OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Charax gracilis

Charax gracilis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat.. i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003. Genera Incertae sedis in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Comuna de Besançon

La Comuna de Besançon (en francès Commune de Besançon) va ser un moviment revolucionari concebut i desenvolupat el 1871, amb l'objectiu de proclamar un poder autònom local basat en les experiències de Lió i París. S'origina pels canvis sociològics de la ciutat i la creació de sindicats, inclosa una secció de la Primera Internacional en relació amb la futura Federació del Jura. La Guerra francoprussiana, la caiguda del Segon Imperi i l'adveniment de la Tercera República, precipiten els esdeveniments. Tot i que molts notables testimonien un context d'insurrecció i l'arribada de reforços armats des de Suïssa, la correspondència que van deixar James Guillaume i Mikhaïl Bakunin informa d'un enfrontament previst entre finals de maig i principis de juny de 1871. Tanmateix amb l'inici de la Semaine sanglante el 21 de maig i la continuïtat d'una campanya interna fins al 7 de juny, qualsevol intent va quedar seriosament compromès. Malgrat l'esperança de reiniciar-se, les setmanes i mesos posteriors, la idea d'una insurrecció s'abandona definitivament reforçada per l'extinció dels grups i activitats anomenats anarquistes a partir de 1875.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Michel Cordillot, La naissance du mouvement ouvrier à Besançon - la Première internationale 1869-1872, Besançon, Cahier d'Études comtoises, 1990, 83 pages (ISBN 2251604197).
* ↑ Bernard H. Moss, Aux origines du mouvement ouvrier français : le socialisme des ouvriers de métier, 1830-1914, Presses Universitaires de Franche-Comté, 1985, 236 pàgines.
* ↑ Oscar Testut, Association internationale des travailleurs, Vingtrinier, 1870, 327 pàgines.
* ↑ Alcan-Lévy, Les Mystères de l'Internationale, etc, British Library, 1871, 120 pages.
* ↑ Société des études pratiques d'économie sociale, Unions de la paix sociale, Société international de science sociale, Études sociales - volume 10, 1885, 580 pàgines.
* ↑ Séverin Robert al lloc web del le Maitron.
* ↑ Jean Desfrane, Histoire d'une ville, Besançon : le temps retrouvé, Cêtre, 1990, 187 pàgines.
* ↑ Alexandre Estignard, La République et la guerre à Besançon. Par un patriote comtois, Imprimerie et Lithographie de J. Jacquin, 1872.
* ↑ Arthur Lehning, Michel Bakounine. Théorie et pratique du fédéralisme anti-étatique en 1870-1871
* ↑ Fernand Rude, De la guerre à la Commune, Éditions Anthropos, 1972, 611 pàgines.
* ↑ Comité historique du centre-est, Centre national de la recherche scientifique, Université de Clermont-Ferrand I, Université des sciences sociales de Grenoble, Université de Lyon II, Université Jean Moulin, Université de Saint-Étienne, Centre universitaire de Savoie, Cahiers d'histoire - volumes 24 à 25, 1979.
* ↑ Arthur Lehning, Œuvres complètes de Bakounine: Michel Bakounine sur la guerre france-allemande et la révolution sociale en France 1870-1871, Éditions Champ Libre, 1979.
# Comuna de Bakú

La Comuna de Bakú va ser un govern que crearen els comunistes de l'Azerbaidjan, rebel·lats el 15 de novembre de 1917, establert formalment a Bakú el 8 de maig de 1918. Aquest govern s'estenia a quasi tot l'Azerbaidjan menys tres districtes que estaven en poder del Musavat i on aquests havien proclamada la República de l'Azerbaidjan.
El 12 d'abril de 1918 el partit Musavat va intentar establir-se a Bakú, però s'hi van oposar els comunistes i esquerrans revoltats a la ciutat i altres llocs, que els van foragitar, i el 8 de maig es va constituir el govern.
El juliol del 1918 el govern de la Comuna es va dividir. Alguns volien obtenir el suport dels britànics que s'havien establert a Pèrsia per rebutjar els turcs que aleshores envaïen Transcaucàsia. Els menxevics i els armenis (membres del Dashnak) afavorien la intervenció. Els bolxevics dimitiren el 31 de juliol de 1918, i amb això es va acabar el govern de la Comuna de Bakú, que va donar pas a un nou govern conegut com la Dictadura de la Càspia Central.

## Referències

* ↑ Golikov, Maria (ed.); Anders, Georgij N. (ed.). Lexikon der Grossen Sozialistischen Oktoberrevolution (en alemany). Leipzig: Bibliographisches Institut, 1987. ISBN 3-323-00083-8.
* ↑ Ciboulet, Thomas. «Les Soviets au Caucase : la Commune de Bakou» (en francès). Les Yeux du Monde, 01-11-2017. [Consulta: 18 setembre 2022].
# Convenció Republicana dels Pobles d'Espanya

La Convenció Republicana dels Pobles d'Espanya (castellà: Convención Republicana de los Pueblos de España) va ser un partit polític d'Espanya fundat entre el 22 i 23 de maig de 1977. La formació, d'ideologia esquerrana, es va oposar a la transició democràtica de la dictadura del General Franco a la Monarquia Parlamentària, proposant el rupturisme amb el règim anterior i propugnant la implantació d'una república socialista. Va promoure l'abstenció a les eleccions generals espanyoles de 1977 i el no en el Referèndum Constitucional de 1978.

## Vegeu també

* Partit Comunista d'Espanya (marxista-leninista)
# Convenció Panafricana Sankarista

La Convenció Panafricana Sankarista (Francès: Convention Panafricaine Sankariste) és un partit polític de Burkina Faso (antic Alt Volta). La CPS es va formar el 2000, a través de la fusió del Bloc Socialista Burkinès, el Partit de la Socialdemocràcia Unida i una fracció del Front de Forces Socials.
El partit és liderat per Ernest Nongma Ouédraogo, antic Ministre de Seguretat al govern de Thomas Sankara. A les eleccions legislatives del 5 de maig del 2002, el partit va guanyar el 2,6% del vot popular i 3 dels 111 escons.
# Comercial Futebol Clube (Ribeirão Preto)

El Comercial Futebol Clube, conegut com a Comercial de Ribeirão Preto és un club de futbol brasiler, de la ciutat de Ribeirão Preto, a l'estat de São Paulo. Els seus colors són negre i blanc.

## Història

El Lleó fou fundat en 1911 pels comerciants de la ciutat amb el nóm de Commercial Football Club. En els anys següents, el club va començar a triomfar en el futbol, guanyant títols i sent un dels clubs més forts de l'interior de São Paulo, tant que a l'inici dels anys vint el àlie de Leão do Norte (Lleó del Nord) en excursió al nord-est brasiler. El 1936, a causa dels efectes de la gran depressió, el club va desactivar les seves activitats esportives, fusionant-se amb el Sociedade Recreativa de Ribeirão Preto. En els anys 50, degut a mobilizació dels antics torcedors del Commercial, el lleó va reactivar el futbol i les seves activitats esportives, canviant el seu nom a Comercial Futebol Clube i fusionant-se amb el Paineiras Futebol Clube, per as disputes de campionats professionals de la FPF. En la dècada següent, el club viu un dels millors moments de la seva història, guanyant títols i muntant bons esquadres, i guanyant dels millors equips del Brasil, com el Santos de Pelé i el Palmeiras de Ademir da Guia. En els anys 70, el Comercial participa del Campionat brasiler per dues vegades, ficant em 14è en una des oportunitats. a la segona meitat dels anys 80 i 90, pateix una crisi financera, a on disputa la segona divisió del futbol de São Paulo. En 2011, el club torna a elit del futbol paulista en l'any de seu centenari, més l'any següent, descendeix a la segona divisió, després de fer la pitjor campanya del campionat. Actualment disputa la Série A3 del campionat paulista, la tercera categoria del futbol de São Paulo.
El seu gran i principal rival és el Botafogo Futebol Clube, on el clàssic s'anomena Come-Fogo, realitzat des de 1954 i el mascot és el Lleó. El club té una secció de bàsquet i es va associar amb el club de futbol sala de la ciutat Ribeirão Futsal, on va tenir èxit.

## Estadi

El Comercial mana seus jocs a l'Estadi Palma Travassos, fundat en 1964, amb a capacitat per a 18.500 persones. Anticament, el club jugava a l'Estadi de la Rua Tibiriçá, inaugurat en 1922 i desactivat en 1964, on avui és la seu del club social Sociedade Recreativa de Esportes.

## Palmarés

* 2 Campionat paulista Sèrie A-2: 1958
* 1 Campionat paulista del Interior: 1966

## Jugadors destacats

* Carlos Cézar
* Emerson Leão
* Mauricinho
* Piter
* Alex Muralha

## Referències

* ↑ Comunicação, Drive. «Federação Paulista de Futebol» (en portuguès brasiler). [Consulta: 11 agost 2020].
* ↑ «Comercial se prepara para retorno da Série A3» (en portuguès brasiler), 06-08-2020. [Consulta: 11 agost 2020].
* ↑ EPTV. «Time de futsal de Ribeirão Preto firma parceria com o Comercial». [Consulta: 11 agost 2020].
* ↑ «Louco Por Estádios - Estádio Francisco de Palma Travassos». [Consulta: 11 agost 2020].
* ↑ «tantigos.htm». [Consulta: 11 agost 2020].

## Enllaços externs

* Comercial al ceroacero.es (castellà)
* Web antic del club (portuguès)
# Cigne trompeter

El cigne trompeter o cigne trompeta (Cygnus buccinator) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae), el més gros membre de l'ordre dels Anseriformes.

## Descripció

D'adult fa uns 140-160 cm de llargada i pesa aproximadament 10-11 kg. Té el plomatge blanc, el coll llarg i el bec normalment negre. Les potes poden ser de diferents colors.

## Hàbitat i distribució

El seu hàbitat són els grans estanys poc profunds i els rius amples i lents al nord-oest i centre d'Amèrica del Nord.

## Referències

* ↑ «Cigne trompeter». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
* ↑ Frank S. Todd. Dir: Joseph Forshaw. Encyclopedia of Birds (Encyclopedia of Animals) (1991) ed. London: Merehurst Press. ISBN 1-85391-186-0
* ↑ Allaboutbirds.org (anglès)
* ↑ Ravenidiot.com Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Trumpeter Swan Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine. pel Canadian Wildlife Service & Canadian Wildlife Federation (anglès)
# Comtat de Saintes

El comtat de Saintes fou una jurisdicció feudal d'Aquitània. Ja s'esmenta un Pal·ladi comte de Saintes vers el 585.
En temps de Carlemany estava probablement unit al comtat de Bordeus i hauria estat governat per Seguí I i Seguí II. Només el segon apareix amb aquest títol a la crònica d'Ademar de Chabannes ("Siguinus comes Burdagalensis et Sanctonicensis"). Seguí fou capturat i fet presoner pels normands que van cremar Saintes i després van matar el comte, i ho data a l'any següent en què Bernat II de Poitou i Arveu (Hervé) fill de Rainald o Renald d'Herbauges van morir, i com que això fou el 844, Seguí hauria mort el 845. Posteriorment apareix com a comte Guillem de Septimània per un període breu (vers 845 a 847) doncs fou fet presoner pels normands, i quan fou alliberat se'n va anar a Septimània on va dirigir una revolució que va exercir el poder per poc temps (848-850). Llavors s'hauria combatut en aquestos territoris contra els normands i un comte de nom Landri es va apoderar de la regió segurament amb el suport del seu cosí Emenó comte de Périgord. El 14 de juny del 866 landri va morir en una batalla contra el seu cosí Emenó (ara també comte d'Angulema) amb el que es disputava el castell de Bouteville; Emenó va morir tanmateix als pocs dies, a causa de les ferides. El càrrec de comte ja no fou cobert. La seva jurisdicció fou agregada al comtat d'Angulema excepte per un breu període(877 a 892) quan fou donat a Gausbert (germà de Rainulf II de Poitiers) a la mort del qual va retornar a Angulema.

## Llista de comtes

* Seguí I ?-819
* Seguí II 819-845
* Guillem de Septimània 845-847
* Ocupació normanda 847- vers 850
* Landri vers 850-866
* Vulgrí I d'Angulema 866-877
* Gausbert 877-892

## Referències

* Alain Michaud (directeur), Histoire de Saintes
# Comtat de Rougé

El comtat de Rougé fou una jurisdicció feudal de l'antic règim iniciada a Rougé a Bretanya. Fou una senyoria però al segle xviii hi havia els marquesos, els comtes i els vescomtes de Rougé. La família Rougé és una de les principals famílies nobles de França.
La línia de comtes s'inicia amb Gabriel Francesc mort el 1786, i el va seguir Francesc Pere Oliver (+1816). Després en el títol van seguir Adrià Gabriel (1816-1838), Lluís (1838-1880), Pere (1880-1912), Lluís Pere (1912-1953) i Joan Lluís (1953-). L'hereu és el fill del darrer, Guillem, nascut el 1980. Alguns membres d'altres branques de la família van adoptar també aquest títol.

## Referències

Genealogia
# Confraria de pescadors

Una confraria de pescadors, també coneguda com a pòsit de pescadors o pòsit marítim, és una entitat de dret públic que agrupa les persones dedicades a la pesca marítima d'un determinat àmbit territorial i representa el sector pesquer davant l'administració. Les confraries de pescadors són corporacions sense ànim de lucre i en nom i a benefici dels seus confrares, comercialitzen les captures de peix mitjançant subhastes públiques a la baixa.

## Referències

* ↑ «confraria de pescadors | enciclopèdia.cat». [Consulta: 18 octubre 2021].
* ↑ «Organismes. Generalitat de Catalunya». [Consulta: 18 octubre 2021].

## Vegeu també

* Confraria de Pescadors Sant Pere de Calafell
# Cisuralià

| Període | Època | Estatge | Edat (Ma) |
| Triassic | Inferior | Indià | més recent |
| Permià | Lopingià | Changxingià | 254,14 ± 0,07 |
| Permià | Lopingià | Wuchiapingià | 259,1 ± 0,5 |
| Permià | Guadalupià | Capitanià | 265,1 ± 0,4 |
| Permià | Guadalupià | Wordià | 268,8 ± 0,5 |
| Permià | Guadalupià | Roadià | 272,95 ± 0,11 |
| Permià | Cisuralià | Kungurià | 283,5 ± 0,6 |
| Permià | Cisuralià | Artinskià | 290,1 ± 0,26 |
| Permià | Cisuralià | Sakmarià | 293,52 ± 0,17 |
| Permià | Cisuralià | Asselià | 298,9 ± 0,15 |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Gjelià | més antic |
| Subdivisió del sistema permià segons la IUGS. ||||
El Cisuralià, també conegut com a Permià inferior, és una època del Permià que començà fa 299 ± 0,8 Ma i s'acabà fa 270,6 ± 0,8 Ma. El nom deriva de cis ('ençà') i «Urals». Es refereix al fet que els estrats utilitzats per definir el període es troben a la regió que els científics russos anomenen els Cis-Urals.

## Fauna

* Arthropleura
* Diadectes
* Pantylus
* Platyhystrix
* Seymouria
* Sphenacodon

## Referències

* ↑ «Vocabulari de l'escala dels temps geològics». Institut Geològic de Catalunya. [Consulta: 23 novembre 2013].
# Consell departamental de l'Ardecha

El Consell departamental de l'Ardecha és l'assemblea deliberant del departament francès de l'Ardecha, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. La seu es troba a Privas.

## Composició

El març de 2015 el Consell departamental era constituït per 34 elegits pels 17 cantons de l'Ardecha.
| Partit | Sigles | Electes |
| Majoria (24 escons) |||
| Partit Socialista | PS | 13 |
| Divers Gauche | DVG | 9 |
| Partit Comunista | PCF | 1 |
| Partit Radical d'Esquerra | PRG | 1 |
| Oposició (10 escons) |||
| Els Republicans | LR | 4 |
| Divers Droite | DVD | 4 |
| Unió dels demòcrates i independents | UDI | 2 |

## Presidents

| 1982-1998 | Henri Torre | UDF |
| 1998-2006 | Michel Teston | PS |
| 2006-2012 | Pascal Terrasse | PS |
| 2012-2017 | Hervé Saulignac | PS |
| 2017- | Laurent Ughetto | PS |

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell departamental de l'Ardecha
# Consell departamental de l'Ain

El Consell departamental de l'Ain (en francés, conseil départemental de l'Ain) és l'assemblea deliberant del departament francès de l'Ain, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. La seu es troba a Bourg-en-Bresse.

## Composició

El març de 2015 el Consell departamental de l'Ain era constituït per 46 elegits pels 23 cantons de l'Ain.
| Partit | Sigla | Electes |
| Majoria (42 escons) |||
| Els Républicans | LR | 24 |
| Divers droite | DVD | 11 |
| Unió dels demòcrates i independents | UDI | 7 |
| Oposició (4 escons) |||
| Partit Socialista | PS | 2 |
| Divers gauche | DVG | 2 |

## Presidents

| 2015-2017 | Damien Abad | LR |
| 2017- | Jean Deguerry | DVD-LR |

## Referències

* ↑ «Ain : Jean Deguerry remplace Damien Abad à la présidence du Département», France 3, 10.07.2017.

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell departamental de l'Ain
# Consell departamental de l'Aisne

El Consell departamental de l'Aisne (en francès, conseil départemental de l'Aisne) és l'assemblea deliberant del departament francès de l'Aisne a la regió dels Alts de França. La seva seu es troba a Laon.

## Composició

El març de 2015 el Consell departamental era constituït per 42 elegits pels 21 cantons de l'Aisne.
| Partit | Sigles | Electes |
| Majoria (18 escons) |||
| Els Republicans | LR | 10 |
| Unió dels demòcrates i independents | UDI | 5 |
| Divers Droite | DVD | 3 |
| Oposició (16 escons) |||
| Partit Socialista | PS | 7 |
| Partit Comunista Francès | PCF | 5 |
| Divers gauche | DVG | 2 |
| Europa Ecologia-Els Verds | EELV | 1 |
| Partit Radical d'Esquerra | PRG | 1 |
| Oposició (8 escons) |||
| Front Nacional | FN | 8 |
| President del Consell departamental |||
| Nicolas Fricoteaux (UDI) |||

## Enllaços externs

* Consell departamental de l'Aisne (francès)
# Claude Reignier Conder

Claude Reignier Conder (29 de desembre de 1848, Cheltenham – 16 de febrer de 1910, Cheltenham) va ser un soldat, explorador, i antiquari anglés. Va ser un rebesnet de Louis-François Roubiliac.

## Publicacions

* 1878: Tent Work in Palestine ISBN 1-4179-2238-9
* 1879: Judas Maccabæus, and the Jewish War of Independence
* 1880: Memoires: The Survey of Western and Eastern Palestine ISBN 1-85207-835-9
* 1883: Heth and Moab, Explorations in Syria in 1881 and 1882
* 1886: Syrian Stone-lore, Or, The Monumental History of Palestine
* 1887: Altaic Hieroglyphs and Hittite Inscriptions ISBN 1-4326-0939-4
* 1889: Palestine
* 1889: The Survey of Eastern Palestine, Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, Archaeology, Etc.
* 1893: The Tell Amarna Tablets
* 1896: The Bible and the East
* 1897: The Latin Kingdom of Jerusalem
* 1898: The Hittites and their Language
* 1900: The Hebrew Tragedy
* 1902: The First Bible
* 1909: The City of Jerusalem

## Referències

* ↑ William Thomas Whitley. Artists and their friends in England, 1700–1799, Volume 1. The Medici society, 1928, p. 93.
* ↑ John Charles Pollock. Kitchener: the road to Omdurman. Constable, 1998, p. 23. ISBN 0-09-479140-6.
# Constantí II Spanu de Gallura

Constantí II Spanu de Gallura, fou el gendre de Torxitori I de Zori. Vers el 1116 fou jutge de Gallura potser després de deposar a Itocor de Gunale, possible usurpador. Va morir en data desconeguda probablement vers el 1130. Fou el pare de Comit Spanu jutge de Gallura.

## Referències

* ↑ «Jueces de Gallura». Arxivat de l'original el 2021-06-05. [Consulta: 5 juny 2021].
# Constantí II de Constantinoble

Constantí II (en llatí: Constantinus II, en grec antic: Κωνσταντῖνος Β') va ser patriarca de Constantinoble de l'any 754 al 766.
Va succeir al patriarca Anastasi. Va ser elegit a proposta de l'emperador iconoclasta Constantí V Coprònim (741-775). Durant els primers anys de mandat es va manifestar contra les imatges, però l'emperador el va deposar i exiliar quan va descobrir el complot de Constantí Podopaguros, comte dels excubitors i contrari a la iconoclàstia, al juny de l'any 766, on es va implicar al patriarca. Al cap de dos anys, el va enviar a l'Hipòdrom i el va fer decapitar, a la tardor del 768. El va succeir Nicetes I.

## Referències

* ↑ Cobham, Claude Delaval. The Patriarchs of Constantinople. [S.l.]: Nabu Press, 2010, p. 82. ISBN 9781177046664.
# Collell (Bóixols)

Collell és un indret i partida, formada per camps de coureu i zones boscoses, del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situat al vessant nord-est de la Serra de Carrànima, a ponent del poble de Bóixols i al sud de Cal Mateu i de lo Campanar. Pren el seu nom el riu de Collell, que discorre a llevant de la partida.

## Enllaços externs

* Collell en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Viccionari
# Corró de pintar

Un corró és un estri que s'utilitza per pintar parets i altres superfícies planes. Consisteix en un cilindre de material absorbent que gira sobre un eix i que diposita la pintura sobre una determinada superfície.
És una eina més eficaç que la brotxa i el pinzell per pintar grans superfícies. En primer lloc, s'impregna del material lliscant en una cubeta que contingui una làmina de pintura. Després, es retira el líquid sobrant, que passa per una reixeta. Finalment, llisca per la paret de manera homogènia. Després de passar el corró, la paret ha de quedar amb un color uniforme i no ha de presentar buits o bombolles.
Hi ha diferents tipus de corrons segons la superfície a pintar o el resultat desitjat, com per exemple:
* d'escuma, aconsellats per aplicar vernissos o cobriments brillants.
* de pèl llarg, apropiats per a pintures viníliques o parets amb decoració en relleu com el gotejat.
* de pèl curt recomanats per a parets llises.
* de moher, idonis per a l'aplicació d'una laca.
* amb relleu per obtenir efecte d'estructura no llisa.
Per fer un bon ús del corró, es recomana no pressionar en excés sobre la paret per no crear trencaaigües, donar primer una mà vertical i, després, una altra d'horitzontal per no deixar empremtes sobre la superfície, utilitzar un allargador del mànec per assolir grans alçades. Segons el tipus de pintura, es neteja amb aigua o dissolvent químic.

## Referències

* ↑ «Corró de pintar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Corró». Gran diccionari de la llengua catalana. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 13 març 2014].
* ↑ Pedrola, Antoni. Materials, procediments i tècniques pictòriques. Barcelona: Edicions Universitat Barcelona, 1982, p. 161. ISBN 9788475280271.

## Enllaços externs

* «Com pintar les parets amb un pinzell i corró». Arxivat de l'original el 2013-11-08. [Consulta: 26 setembre 2019].
# Cristòfor I antipapa

Cristòfor I fou un antipapa des d'octubre del 903 fins a gener del 904 (any en què va morir, probablement). Alguns sostenen que fou un Papa legítim i que, malgrat no haver esdevingut Papa de la manera habitual, va ser reconegut com a tal amb posterioritat. De fet, figura en la majoria de llistats moderns de papes fins a finals del segle xx. Avui dia, l'Església Catòlica el considera un antipapa.
Nascut a Roma, era cardenal de Sant Damas en proclamar-se Papa, cosa que va aconseguir tot enviant el seu predecessor, Lleó V, a la presó. A partir de la mort de l'anterior Papa, alguns autors consideren Cristòfor el Papa legítim. Sergi III el va rellevar en el papat i el va obligar a acabar els seus dies com a monjo.

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina de l'Enciclopèdia Catòlica sobre aquest Papa