OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Garde (Isèra)

La Garde és un municipi francès situat al departament de la Isèra i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 100 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Garde era de 100 persones. Hi havia 43 famílies de les quals 11 eren unipersonals (11 homes vivint sols), 21 parelles sense fills, 7 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 165 habitatges, 44 eren l'habitatge principal de la família, 110 eren segones residències i 10 estaven desocupats. 135 eren cases i 29 eren apartaments. Dels 44 habitatges principals, 35 estaven ocupats pels seus propietaris i 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 3 en tenien dues, 12 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 26 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Garde el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 8 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 59 persones, 40 eren actives i 19 eren inactives. De les 40 persones actives 39 estaven ocupades (27 homes i 12 dones) i 1 aturada (1 home). De les 19 persones inactives 7 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció i 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Garde a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Garde a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Tamisso

Tamisso és una regió de Guinea, a la part sud-oest del país, tocant a la frontera de Sierra Leone. La zona fou adjudicada a França en virtut de la convenció franco-britànica de 10 d'agost de 1889. D'acord amb el conveni el Tamisso inclouria també el país dels houbbous mentre Gran Bretanya es quedava amb la regió de Talla incloent Soulimaniah i Falabah.
El Tamisso limita a l'oest amb el riu Tamabakka; al sud i est pels rius Fouladiou, Salou i Sandou, i al nord pel Futa Djalon. Els habitants són peuls i mandings, de religió musulmana. La ciutat principal és Ouossou i després la segueix Soumbaraya (Simbaréïa). El país estava regit al segle xix per un almamy que elegien els caps de clan de les dues ciutats principals i el càrrec era vitalici.. El sotstinent Platt hi va passar el 1888 en el seu viatge fins a Benty. El capità Brosselard-Faiderbhe va signar el tractat de protectorat amb l'almamy el gener de 1891.

## Referències

* Enciclopèdia Hispano-Americana (Espasa), 59, pàg. 240
# Síbia capnegra

La síbia capnegra (Heterophasia desgodinsi) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert, roures i matolls dels Himàlaies al sud de la Xina al sud de Szechwan, Yunnan, Kweichow i nord-oest de Kwangsi, nord, centre i sud del Vietnam, al nord-oest de Tonquín i centre i sud d'Annam, sud de Laos i nord de Myanmar.

## Referències

* ↑ «Síbia capnegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Cristòfor Solé i Mèlich

Cristòfor Solé i Mèlich (Gavà, 1884-1947) va ser un pagès i polític català. Després de les eleccions municipals del 1931 va ser escollit primer tinent d'alcalde de Gavà. Aquestes eleccions, però, es van repetir poc després perquè se sospitava que havien estat manipulades per part dels cacics locals. Després d'aquesta nova convocatòria va ser escollit alcalde, responsabilitat que va ocupar fins als fets d'octubre del 1934. Solé va recuperar l'alcaldia el 1936 amb la victòria del Front d'Esquerres però va dimitir poc després.

## Referències

* 1 2 3 Santacana, Carles. El franquisme al Baix Llobregat. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2001 [Consulta: 30 març 2015].
* ↑ Gabernet, Assumpció. «Aniversari de la proclamació de la II República». Centre d'Història de Gavà. Arxiu Municipal. [Consulta: 30 març 2015].

## Enllaços externs

* Cristòfor Solé a memòriaesquerra.cat
# Sulu

«Sulu» té aquests significats:
* Arxipèlag de Sulu, cadena d'illes del sud-oest de les Filipines
* Sulu (província), província de les Filipines
* Mar de Sulu, extensa mar
* Sultanat de Sulu, estat musulmà centrat a l'illa de Sulu o Jolo
* Hikaru Sulu, personatge fictici de l'univers de la sèrie de televisió Star Trek: La Sèrie Original
* Sulu köfte, plat tradicional a la cuina turca, una mena d'estofat amb un brou no gaire espès semblant a les mandonguilles
# Tamagawa (Osaka)

Tamagawa (玉川) és un barri del districte urbà de Fukushima, a la ciutat d'Osaka, capital de la prefectura homònima, a la regió de Kansai, Japó.

## Geografia

El barri de Tamagawa es troba localitzat al sud-est del districte de Fukushima, al centre de la ciutat d'Osaka. Limita amb els barris de Noda al sud-oest, amb Yoshino al nord-oest, amb Fukushima al nord-est i a l'est amb Nakanoshima, al districte de Kita.

### Sub-barris

El barri compta amb quatre sub-barris:
* Tamagawa 1 chōme (玉川一丁目)
* Tamagawa 2 chōme (玉川二丁目)
* Tamagawa 3 chōme (玉川三丁目)
* Tamagawa 4 chōme (玉川四丁目)

## Història

L'àrea on actualment es troba el barri va formar part del poble de Noda, al ja desaparegut districte de Nishinari, que va passar a formar part del districte osaquenc de Kita el 1897, per a passar finalment a Fukushima quan aquest districte va esser creat el 1943. El nom del barri que en català vol dir "riu Tama" es creu que fa referència a una xicoteta desviació del riu Dōjima per la zona.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| ND | ND | ND | ND | ND | ND | ND |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| ND | 5.841 | 7.200 | 7.683 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

Al barri de Tamagawa no hi ha cap estació de ferrocarril. L'estació de Tamagawa, del metro d'Osaka, pertany al barri de Yoshino.

### Carretera

* Autopista Hanshin
* Nacional 2

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=27103&az=
* ↑ https://minchizu.jp/osaka/o-fukushima.html
* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=27103&az=4
* ↑ «区の概要・地名の由来・区のなりたち». 福島区. Arxivat de l'original el 2018-07-28. [Consulta: 21 agost 2018].
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Stropharia aeruginosa

Stropharia aeruginosa és una espècie de bolet verinós que es troba en arbredes i prats des de la primavera a la tardor. La seva comestibilitat és controvertida És un bolet comú a Euràsia.
El seu epítet específic, aerūgǐnōsa prové del llatí per dir "cobert de verdet (òxid de coure)".

## Espècies similars

* Stropharia coerulea
* Stropharia pseudocyanea: (Desm: Fr.) Morgan.

## Referències

* ↑ Stropharia aeruginosa Medicinal Mushrooms
* ↑ Haas, Hans. The Young Specialist looks at Fungi. Burke, 1969, p. 215. ISBN 0-222-79409-7. «L. aeruginosus 'covered in copper-rust'»
# Syndicat National de l'Édition Phonographique

El Syndicat national de l'édition phonographique (en català Sindicat nacional de l'edició fonogràfica), també conegut com a SNEP (per les seves sigles en francès), com el seu nom indica és un sindicat professional afiliat al MEDEF i membre de la Federació Internacional de la Indústria Fonogràfica (IFPI, per les sigles en anglès). El SNEP va ser creat el 1922, i actualment s'encarrega d'agrupar a companyies de la indústria musical (actualment n'agrupa a 48), de les quals n'és el portaveu i representant davant el públic i la premsa. SNEP també s'encarrega de defensar els interessos dels productors de fonogrames i com a tal també s'encarrega de defensar els interessos dels productors de fonogrames i com a tal combatre la pirateria.

## Serveis

El SNEP com tota associació dedicada a la indústria musical s'encarrega de realitzar i atorgar diversos serveis i activitats múltiples, els quals abasten els àmbits econòmics i jurídics; com a tal SNEP s'encarrega de defensar els drets dels productors de fonogrames i videogrames, així doncs la representació i la promoció de la imatge en el mercat dels productes són activitats que realitza el sindicat. SNEP més elabora diferents estadístiques mensuals i anuals, relatives a les vendes de fonogrames a França i també s'encarrega de negociar els protocols dels drets d'autor sobre els fonogrames i videogrames davant la Societat per a l'administració del dret de reproducció mecànica de França, SDRM SNEP, també s'encarrega d'atorgar les certificacions per vendes discogràfiques: per als fonogrames disc d'or, de platí i de diamant i per als videogrames disc d'or i de platí. Així mateix SNEP publica i realitza una llista de vendes discogràfiques que conté els 50 discos més venuts, aquesta llista es denomina "top 50".
Com a portaveu de l'edició fonogràfica, SNEP determina notablement la política de la lluita contra la Infracció de copyright en conjunt amb la Societat civil dels productors fonogràfics francesos, SCPP (per les seves sigles, Société civile des producteurs phonographiques) i actua amb justícia per protegir els interessos generals dels seus membres.

### Certificacions

| Fonograma | Disc de plata | Disc d'or | Disc de platí | Disc de diamant |
| Àlbum | - | 50.000 | 100.000 | 500.000 |
| Senzill | 100.000 | 200.000 | 300.000 | 500.000 |

## Referències

* ↑ «Le SNEP, vitrine d'une profession» (en francès). Arxivat de l'original el 2008-07-24. [Consulta: 25 juny 2008].
* ↑ «L'action du SNEP» (en francès). Arxivat de l'original el 2008-07-24. [Consulta: 25 juny 2008].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de SNEP Arxivat 2008-05-12 a Wayback Machine.
* Lloc web oficial de la SDRM
* Lloc web oficial de la SCPP
# Sòpater d'Apamea el Vell

Sòpater d'Apamea (grec antic: Σώπατρος, llatí: Sopater) fou un sofista grec que va estar per un temps al capdavant de l'escola neoplatònica de Plotí. Fou deixeble de Iàmblic, a la mort del qual (abans del 320) va anar a Constantinoble, on va gaudir del favor i de l'amistat personal de Constantí I el Gran, que més tard el va fer matar per justificar la seva sinceritat en la conversió al cristianisme (abans del 337). Segons Eunapi, que explica amb detall la qüestió, un dia que van bufar vents contraris i retenien unes naus que transportaven un blat molt esperat a Constantinoble, Sòpater va ser acusat de màgia pels cristians, i l'emperador per evitar una sublevació, el va fer matar.
L'enciclopèdia Suides només li atribueix dues obres:
* Περὶ Προνοίας, Sobre la Prudència
* περὶ τῶν παρὰ τὴν ἀξίαν εὐπραγούντων ἢ δυσπραγούντων, Sobre les persones que són inevitablement afortunades i desgraciades
Altres obres sobre temes gramaticals i d'informació diversa, que corresponen a un Sòpater són generalment atribuïdes a Sòpater d'Apamea el Jove.

## Referències

* ↑ 2.Sopater of Apamea a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 864
# Sòpolis (militar)

Sòpolis (en llatí Sopolis, en grec antic Σώπολις) fou un militar macedoni, fill d'Hermòdor, que va dirigir la cavalleria amfipolitana a l'exèrcit d'Alexandre el Gran en la batalla contra els tribal·lis a la vora del riu Lyginus el 335 aC.
Se'l torna a mencionar com a comandant de la cavalleria d'Amfípolis a la batalla d'Arbela l'any 331 aC. Podria ser el pare d'Hermolaos, el conspirador contra la vida d'Alexandre el Gran, segons explica Flavi Arrià.

## Referències

* ↑ Sopolis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 877-878
# TV Breizh

TV Breizh és un canal generalista privat de televisió francès, proprietat del grup TF1. Fou fundat l'any 2000 per Patrick Le Lay. Actualment emet a través de les xarxes de televisió per satèl·lit, cable, IPTV i Web TV en França, Bèlgica, Luxemburg, Mònaco i Suïssa.

## Història del canal

El 12 de juliol de 1998 el canal privat Eurosport va retransmetre bona part dels partits de futbol del Mundial del 1998 en bretó. Això va donar l'impuls als seus promotors, els bretons Charles Bietry (cap de Canal+), Patrick Le Lay (cap de la privatitzada TF1) i Loeiz Bocquenet, exfutbolista i militant lingüístic, per crear, amb el patrocini del Consell Cultural de Bretanya i el padrinatge de François Pinault (un dels homes més rics de França) i Daniel Rouiller, un canal privat de televisió en bretó.
S'inaugurà el 4 d'agost del 2000 amb la transmissió del XXX Festival Intercèltic d'An Oriant. El cap de programació d'aleshores Rozenn Milin, ex cap de programació de S4C, i preveia emetre 17 hores diàries en bretó i dos canals, un en bretó i l'altre en francès, via satèl·lit i cable cap a París. La seva programació es basava fonamentalment en els programes educatius, cursos de bretó, música celta i els informatius.
La programació en bretó ha desaparegut avui.

## Capital

Inicialment, el canal tenia un accionariat força plural. El 27% de les accions eren de François Pinault, el 22% de TF1, el 15% del Crédit agricole de Bretagne, el 13% de Rupert Murdoch i el 13% de Silvio Berlusconi, amics personals de Le Lay.
Més tard, TF1 es quedà amb el 71% de l'accionariat; Tarak ben Ammar, que va comprar les accions de Berlusconi, amb el 14%; Crédit agricole de Bretagne amb el 10%; Panavi (René Ruello) amb el 3% i finalment, el diari Ouest France amb el 2%.

## Enllaços externs

* TV Breizh
# Susceptibilitat magnètica

En electromagnetisme i en disciplines aplicades com l'enginyeria elèctrica, la susceptibilitat magnètica és la mesura del grau de magnetització d'un material en resposta a un camp magnètic. El volum de susceptibilitat magnètica, que es representa amb el símbol $\ \chi _{v}$ (sovint simplement $\ \chi$, i de vegades $\ \chi _{m}$ per diferenciar-la de la susceptibilitat elèctrica) es defineix a partir de la relació
$\mathbf {M} =\chi _{v}\mathbf {H}$
en què
    M és la magnetització del material (el moment dipolar magnètic per unitat de volum), mesurada en amperes per metre, i
    H és el camp magnètic aplicat, també mesurat en amperes per metre.
Si χ és positiva, el material rep el nom de paramagnètic i el camp magnètic es reforça amb la presència del material. Si χ és negativa, el material s'anomena diamagnètic, i el camp magnètic s'afebleix en presència del material.
Un cas diferent és el dels materials ferromagnètics, en aquest cas la susceptibilitat magnètica no és lineal. La resposta depèn de l'estat de la mostra i pot anar en direcció diferent de la del camp aplicat. Per tal de reflectir millor aquesta situació, la susceptibilitat s'escriu en forma de tensor, obtingut a partir de la derivada de la magnetització respecte al camp magnètic extern:
    $\chi _{ij}={\frac {\operatorname {d} M_{j}}{\operatorname {d} H_{i}}}$
Aquesta susceptibilitat diferencial descriu els materials ferromagnètics.
La inducció magnètica B està relacionada amb H segons
    $\mathbf {B} \ =\ \mu _{0}(\mathbf {H} +\mathbf {M} )\ =\ \mu _{0}(1+\chi _{v})\mathbf {H} \ =\ \mu \mathbf {H}$
on μ$_0$ és la permeabilitat del buit (vegeu Llista de constants físiques), i $\ (1+\chi _{v})$ és la permeabilitat relativa del material.
La susceptibilitat magnètica i la permeabilitat magnètica (μ) són relacionades segons la següent fórmula:
    $\mu =\mu _{0}(1+\chi _{v})\,$

## Exemples

Susceptibilitat magnètica d'alguns materials :
| Material | $\chi _{mol}$ (SI) | $\chi _{mol}$ (cgs) | Tc |
| buit | 0 | 0 | |
| aigua | -1.6*10$^{-10}$ | -1.3*10$^{-5}$ | |
| Bi | -3.5*10$^{-9}$ | -2.79*10$^{-4}$ | |
| Diamant | -7.4*10$^{-11}$ | -5.8*10$^{-6}$ | |
| He | -2.38*10$^{-11}$ | -1.89*10$^{-6}$ | |
| Xe $^{ibid.}$ | -5.7*10$^{-10}$ | -4.54*10$^{-5}$ | |
| O₂ $^{ibid.}$ | 4.3*10$^{-8}$ | 3.42*10$^{-3}$ | |
| Al | 2.2*10$^{-10}$ | 1.7*10$^{-5}$ | |
| Fe | | ?200 | 774 °C |
| Co | | ?70 | 1131 °C |
| Ni | | ?110 | 354 °C |

## Vegeu també

* Camp magnètic
* Constant de Curie
* Densitat de flux magnètic
* Equacions de Maxwell
* Ferro
* Magnetisme
* Magnetòmetre
* Paleomagnetisme
* Susceptibilitat elèctrica

## Notes

* ↑ G.P. Arrighini, M. Maestro, and R. Moccia, J. Chem. Phys. 49 (1968) 882-889
* ↑ S. Otake, M. Momiuchi, and N. Matsuno, J. Phys. Soc. Jap. 49 (1980) 1824-1828, after orientational averaging of the tensor: $\chi =(1/3)\chi _{||}+(2/3)\chi _{\perp }$
* ↑ J. Heremans, C.H. Olk, and D. T. Morelli, Phys. Rev. B 49 (1994) 15122-15125
* ↑ R.E. Glick, J. Phys. Chem. 65 (1961) 1552-1555
# Suseinargiuïta

La suseinargiuïta és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom de Punta de Su Seinargiu, a Itàlia, la seva localitat tipus.

## Característiques

La suseinargiuïta és un molibdat de fórmula química NaBi(MoO₄)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014. Cristal·litza en el sistema tetragonal. És l'anàleg de sodi i bismut de la wulfenita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb el número de catàleg: 19692.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Punta de Su Seinargiu, a la localitat de Sarroch, dins la ciutat metropolitana de Càller (Sardenya, Itàlia), en un jaciment de molibdè i bismut, associada a wulfenita. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Suseinargiuite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 gener 2022].
# Teatre romà de Regina

El teatre romà de Regina és un teatre situat dins de la ciutat romana de Regina Turdulorum, al terme municipal de Casas de Reina (Badajoz). Des de 1978 s'hi fan excavacions arqueològiques que han permès recuperar el teatre, en un estat de conservació excel·lent. Construït a la segona meitat del segle i, sota el mandat de Neró, tenia capacitat per a 1.000 a 1.200 espectadors.

## Referències

* ↑ Martin Vivas, Pietat. «Teatre romà al camp». Diari d'Andorra, 04-09-2022. [Consulta: 25 setembre 2023].
# Zbigniew Płatek

Zbigniew Płatek (Szczecin, 31 de juliol de 1959) va ser un ciclista polonès que va córrer com amateur. Es dedicà principalment al ciclisme en pista. El seu principal èxit fou la medalla de bronze al Campionat del món en pista de tàndem de 1981, fent parella amb Ryszard Konkolewski

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# La Roca (Avià)

la Roca és una masia prop del veïnat de Graugés del municipi d'Avià inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada al migdia que respon a la tipologia clàssica de masia. Està estructurada en planta baixa i pis i coberta a dues aigües amb teula àrab. El parament és a base de pedres de grans dimensions sense treballar unides amb morter i, al segon pis, maó a les cantonades i marcs d'obertures. L'entrada és allindanada i força senzilla; està flanquejada per dues finestres allindanades, de petites dimensions i cobertes per una reixa de ferro. Al pis superior també n'hi ha tres, alineades amb les altres. Remata la façana una obertura petita de perfil triangular. A la resta de façanes també hi ha força finestres, igualment distribuïdes de forma ordenada.

## Història

Les fonts orals ens diuen que es construí vers 1910 aproximadament. Una ventada, però, provocà que el pis superior quedés mig enrunat i es va refer cap a 1935, com podem veure en la diferència del parament dels dos pisos.

## Referències

* 1 2 «Mas la Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# La Matavera

La Matavera és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia clàssica de planta rectangular (13 x 10 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana situada a llevant. El cos original presenta un annex a la façana Oest que a nivell constructiu sembla de la mateixa època. Per la façana Sud hi ha diversos annexes moderns (corts) precedits per una lliça que els uneix amb l'edifici. En aquesta mateixa façana hi ha una escala que portava a l'antiga masoveria. A la façana principal, reformada cap a finals dels anys 60 del segle xx, les obertures s'ordenen segons tres eixos verticals de composició. La resta de façanes no presenten cap mena de simetria, i la Oest és la que té més obertures. Totes les obertures de l'edifici són de pedra picada, igual que els escaires. A la façana principal, damunt el balcó central, hi ha l'escut de la Malavera (un braç armat que sosté una mata de grèvol) realitzat a finals dels 60. a les façanes Nord i Oest destaquen dues obertures amb una columna de cantonada. No hi ha cap data ni inscripció al casal.

## Història

Antiga masia citada en documents del segle xii. El seu nom és procedent dels entroncaments dels llinatges Mata i Vera. Hi ha qui opina que primigènia ment podia ser el mas Mateu, citat al Capbreu de Corcó del segle xiv. Té un oratori intern. El casal actual està més enlairat que l'anterior, la Matavera Vella, actualment en runes. L'actual propietari, amb el mateix nom, hi viu permanentment.
La trobem registrada als fogatges de les "Parròquies del terme de Corcó, St. Jolia de Cabrera, St. Llorens Dosmunts, St. Bartomeu Sagorga, St. Vicens de Casserres y St. Martí Çescorts, fogajat a 11 d'octubre 1553 per Bartomeu Bertrana balle com apar en cartes 241", on consta un tal "Bartomeu Metanera", que possiblement és una degeneració de "Matavera".
Apareix en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com a "caserío".

## Referències

* 1 2 3 4 «La Matavera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].