OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Antonio Morante Gutiérrez

José Antonio Morante Gutiérrez, conegut com a Lico, (Rafal, 6 de juliol de 1944) és un exfutbolista alacantí de les dècades de 1960 i 1970. Va ser un cop internacional amb la selecció espanyola, i també un cop amb la selecció catalana.

## Trajectòria

Centrecampista defensiu format a les categories inferiors de l'Elx CF. La temporada 1962-63 assolí l'ascens a Tercera Divisió amb el CD Il·licità i l'any 1965 arribà al primer equip de l'Elx CF. Les seves bones actuacions el portaren a fitxar el 1968 pel RCD Espanyol de Joan Vilà Reyes, seguint les passes de Marcial Pina, que pagà a l'Elx 11 milions de pessetes. Al club blanc-i-blau, on formà un centre del camp amb Jesús Glaría, va viure un descens a Segona i un ascens a primera divisió, jugant un total de 89 partits de lliga en els quals marcà 3 gols. Fou un cop seleccionat amb Catalunya el 1971. Al cap de tres temporades fou fitxat pel València CF, club que pagà 5 milions de pessetes a més del jugador Poli.
Al club del Túria formà parella amb Josep Claramunt, on començà amb gran força, arribant a ser internacional amb la selecció espanyola l'any 1972 davant Hongria. El seu rendiment començà a baixar fins que el 1975, ja amortitzat, marxà a l'Albacete Balompié, on es retirà del futbol professional, acabant al futbol modest valencià. Més tard passà a formar part del cos tècnic de l'Elx CF, arribant a ser entrenador del primer equip en diverses ocasions.

## Referències

* ↑ «Lico fichó ayer por el Real Club Deportivo Español». Mundo Deportivo, 27-07-1968. [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ «José Antonio Morante Gutiérrez». Elx CF. Arxivat de l'original el 2013-06-22. [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Futbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
* ↑ «José Antonio LICO». hallofameperico, 16-04-2009. [Consulta: 20 març 2013].
* 1 2 «José Antonio Morante Gutiérrez, LICO». franjiverdes, 05-03-2009. [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Ficha de Jose Antonio 'Lico'». ciberche.net. Arxivat de l'original el 2016-08-22. [Consulta: 20 març 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Perfil a BDFutbol (entrenador)
# Nevus

Nevus (del llatí: nævus, marca de naixement) o popularment cirera és una malformació de la pell benigna, circumscrita i estable, consistent en un excés local d'algun dels components de la pell i, ocasionalment, de les mucoses. És susceptible de sofrir degeneracions canceroses.
Usant el mot nevus d'una manera més laxa, la majoria dels metges i dermatòlegs es refereixen a una variant del nevus anomenada "nevus melanocític", la qual està composta de melanòcits. Histològicament els nevus melanocítics es diferencien dels lentígens (també un tipus de taques benignes pigmentades) per la presència de nius de melanòcits que els lentígens no tenen.

## Classificació

La classificació està basada en l'origen de la línia cel·lular.

### Nevus melanocítics

Deriven dels melanòcits.
* Nevus congènit. Quan és present d'ençà del naixement o prop del naixement.
* Nevus melanocític adquirit. Implica un nevus melanocític adquirit més tard en la vida. La majoria dels nevus melanocític són d'aquest tipus.
* Nevus displàstic amb característiques anormals difícils de distingir d'un melanoma. Poden ser un marcador de risc de desenvolupar melanomes.

### Nevus epidèrmics

Deriven de queratinòcits.
* Nevus epidèrmic: congènit, color de carn, aixecat o berrugós, sovint lesió linear, normalment en la meitat superior del cos.
* Nevus sebaci de Jadasshon: variant del nevus epidèrmic en el cuit cabellut presentant-se com una zona carnosa o groguenca sense pèl.

### Nevus del teixit connectiu

Deriven de cèl·lules del teixit connectiu com els adipòcits i fibroblasts.
* Nevus del teixit connectiu: carnós, nòduls profunds. Rar.

### Nevus vasculars

Deriven d'estructures dels vasos sanguinis.
* Hemangioma (marca maduixa).
* Nevus flami (taca de color vi).
* Angioma aràcnid (nevus araneus).

### Nevus poroqueratòsic del ducte eccrí

Trastorn de la queratinització de la pell. Es presenta com a pàpules o plaques que, típicament, afecten zona distal d'extremitats. Les lesions són lineals i segueixen les línies de Blaschko.

### Nevus en la cultura popular

L'aparició del nevus s'ha atribuït vulgarment a un «desig» no satisfet de cirera.

### Altres

* Nevus de Becker

## Diagnòstic dels nevus

El diagnòstic clínic dels nevus melanocitics des d'altres nevus es pot fer a ull nu amb la Guia ABCD, o amb dermatoscòpia. La principal preocupació és distingir entre un nevus benigne, un nevus displàstic i un melanoma. Pot ser necessària una biòpsia de la pell.

## Vegeu també

* Taca de naixença

## Enllaços externs

* Nevus risk factors, symptoms, treatment, and more information Arxivat 2010-10-25 a Wayback Machine.
* Atlas of Pathology Section of a melanocytic nevus
* eMedicine: Mole or Melanoma? Tell-Tale Signs in Benign Nevi and Malignant Melanoma: Slideshow
* Nevus Outreach, Inc.
# Campionat del Món de Trial 2023

La temporada de 2023 del Campionat del Món de trial fou la 49a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 14 proves puntuables, celebrades entre el 16 d'abril i el 3 de setembre. Dues de les proves programades es disputaren als Països Catalans: els dos dies del Gran Premi d'Andorra a Sant Julià de Lòria (17 i 18 de juny).

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Bou | Montesa | 271 |
| 2 | Jaime Busto | Gas Gas | 236 |
| 3 | Gabriel Marcelli | Montesa | 191 |
| 4 | Matteo Grattarola | Vertigo/Beta | 169 |
| 5 | Adam Raga | TRRS | 155 |
| 6 | Aniol Gelabert | Beta | 137 |
| 7 | Jorge Casales | Scorpa | 115 |
| 8 | Benoit Bincaz | Sherco | 87 |
| 9 | Miquel Gelabert | Vertigo | 79 |
| 10 | Jeroni Fajardo | Sherco | 75 |

## Referències

* «Championship 2023» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 30 octubre 2023].
* «Championship overview. Ranking riders 2023» (en anglès). fim-moto.com. FIM, 2023. [Consulta: 30 octubre 2023].
# José María Cuevas

José María Cuevas Salvador (Madrid, 1935 - Madrid, 2008) fou un empresari espanyol que va ostentar la presidència de la Confederació Espanyola d'Organitzacions Empresarials, (CEOE), durant 23 anys, des de 1984 fins a 2007. Va ser una referència en el món soci laboral espanyol de l'última dècada del segle xx.

## Biografia

Nasqué a Madrid el 29 de juny de 1935. Fill de comerciants que per problemes polítics van haver d'abandonar en 1933 el seu poble en la localitat palentina de Barruelo de Santullán. És llicenciat Dret per la Universitat Complutense de Madrid i és diplomat en Alta Direcció d'Empreses per l'Institut d'Estudis Superiors d'Empresa (IESE) de la Universitat de Navarra. La seva activitat empresarial ha estat vinculada amb el sector del paper. Ha format part del consell d'administració de diverses indústries papereres, com Pultex Ibèrica i Paperera del Mediterrani i va dirigir el Grup Sarrió. Dintre de la seva labor en el sector paperers destaca la seva implicació, en 1976, en el naixement de l'Organització de Fabricants de Pastes de Paper. L'any 1977 va participar en els pactes de la Moncloa en representació de la patronal.
A més d'aquests càrrecs, ha estat president de la constructora Vallehermoso i del Consell Superior de Cambres de Comerç. Va participar en la gestació de la CEOE, juntament amb el qual seria el seu primer president, Carles Ferrer Salat. Va ocupar el lloc de secretari general de la CEOE el 1978 i fou el successor del Salat en 1984. Va ocupar el càrrec de president fins a l'any 2007 on va ser substituït, amb alguna polèmica, per Gerardo Díaz Ferrán, el president de CEIM (l'organització patronal madrilenya) i de la Cambra de Comerç de Madrid, Per a això Cuevas va modificar els estatuts de l'organització mesos abans de la designació de la seva substitució, establint que la successió en la presidència de l'organització l'establís els vicepresidents de la CEOE, i no en una assemblea general com s'havia fet fins aquell moment.
Morí la matinada del 27 d'octubre de 2008 a Madrid (Espanya), a l'edat de 73 anys, a causa d'un edema pulmonar.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 668. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ (castellà) Cuevas coloca a Díaz Ferrán al frente de la CEOE sin un respaldo unánime, ElCorreoDigital.com.
* ↑ Mor l'expresident de la CEOE José María Cuevas, NacióDigital.cat, 27 d'octubre 2008 (consulta: 13-10-09).

## Enllaços externs

* (castellà) Biografia extensa Arxivat 2007-02-22 a Wayback Machine.
* (castellà) ElMundo.es - Entrevista de febrer de 1998
Càrrecs en partits polítics i organitzacions :
| Precedit per: Carles Ferrer Salat | President de la CEOE 1984 - 2007 | Succeït per: Gerardo Díaz Ferrán |
# Mercury Insurance Open 2011

El Torneig de San Diego 2011, oficialment conegut com a Mercury Insurance Open 2011, és un esdeveniment de tennis femení sobre pista dura que pertany als Premier Tournaments de la WTA. La 31a edició del torneig es va celebrar entre el 30 de juliol i el 7 d'agost de 2011 al La Costa Resort and Spa de Carlsbad, prop de San Diego, Califòrnia, Estats Units.
La parella formada per Květa Peschke i Katarina Srebotnik van aconseguir el cinquè títol de la temporada, encadenant també una ratxa de catorze victòries consecutives que les van permetre guanyar tres títols.

## Quadre individual femení

| 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | V. Zvonariova | 6 | 6 | |
| | V. Duixévina | 3 | 0 | | 1 | V. Zvonariova | 6 | 3 | 6 |
| 12 | S. Lisicki | 6 | 6 | | 12 | S. Lisicki | 3 | 6 | 4 |
| | C. Vandeweghe | 4 | 3 | | | | | | | 1 | V. Zvonariova | 5 | 6 | 6 |
| 4 | S. Peng | 4 | 6 | 7 | | | | | | 5 | A. Ivanović | 7 | 4 | 4 |
| 15 | S. Errani | 6 | 2 | 6$^7$ | 4 | S. Peng | 4 | 2 | | | | | | |
| | A. Brianti | 1 | 2 | | 5 | A. Ivanović | 6 | 6 | | | | | | |
| 5 | A. Ivanović | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | 1 | V. Zvonariova | 3 | 4 |
| 8 | D. Hantuchová | 6 | 4 | 6 | | | | | | | | | | | 3 | A. Radwańska | 6 | 6 |
| | J. Zheng | 2 | 6 | 4 | 8 | D. Hantuchová | 6 | 4 | 4 | | | | | |
| | C. McHale | 1 | 0 | | 3 | A. Radwańska | 0 | 6 | 6 | | | | | |
| 3 | A. Radwańska | 6 | 6 | | | | | | | 3 | A. Radwańska | 4 | 6 | 6 |
| WC | S. Stephens | 5 | | | | | | | | 2 | A. Petkovic | 6 | 0 | 4 |
| | T. Paszek | 3 | r | | WC | S. Stephens | 2 | 1 | | | | | | |
| | V. Razzano | 2 | 0 | r | 2 | A. Petkovic | 6 | 6 | |
| 2 | A. Petkovic | 6 | 3 | | | | | | |

## Quadre doble femení

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Květa Peschke Katarina Srebotnik | 6 | 6 | |
| Alt | Kimiko Date Krumm Zhang Shuai | 4 | 2 | | 1 | Květa Peschke Katarina Srebotnik | 3 | 6 | [10] |
| | Sara Errani Roberta Vinci | 7 | 6 | | | Sara Errani Roberta Vinci | 6 | 4 | [7] |
| | Anastassia Rodiónova Olga Savchuk | 5 | 4 | | | | | | | 1 | Květa Peschke Katarina Srebotnik | 6 | 6 |
| | Vera Duixévina Lucie Hradecká | 6 | 6 | | | | | | | | Raquel Kops-Jones Abigail Spears | 0 | 2 |
| | Elena Bovina Zheng Jie | 3 | 3 | | | Vera Duixévina Lucie Hradecká | 6⁵ | 4 | |
| | Raquel Kops-Jones Abigail Spears | 7 | 2 | [12] | | Raquel Kops-Jones Abigail Spears | 7 | 6 | |
| 2 | Gisela Dulko Flavia Pennetta | 5 | 6 | [10] | | | | | |
San Diego / Carlsbad :
1971
1979
1980
1981
1982
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2010
2011
2012
2013
2022
2023
2024 :
Sony Ericsson WTA Tour 2011
< 2010
2012 > :
WTA Tour Championships, Istanbul  · WTA Tournament of Champions, Bali :
# Ismael González de la Serna

Ismael González de la Serna o Ismael del la Serna (Guadix, Granada, 6 de juny de 1898—París, 30 de novembre de 1968) va ser un pintor espanyol de la primera meitat del segle xx. Cosí de l'escriptor Ramón Gómez de la Serna, artista cubista, surrealista i abstracte.

## Biografia

Nascut en Guadix però criat a Granada, ciutat en la qual va transcórrer la seva infància i adolescència, i en el període escolar de la qual faria amistat amb Federico García Lorca i Manuel Ángeles Ortiz, i ja adult, amb Juan Cristóbal, Falla i Andrés Segòvia. Va ser un dels molts pintors de la generació paral·lela al Vint-i-set literari que es van instal·lar a París. En la Escola d'Arts i Oficis de Granada, on coincideix amb Eugenio Gómez Mir, inicia la seva vocació que completarà després a l'Escola de Belles arts de Sant Fernando, a Madrid.
En el Prat practica com a copista d'El Greco, Tiziano, El Bosco i Francisco de Zurbarán. Seran les natures mortes d'aquest últim i la seva visita el 1917 a l'exposició “Grans pintors impressionistes francesos” en el Museu d'Art Modern de la capital d'Espanya, els qui defineixin després part de la seva obra. Torna a Granada fins que el 1921 marxa a París, on s'instal·la de forma irregular, amb eventuals retorns al seu país. A París veu reconeguda la seva obra per Picasso, l'editor Tériade, i el poeta, marxant i animador de la revista Cahiers d'Art, Christian Zervos. A Espanya es va presentar el 1932, convidat per la Societat d'Artistes Ibèrics; aquest any és fitxat per Manuel Bartolomé Cossío per participar en el "Museu circulant" o "Museu del poble" de les Missions Pedagògiques, al costat de Blesa, Fernández Maces o Eduardo Vicente, coordinats per Ramón Gaya en la tasca de copistes d'obres singulars.
El 28 de setembre de 1933 es casa a Cannes amb Susana, la que anés primera esposa de Zervos, amb la qual viatja a Espanya des de Bilbao a Madrid i d'aquí a Granada el 1933. En 1937 participa en el Pavelló Espanyol de l'Exposició Internacional de París. Va fer la seva última gran exposició 1952. Va morir a París als setanta anys.
Queda notícia de dues mostres antològiques després de la seva mort, una el 1968 en el Museu d'Art Modern de la Vila de París, i una altra a Espanya el 1976, organitzada pel banc de Granada, ciutat en la qual té dedicada un carrer.

## Obres

El Museu d'Art Reina Sofia conserva diverses obres de diferents etapes de González de la Serna, entre elles diverses natures mortes cubistes, olis abstractes i pintura surrealista. També podem trobar obres seves dintre de la col·lecció del Museu Abelló, a Mollet del Vallès.
# Ismirika

Els Ismirika (Išmirika) eren governadors de grups de ciutats a l'Imperi Hitita. Depenien del Be.l.Madgalti (governador provincial) i juraven fidelitat al rei. L'«home d'Ismirika» és esmentat en el temps d'Arnuwandas I com a governadors de grups de ciutats al territori de Kizzuwatna.
# JP

JP (o J.P., inicials de Juvanteny i Payà) fou una marca catalana de motocicletes de trial, fabricades entre 1987 i 1991 a Cabrera de Mar, i a Sant Quirze de Besora des d'aleshores fins al 1993.
L'empresa fou fundada pels pilots de trial Albert Juvanteny (de Sant Boi de Lluçanès) i Quico Payà (de Mataró), antics companys durant anys a l'equip oficial d'OSSA. Les JP anaven equipades amb motor italià Villa i la resta es fabricava de forma artesanal, partint d'un xassís d'OSSA MAR.

## Referències

* 1 2 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 311. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ Orengo, Joan Carles; Herreros, Francisco. «JP». A: Soler, Cristina (coord.). La moto catalana. 1905-2010, Història d'una indústria capdavantera (Guia de l'exposició del Museu de la Moto de Barcelona). Bassella: Fundació Museu de la Moto Mario Soler, agost 2011, p. 56. D.L. B 29846-2011.
* ↑ Orengo, Joan Carles. «Spanish Trial Bikes. JP 325 TR, 1987-1989» (en castellà). todotrial.com, 01-09-2000. Arxivat de l'original el 10 de juny 2010. [Consulta: 7 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Reportatge sobre les JP i Francesc Payà al web Retrotrials de març del 2014 (anglès)
Viccionari
# Cowlitz (tribu)

Els cowlitz són un poble amerindi salish de la Costa del Nord-oest del Pacífic. Avui formen part de dues tribus reconegudes federalment: tribu índia Cowlitz i la Nació Índia Quinault.
La seva llar tradicional era a l'oest de l'estat de Washington als Estats Units. La tribu cowlitz consisteix en dos grups diferents: alt cowlitz, o Taidnapam, i baix cowlitz i Kwalhiokwa.

## Idioma

Lallengua original dels cowlitz és el cowlitz, que pertany a les llengües salish, una família lingüística entre la costa del Nord-est del Pacífic. Més tard, els alt cowlitz adoptaren el sahaptin de l'est de les Muntanyes Cascade.

## Govern

La tribu índia Cowlitz són una tribu reconeguda federalment el 14 de febrer de 2000, i el seu reconeixement va ser reafirmat en 2002. Actualment són reconeguts oficialment pel Govern federal dels Estats Units, i estan en el procés d'establiment de les terres tribals reconegudes a nivell federal (com en una reserva), prop de Longview (Washington). Les oficines tribals estan a Longview (Washington).
El sistema polític cowlitz evolucionà:
   "D'un fort sistema de caps, a un sistema presidencial d'elecció en el segle XX0, i un sistema constitucional de consell tribal electiu a partir de 1950. Cap How-How (Circa 1815), cap Kiscox (Circa 1850), cap Umtux (Circa 1850), cap Scanewa (Circa 1855), cap Richard Scanewa (Circa 1860) i cap Antoine Stockum [Atwin Stokum] (1878) dirigiren els cowlitz en el segle xix. Els principals dirigents del segle XX foren el cap Baptiste Kiona (1912), president Dan Plamondon (1921), president John Ike Kinswa (1922), cap John B. Sareault (Circa 1925), cap Jas. E. Sareault (Circa 1930), cap Manual L. Forrest (1950), cap Joseph Cloquet (1959), cap Clifford Wilson (1961) i cap Roy Wilson (1974)."

## Cultura

Els cowlitz produït cistells en espiral amb elaborats dissenys geomètrics. Aquests van ser fets de Xerophyllum tenax, arrel de cedre, arrel de cua de cavall i escorça de cedre i es van utilitzar per recollir baies i fruites. Aquestes cistelles eren sovint reparades i mantingudes a través de moltes generacions.

## Història

La tribu cowlitz vivia històricament entre els rius Cowlitz i Lewis, a més de tenir una forta presència a Fort Vancouver. El primer europeu conegut per haver contactat amb els cowlitz era Simon Plamondon de Quebec, qui es casà amb Thas-e-muth, filla del cap Scanewea.

## Notables Cowlitz

* Debora Iyall

## Referències

* ↑ Taula del cens dels EUA, 2000
* ↑ "Cowlitz." Ethnologue. Retrieved 29 Sept 2013.
* ↑ "People of the Quinault." Quinault Indian Nation. Retrieved 24 Sept 2013.
* ↑ Wilson, Roy I. Rochon «The Long View: History of the Cowlitz Indian Tribe». The Chronicle [Centralia, WA], 06-07-2012 [Consulta: 15 agost 2013].
* ↑ «Cowlitz Tribe». Center for World Indigenous Studies, Data incorrecta. [Consulta: 15 agost 2013].

## Bibliografia

* Fitzpatrick, Darleen Ann. We Are Cowlitz: A Native American Ethnicity. Lanham, MD: University Press of America, 2004. ISBN 0-7618-2609-2.
* Ray, Verne F. Handbook of Cowlitz Indians. Seattle: Northwest Copy Company, 1966.

## Enllaços externs

* Cowlitz Indian Tribe
# Els Serrats (Hortoneda)

Els Serrats és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca), al Pallars Jussà. És en territori del poble d'Hortoneda.
Està situat al nord-oest d'Hortoneda, al nord dels Horts de la Font del Cabrer i a ponent de l'Horta d'Hortoneda, a llevant del Prat del Bedoll. Travessa aquesta partida el Camí de l'Horta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rob Friend

Rob Friend (nascut el 23 de gener de 1981, a Rosetown, Saskatchewan) és un exfutbolista canadenc que jugava com a davanter. Va ser internacional amb el Canadà.

## Enllaços externs

* Perfil de jugador del Canadà Arxivat 2010-08-30 a Wayback Machine. (anglès)
* Perfil a la pàgina del Borussia Mönchengladbach Arxivat 2010-05-28 a Wayback Machine. (anglès)
# Cactus d'Or

El Cactus d'Or és un premi que es concedia cada dos anys, des de 1978 fins a 2014, per l'Organització Internacional per a les Suculentes (IOS) i està patrocinat pel Principat de Mònaco que reconeix les contribucions destacades al coneixement de les plantes suculentes.

## Guanyadors

* 1978: Werner Rauh
* 1980: Helia Bravo Hollis
* 1982: Gordon Douglas Rowley
* 1984: Lyman David Benson
* 1986: No es concedeix
* 1988: Larry Charles Leach
* 1990: Walther Haage
* 1992: George Edmund Lindsay
* 1994: Hans-Dieter Ihlenfeldt
* 1996: Susan Carter Holmes
* 1998: Edward Frederick Anderson
* 2000: Dieter Supthut
* 2002: Wilhelm Barthlott
* 2004: Gideon Francois Smith
* 2006: David Richard Hunt
* 2008: Leonard Eric Newton
* 2010: Myron William Kimnach
* 2012: Heidrun Elsbeth Klara Hartmann
* 2014: Urs Eggli

## Referències

* ↑ «Cactus D’Or Award» (en anglès). International Organization for Succulent Plant Study. [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ «Distinction d'un spécialiste de l'étude des plantes succulentes au Jardin Exotique de Monaco» (en francès). Arxivat de l'original el 2015-06-13. [Consulta: 8 juny 2015].
# Juan Ignacio Bernal Díaz

Juan Ignacio Bernal Díaz (Conca, 6 d'abril de 1968) és un exfutbolista castellanomanxec, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Debuta a primera divisió a la campanya 90/91, quan arriba al CD Tenerife provinent del Barcelona Atlètic. Amb els canaris hi disputa cinc partits eixa campanya. Sense continuïtat, marxa al Llevant UE.
La temporada 92/93 recala a la UE Lleida. Eixe any els catalans aconsegueixen l'ascens a primera divisió, i el migcampista aporta dos gols en 26 partits, la meitat com a suplent.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Juan I de Zamora

Juan fou un religiós asturlleonés, que fou bisbe de Zamora entre els anys 916 i c.924, després de sant Atilà.
Gil González Dávila diu que Juan vivia els anys 910 i 916 sense esmentar si aquestes són dates de mandat. Segons les fonts consultades d'Enrique Flórez, Juan apareix en les escriptures del rei Ordoni I de Galícia, conservades a la catedral de Lleó, entre els anys 916 i 917, que són signades per diversos bisbes, entre ells el de Zamora. Segons aquest autor, ocupà el càrrec deu anys, perquè una de les seves darreres aparicions documentals és del 926, on apareix com «Joannes Episcopus Numantiae sedis»; en aquella època Zamora encara s'identificava amb l'antiga Numància.
No obstant això, la cronologia de Juan dona problemes, en tant que, malgrat que Flórez creia que el successor Dulcidio esdevingué bisbe a partir del 926, quan segons José María Monsalvo les primeres aparicions documentals de Dulcidio al bisbat de Zamora són, de fet, de l'any 924, data al voltant de la qual havia estat alliberat pels musulmans, car portava captiu des d'almenys l'any 920.
Flórez també esmenta que, en aquesta època s'havia documentat un bisbe anomenat Diego, que en realitat havia estat bisbe de Coïmbra.

## Referències

* ↑ González Dávila, 1647, p. 393.
* 1 2 Flórez, 1786, p. 346.
* ↑ Sandoval, 1792, p. 94.
* ↑ Flórez, 1786, p. 347.
* ↑ AADD i Monsalvo Antón, 2012, p. 779.

## Bibliografia

* AADD; Monsalvo Antón, José María. «Zamora y Salamanca en la Alta Edad Media según la cronística cristiana (de Sampiro a la Estoria de España)». A: Mundos medievales: espacios, sociedades y poder (en castellà). Santander: Ediciones Universidad de Cantabria, 2012.
* Flórez, Enrique. España Sagrada: teatro geographico-historico de la Iglesia de España (en castellà). Tom XIV. Madrid: Oficina de Pedro Marín, 1786.
* González Dávila, Gil. Teatro eclesiástico de las iglesias metropolitanas y catedrales de los Reynos de las dos Castillas (en castellà). Tom II. Madrid: Imprenta de Pedro de Horna y Villanueva, 1647.
* Sandoval, Prudencio de. Historia de los reyes de Castilla y de Leon (en castellà). Tom II. Madrid: Oficina de Pedro Marín, 1792.