OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramon Canal i Masgoret

Ramon Canal i Masgoret (20 d'abril de 1943) és un astrofísic català. El 1965 es va llicenciar en Ciències Físiques per la Universitat de Barcelona, on es va doctorar en 1973 sota la direcció d'Hubert Reeves i Evry Schatzman. El 1975 va participar en la I'"Asemblea Nacional de Astronomia y Astrofísica" a Puerto de la Cruz (Tenerife), la primera a l'estat espanyol.
De 1979 a 1982 fou professor agregat a la Universitat de Barcelona, de 1982 a 1987 catedràtic de la Universitat de Granada, i d'ençà 1987 és catedràtic d'astrofísica del Departament d'Astronomia i Meteorologia de la Facultat de Física (Universitat de Barcelona). També ha treballat cinc anys a l'Institut d'Astrofísica de París, ha estat professor visitant d'evolució estel·lar i supernoves a la Universitat de Chicago (1982-1984), i de 1985 a 1991 va treballar sobre col·lapses estel·lars, supernoves i nucleosíntesi a l'Institut Max-Planck d'Astrofísica. De 1992 a 1996 fou president de la Societat Espanyola d'Astronomia, de la que n'és membre fundador.
Ha publicat treballs a revistes com Astrophysical Journal o Astronomy and Astrophysics. De 1982 a 1985 fou membre del Comitè per a l'Assignació de Temps d'Observació en el satèl·lit IUE (International Ultraviolet Explorer) de l'Agència Espacial Europea, de 1984 a 1986 fou membre del CAT (Comitè per a l'Assignació de Temps) dels Observatoris de Canàries; de 1987 a 1994 fou director del Departament d'Astronomia i Metrologia de la Universitat de Barcelona, i des de 1992 és membre del World Institute of Science.
El 1995 va rebre la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic de la Generalitat de Catalunya per les seves investigacions sobre la formació d'estels de neutrons, la física de les supernoves i l'evolució química de l'univers.

## Referències

* ↑ «Ramon Canal Masgoret» (en anglès). Mathematics Genealogy Project. [Consulta: 1r desembre 2020].

## Enllaços externs

* Biografia a portalciencia.net
# Raphana

Raphana també coneguda com a Abila, en l'actualitat al nord del Jordània, va ser una de les ciutats que conformaven la confederació de la Decàpolis, encara que Plini no esmenta aquest nom, ni tampoc Damasc. Es considera que es trobava al nord de Gàdara, a la plana d'Abilene. La ciutat va ser camp base de les legions romanes Legió III Gallica i la Legio XII Fulminata.

## Referències

* ↑ John McClintock; James Strong. Cyclopaedia of Biblical, theological, and ecclesiastical literature. Harper, 1868, p. 721–.

## Enllaços externs

* Informació turística (anglès)
# Rebels (àlbum)

Rebels és el disc en anglès de la banda mexicana RBD. El seu primer single va ser Tu amor, composta per Diane Warren, guanyadora del Grammy. Rebels va ser tret al públic el 19 de desembre de 2006, i va arribar a Espanya a l'estiu del 2007.

## Referències

* ↑ «RBD lanza ahora su primer disco en inglés» (en castellà). EMOL, 20-12-2006.
Viccionari
# Raval, Raval...

Raval, Raval... és una pel·lícula espanyola del 2007, a cavall entre la ficció documental i el cinema d'autor, dirigida per Antoni Verdaguer i Serra, ambientada al barri del Raval de Barcelona. Ha estat doblada al català. Prèviament a la seva estrena va competir a la secció oficial del Festival de Cinema del Caire.

## Sinopsi

És una història de ficció en clau documental i de caràcter coral sobre la vida quotidiana al barri del Raval, escenari on es posen en joc tots els conflictes interns de la ciutat de Barcelona, una ciutat mestissa i allunyada de la retòrica dels polítics, "un veritable Fòrum de les cultures". El punt de partida argumental són les petites històries dels seus habitants, a vegades ficcionades i a vegades mostrades a raig de càmera: una dona pakistanesa abandonada amb sis fills i a punt de ser desnonada, un ancià que s'aconverteix a l'islam, una prostituta, els amos d'un bar, uns artistes i un cantant d'un grup. Aquests fragments de realitat constitueixen una mirada sense prejudicis i original sobre el dia a dia al cor de Barcelona.

## Nominacions

Fou nominada a la Millor pel·lícula en versió original catalana als VI Premis Barcelona de Cinema.

## Referències

* ↑ Raval, Raval... a esadir.cat
* ↑ La película 'Raval, Raval...' de Antoni Verdaguer, compite en la sección oficial del Festival de Cine de El Cairo, 30 de novembre de 2006
* ↑ Antonio Verdaguer explora el Raval barcelonés en su nueva película, El Mundo, 21 d'abril de 2004
* ↑ Raval, Raval... a Fotogramas

## Enllaços externs

* Raval, Raval... a YouTube
# Raval de Baix (Vall-llobrega)

El Raval de Baix o Raval de Mar és un nucli del municipi de Vall-llobrega (Baix Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'anomenat "Raval de Baix", situat a la dreta de la riera de Vall-llobrega, és format per cases disperses, a banda i banda de la carretera local que comunica amb la de Palamós, tot i que la part més compacta es troba a la banda de llevant d'aquesta via.
La tipologia de les cases és rural; es tracta de construccions de pedra, amb planta i un o dos pisos i coberta de teula a dues vessants. Els edificis més remarcables d'aquest nucli l'església parroquial de Sant Mateu, les antigues escoles i l'ajuntament.

## Història

El Raval de Baix és també conegut amb el nom de "Raval de Mar" i és el més important dels dos que configuren el municipi de Vall-llobrega. Aquest nucli de poblament va créixer a partir del segle xvii, en traslladar-hi l'antiga església parroquial que era situada al nucli de Dalt des de l'època romànica.

## Referències

* 1 2 3 «Raval de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 març 2016].
# Reial Societat Econòmica Aragonesa d'Amics del País

La Reial Societat Econòmica Aragonesa d'Amics del País va ser una institució aragonesa promoguda pels il·lustrats d'Aragó com a llavor i suport a la incipient curiositat científica en aquest territori. Va servir d'estímul per al seu desenvolupament i amb això va contribuir al progrés de les reformes del segle xviii arreu d'Espanya seguint els passos d'altres Societats Econòmiques d'Amics del País.
Es va fundar en 1776, el mateix any que la Reial Societat Econòmica d'Amics del País de València, per ensenyar i conrear les ciències naturals, ja que, a Aragó, la Universitat de Saragossa es mantenia paradoxalment allunyada del desenvolupament científic del moment.
Va agrupar sota el seu paraigua a il·lustres personatges aragonesos de l'època. Aquests, mitjançant el pagament de quotes, subvencionaven a la institució i promovien les recerques i obres de desenvolupament econòmic en la segona meitat del segle xviii. Així, dins de l'il·lustre elenc entre els socis hi havia Ramón Pignatelli y Moncayo, Ignacio de Asso, el comte d'Aranda, José Antonio Hernández y Pérez de Larrea o Antero Noailles Pérez.
Pocs anys després de la seva fundació, en 1792, funda la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Lluís. En 1886 va crear la Caixa d'Estalvis i Mont de Pietat de Saragossa, que posteriorment va canviar el seu nom a Caixa d'Estalvis de Saragossa i després a IberCaja. També va impulsar l'Exposició Aragonesa de 1868 i la de 1885. En 1934 crea la Fira de Mostres de Saragossa.
En 2013 li va ser concedida a la institució la Medalla d'Or de les Corts d'Aragó i a l'any següent, l'obra social d'Ibercaja, una de les fundacions d'aquesta Reial Societat Econòmica, va organitzar l'exposició antològica de la seva trajectòria Pasión por Aragón. La Real Sociedad Económica Aragonesa de Amigos del País.

## Referències

* ↑ «Noailles Pérez, Antero - Página de voz - Gran Enciclopedia Aragonesa OnLine». Gran Enciclopedia Aragonesa. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 6 juliol 2012].
* ↑ Exposición Pasión por Aragón. La Real Sociedad Económica Aragonesa de Amigos del País. Obra social Ibercaja, 2014.

## Enllaços externs

* «Reial Societat Econòmica Aragonesa d'Amics del País». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* Vídeo sobre l'exposició antològica sobre la Reial Societat Econòmica Aragonesa d'Amics del País
# Renardita

La renardita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor d'Alphonse François Renard (28 de setembre de 1842 - 9 de juliol de 1903), geòleg i petrògraf a la Universitat de Gant, Bèlgica. Entre altres coses, va estudiar mostres del fons marí, recollides a l'Expedició Challenger.
Va ser descrita com a nova espècie amb material de Shinkolobwe, a la República Democràtica del Congo, per Schoep l'any 1928. Posteriorment Deliens et al. (1990) va argumentar que es tractava d'una barreja de dewindita i fosfouraniilita. Sejkora et al. (2003) van investigar exemplars de Rýžoviště (República Txeca) i van concloure que la renardita és una espècie vàlida. Tot i això, calen més investigacions. La IMA la mostra a la seva llista com a aprovada, però discutible, amb una fórmula diferent a la de la dewindtita.

## Característiques

La renardita és un fosfat de fórmula química Pb(UO₂)₄(PO₄)₂(OH)₄· H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1928. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la renardita pertany a «08.EC: Uranil fosfats i arsenats, amb relació UO₂:RO₄ = 3:2» juntament amb els següents minerals: françoisita-(Nd), furalumita, upalita, françoisita-(Ce), arsenuranilita, dewindtita, kivuïta, fosfuranilita, yingjiangita, dumontita, hügelita, metavanmeersscheïta, vanmeersscheïta, arsenovanmeersscheïta, althupita, mundita, furcalita i bergenita.

## Formació i jaciments

Ha estat descrita em diferents jaciments de la República Democràtica del Congo, França, Grècia, Perú, Austràlia i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Renardite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 desembre 2019].
# Reg deficitari

Reg deficitari és una aportació d'aigua en un regadiu per sota de les necessitats totals que donarien lloc a un rendiment màxim, però cercant-ne el màxim aprofitament de l'aigua que s'aplica.
Gràcies al coneixement detallat de la biologia dels conreus (economia hídrica) se sap quins són els punts crítics pel que fa a requeriment d'aigua i els moments, per tant, en què la necessitat de reg és més important per al rendiment final.
La correcta aplicació del reg deficitari requereix conèixer la sensibilitat a l'estrès hídric de cadascun dels conreus i l'impacte econòmic de la reducció de la collita. En zones on els recursos hídrics estan restringits pot ser més profités per a l'agricultor maximitzar la productivitat de l'aigua aplicada al conreu en comptes de maximitzar la collita per unitat de superfície. L'aigua que s'estalvia amb l'ús del reg deficitari pot ser usada per altres finalitats o per regar unitats de terreny addicionals.

## Experiències en reg deficitari

En determinats conreus els experiments confirmen que el reg deficitari incrementen l'eficiència en l'ús de l'aigua sense grans reduccions de rendiment. Per exemple, a Turquia, en blat d'hivern el reg deficitari incrementa un 65% el rendiment comparant-lo amb el secà i té una eficiència de l'ús d'aigua doble que la del regadiu complet. En el cotó s'observa un efecte similar al del blat d'hivern. També es fa reg deficitari en l'olivera amb bons resultats.
Altres conreus, en canvi, són més sensibles al dèficit d'aigua, ja que requereixen una humitat més constant com és el cas del blat de moro.

## Referències

* ↑ Geerts, S., Raes, D., (2009). Deficit irrigation as an on-farm strategy to maximize crop water productivity in dry areas. Agric. Water Manage 96, 1275-1284
* ↑ English, M., (1990). Deficit Irrigation. I: Analytical Framework. J. Irrig. Drain. E.-ASCE 116, 399-412.
* ↑ Fereres, E., Soriano, M.A., (2007).Deficit irrigation for reducing agricultural water use J. Exp. Bot. 58, 147-158
* ↑ Kipkorir, E.C., Raes, D., Labadie, J., (2001). Optimal allocation of short-term irrigation supply. Irrig. Drain. Syst. 15, 247-267.
* ↑ Ilbeyi, A., Ustun, H., Oweis, T., Pala, M., Benli, B., (2006). [http://dx.doi.org/10.1016/j.agwat.2005.08.005 Wheat water productivity and yield in a cool highland environment.
* ↑ Raes, D., Geerts, S., Vandersypen, K., (2008). More Food, Less Water. In: Raymaekers, B. (ed.), Lectures for the XXIst century. Leuven University Press, Leuven, Belgium, p. 81-101.
* ↑ Pandey, R.K., Maranville, J.W., Admou, A., (2000). Deficit irrigation and nitrogen effects on maize in a Sahelian environment. I. Grain yield and yield components. Agric. Water Manage. 46, 1-13.

## Enllaços externs

* AquaCrop: the new crop water productivity model from FAO
* The International Water Management Institute
* The International Center for Agricultural Research in the Dry Areas
* The Food and Agricultural Organization of the United Nations
# Reies López Tijerina

Reies López Tijerina (Falls City, Texas, 21 de setembre de 1926 – El Paso, 19 de gener de 2015) fou un activista polític estatunidenc.
Durant les dècades de 1960 i 1970 va dirigir una intensa lluita per a restaurar els drets sobre les terres, que els corresponien als descendents dels antics propietaris, espanyols i mexicans, a l'Estat de Nou Mèxic. Com a portaveu dels drets dels hispans i els mexicanoamericans, va esdevenir una figura important dels inicis del Moviment Chicano (tot i que ell en prefereix dir «Indohispànic», per a referir-se al seu poble). Com a activista, ha treballat en l'educació i l'organització comunitària, relacions amb els mitjans de comunicació i la recuperació de terres. Es va fer famós internacionalment per la seua incursió armada, el 1967, al Tribunal de Tierra Amarilla (Nou Mèxic).

## Referències

* ↑ «Reies López Tijerina» (en anglès). Encyclopædia Britannica.
* ↑ «Muere el líder histórico chicano Reies López Tijerina» (en castellà). La Jornada, 19-01-2015.

## Enllaços externs

* Catàleg de documents sobre Reies Tijerina, 1888-2003 Arxivat 2010-11-10 a Wayback Machine.
* Catàleg de la Col·lecció fotogràfica de Reies Tijerina, 1944-2000 Arxivat 2010-11-10 a Wayback Machine.
* Catàleg de documents de La Alianza Federal de Pueblos Libres, 1963-1997 Arxivat 2010-11-10 a Wayback Machine.
# Rfala

Rfala (àrab: ارفالة, Irfāla; amazic estàndard marroquí: ⵔⴼⴰⵍⴰ, Rfala) és una comuna rural de la província d'Azilal, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 9.749 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Rjàvets (Kursk)

* Per a altres significats, vegeu «Rjàvets».
Rjàvets (en rus: Ржавец) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 212 habitants. Pertany al districte rural de Gorxétxnoie.

## Referències

* ↑ «Yasenki». GeoNames. [Consulta: 3 desembre 2018].
# Rjevka (Rovenkí)

* Per a altres significats, vegeu «Rjevka».
Rjevka - Ржевка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 589 habitants. Pertany al districte (raion) de Rovenkí.

## Referències

* ↑ Ломакин А. В. Село Ладомировка Белгородской области Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Проект «От чистоты речушек малых до чистоты души большой»». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 25 gener 2014].
# René Lorin

René Lorin (1877 - 1933) va ser un enginyer aeronàutic francès pioner en el disseny de motors de reacció i creador del estatorreactor.
René Lorin va estudiar a l'Escola central de les arts i oficis a París. Va ser el primer a haver-hi assajat la propulsió d'una aeronau mitjançant un motor de reacció el 1908, un primer assaig va realitzar-se el 1913. També va publicar un assaig on descriu el principi d'un estatorreactor en una revista a inicis del segle xx.
Tals invencions van ser molt precoces, per exemple fins a diverses dècades més tard es desenvoluparien vehicles capaços d'aconseguir velocitats com perquè es produeixi la compressió que activa a un estatorreactor. Lorin, per tant, no va poder veure concretada la seva idea. Trigarà fins al 1949 per què el seu compatriota René Leduc (1898-1968) la porti a la pràctica ell.

## Referències

* ↑ «Testing their Mettle». A: SP-4306 Engines and Innovation: Lewis Laboratory and American Propulsion Technology (en anglès), p.68.
* ↑ Lorin, René «Le propulseur à échappement et l'aéroplane à grande vitesse» (en francès). L'Aérophile, 01-09-1908, pàg. 332-336.
* ↑ Gibbs-Smith, Charles. Science Museum. Aviation: An historical survey from its origins to the end of the Second World War, 1970 (2000), p. 163-164.
* ↑ Brockett, Paul. Bibliography of Aeronautics (en anglès). U.S. Government Printing Office, 1921.
* ↑ Ricco, Philippe. «Leduc: the difficult beginning». A: Aerostories (en anglès,francès), 2001.
# René Llense

René Llense (Cotlliure, 14 de juliol del 1913 - Seta, 12 de març del 2014) fou un futbolista català del nord de les dècades del 1930 al 1940.

## Trajectòria

De petit, després de la mort del seu pare quan tenia 12 anys, es traslladà a Seta, i fou en aquesta ciutat on començà a practicar el futbol al FC Sète. L'any 1932 ingressà al primer equip, on jugà durant sis temporades. Guanyà el doblet, lliga i copa, la temporada 1933-34. El seu mestre fou el porter hongarès Barton Bukovi, que havia arribat al club l'any 1933 per passar-hi els darrers anys de la seva carrera. L'any 1934 fou convocat per França per anar al Mundial d'Itàlia com a tercer porter, per darrere d'Alexis Thépot i Robert Défossé. Durant la Guerra Civil espanyola compartí vestidor amb tres grans jugadors del futbol català, Domènec Balmanya, Josep Escolà i Josep Raich. També foren companys Jules Monsallier, Louis Gabrillargues, Ali Benouna i Ivan Bek. El 1938 fitxà per l'AS Saint-Étienne després d'un traspàs de 170.000 francs, i fou novament convocat amb França per disputar un nou Mundial, on fou novament suplent, aquest cop per darrere de Laurent Di Lorto. En total disputà 11 partits amb la selecció francesa. La Guerra Mundial aturà la seva carrera entre 1939 i 1942, any en què es reincorporà al Saint-Étienne. També jugà, durant la II Guerra Mundial a l'EF Lyon Lyonnais (Équipe fédérale Lyon-Lyonnais).
Un cop retirat fou entrenador i formador al seu club d'origen, el FC Sète. També dirigí el Toulon (1946-1947), el Vichy i el Besiers (1948 a 1955).
En un partit internacional amb França, el desembre del 1938, es negà, juntament amb els seus companys, a fer la salutació feixista a Benito Mussolini.
Ha estat el darrer supervivent dels Mundials de d'Itàlia 1934 i França 1938. Havia complert els 100 anys el juliol de 2013. Hi ha un carrer en honor seu al poble de Cotlliure.

## Referències

* 1 2 3 «Negó el saludo a Mussolini». La Vanguardia, XAVIER G. LUQUE, 14-03-2014. [Consulta: 17 març 2014].
* 1 2 3 4 «Rene Llense: el hijo predilecto de Sète cumple un siglo». Alberto Cosín a martiperarnau.com, 15-07-2013. Arxivat de l'original el 2016-04-28. [Consulta: 17 març 2014].
* 1 2 «RENÉ LLENSE, ÚLTIMO SUPERVIVIENTE DE LOS MUNDIALES DE LOS TREINTA». Angel Iturriaga Barco, 14-03-2014. [Consulta: 17 març 2014].

## Enllaços externs

* « René Llense conservateur du grand Sète », in L'Équipe magazine, n°1210, dissabte 20 agost 2005, pàgines 66-67.
# Ribera de Vingrau

La Ribera de Vingrau és un curs d'aigua de la Catalunya del Nord, a la comarca del Rosselló, en els termes comunals de Vingrau i de Talteüll.
Es forma a prop i al sud-oest del poble de Vingrau per la unió del Còrrec de Casanova, que discorre per l'oest de la població, i del Còrrec de la Figuerassa, que hi fa pel costat est. Des d'aquell indret davalla marcant profunds meandres cap al sud - sud-oest, entre la Clotada i la Millera, fins que al cap de poc entra en terme de Talteüll, a prop i al sud de la Cauna de l'Aragó, on s'aboca en el Verdoble.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «166 - Talteüll i 196 - Vingrau». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Talteüll i Vingrau». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
# Ribera de la Fou

La Ribera de la Fou és un torrent de la Catalunya del Nord, d'orientació nord-oest - sud-est. És un curs d'aigua de la comarca del Vallespir, de règim torrencial, que neix en el vessant sud del Massís del Canigó i va a abocar-se en el Tec. Recorre els termes comunals de Montferrer i del Tec.
El seu curs s'inicia al sud de les Torres d'en Costa, en el vessant sud-est de la Soca, i s'aboca, després de més de 6,5 quilòmetres, en el Tec a Manyaques, al límit entre Montferrer i el Tec. Recorre tot l'extrem sud-occidental de Montferrer, fins que, al nord-est de les Torres de Cos, comença a fer de termenal entre Montferrer i el Tec, caràcter que ja no abandona fins al punt on s'aboca en el Tec.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «-92 - Montferrer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan. «-170 - El Tec». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Reiners». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El curs de la Ribera de la Fou en els ortofotomapes de l'IGN
# Ribera de la Menera

La Ribera de la Menera, o de Galdares, és una riera de la Catalunya del Nord, dels termes comunals de la Menera i Serrallonga, tots dos de la comarca del Vallespir.
Es forma en el terme de la Menera, a sota i a llevant del Puig Agudell de Baix, a la zona sud del terme, a migdia del poble de la Menera. Des d'aquell lloc s'adreça cap al nord, passa pel costat de ponent del poble de la Menera, i continua sempre cap al nord, en un traçat sinuós per l'orografia dels llocs pels quals travessa.
Ja al nord del terme comunal de la Menera es decanta cap al nord-est, per entrar de seguida en el terme comunal de Serrallonga, del qual recorre al biaix tot el sector nord-oest. Passa per sota, i a ponent, del poble de Serrallonga. Sempre en direcció nord-est, passa ran i pel mig del veïnat de Galdares, o la Farga de Galdares, on rep per la dreta la Ribera del Castell. Al cap d'un darrer tram s'aboca en el Tec just en el punt on es troben els termes comunals de Serrallonga, Sant Llorenç de Cerdans i el Tec.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «85 - La Menera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord.al I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan. «162 - Serrallonga». A: Atles toponímic de Catalunya Nord.al II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «La Menera i Serrallonga». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ La Ribera de la Menera en els ortofotomapes de l'IGN