, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.606 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Pèrdua del buc

Una pèrdua del buc és un accident d'aviació en el qual l'aeronau queda tan malmesa que no surt a compte reparar-la. de manera que es considera un sinistre total. El terme també s'aplica a situacions en les quals l'aeronau ha desaparegut, s'ha posat punt final a la cerca de les seves restes o aquestes es troben en un lloc completament inaccessible.
El nombre de pèrdues del buc per cada 100.000 vols és un criteri estadístic que es fa servir des de fa molt de temps. Entre el 1959 i el 2006, un període que abasta gairebé la totalitat de l'era dels avions de reacció, 384 de 835 pèrdues de vol (un 46%) no provocaren víctimes mortals. Les aerolínies solen contractar assegurances que cobreixin la pèrdua del buc amb terminis de dotze mesos. Abans dels atemptats de l'11 de setembre del 2001, el pagament orientatiu per a una pèrdua del buc podia arribar a 250 milions de dòlars, però aquesta xifra ha augmentat des d'aleshores.
El concepte de pèrdua del buc constructiva té en compte altres despeses a més de les reparacions, com ara el salvament marítim, els costos logístics de reparar l'aeronau al lloc on es troba, la recertificació de l'aeronau, etc. Les pòlisses d'assegurança que cobreixen béns subjectes a depreciació solen pagar només una part del que costa substituir-los, així que es pot declarar un sinistre total fins i tot quan encara queda un cert valor residual.

## Referències

* 1 2 Barnett, A.. «Chapter 11. Aviation Safety and Security». A: The Global Airline Industry (en anglès), 2009, p. 313–342. DOI 10.1002/9780470744734.ch11. ISBN 9780470744734.
* ↑ Jones, Richard. 20% Chance of Rain: Exploring the Concept of Risk (en anglès). John Wiley & Sons, 2011. ISBN 1118116364.
* ↑ Rick Darby. «Fewer Fatalities in Hull Loss Accidents» (en anglès). Flightsafety.org. [Consulta: 21 desembre 2013].