OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Collet Verd

El Collet Verd és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 1.492 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals de Fillols i de Vernet, tots dos a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona central - sud del terme de Fillols, i al central - nord del de Vernet. És al sud-oest del poble de Fillols i al nord-est del de Vernet. Hi passava el Camí Vell de Vernet a Fillols. És al nord de l'Orri, de Vernet, i a ponent del Roc Castellar, de Fillols.

## Referències

* ↑ El Collet Verd en els ortofotomapes de l'IGN
# Collet de Can Borla

El Collet de Can Borla és una collada al terme municipal de Sant Martí de Centelles, de la comarca d'Osona, prop del poble de Sant Miquel Sesperxes. És a 831,1 metres d'altitud al sud de Sant Miquel Sesperxes, al nord-est del Soler del Coll, al nord de Puig-arnau i al nord-oest del Coll de Gasents. També es troba al sud-oest del Pla de Sant Miquel.

## Enllaços externs

* El Collet de Can Borla en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Colldeforn

Colldeforn és una masia situada al municipi de Castellnou de Bages a la comarca catalana del Bages.
# Comuna Canaria

La Comuna Canària o Intendència de Canelones (en castellà i oficialment, Comuna Canaria o Intendencia de Canelones) és el sistema institucional en què s'organitza políticament el govern del departament de Canelones, al sud de l'Uruguai.
Té el seu origen en el decret de gener de 1909. De la mateixa forma que a la resta dels departaments de l'Uruguai, la Comuna Canària és governada per un intendent (intendente) elegit de forma popular cada cinc anys durant les eleccions municipals i amb possibilitat de reelecció indefinida. L'actual intendent de Canelones és Marcos Carámbula (2005–), de la coalició política d'esquerra Front Ampli (Frente Amplio).

## Referències

* ↑ parlamento.gub.uy. «Constitució de la República Oriental de l'Uruguai» (en castellà). Arxivat de l'original el 2015-03-29. [Consulta: 20 febrer 2012].
* ↑ Comuna Canaria. «Marcos Carámbula» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-08-10. [Consulta: 20 febrer 2012].

## Vegeu també

* Comú

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de la Comuna Canària (castellà)
# Conveni del Consell d'Europa per a la protecció dels infants contra l'explotació i l'abús sexual

El Conveni del Consell d'Europa per a la protecció dels infants contra l'explotació i l'abús sexual és un tractat multilateral del Consell d'Europa on els estats es comprometen a criminalitzar certes formes d'abús sexual contra els nens. És el primer tractat internacional que aborda l'abús sexual infantil que es produeix dins de la llar o la família.

## Contingut

Els estats que ratifiquen el Conveni es comprometen a tipificar com a delicte realitzar activitats sexuals amb nens no hagin assolit l'edat legal per a realitzar aquestes activitats, independentment del context en què es produeixin. També obliga a la criminalització de la prostitució i la pornografia infantil. El Conveni estableix una sèrie de mesures de prevenció, protecció i assistència, incloent-hi la formació i l'educació dels fills, la vigilància dels delinqüents, i la selecció i formació de les persones que treballen professionalment o com a voluntaris amb nens.

## Conclusió i entrada en vigor

El Conveni es va signar el 25 d'octubre de 2007 a Lanzarote (Espanya). Tots els estats membres del Consell d'Europa l'han signat. L'últim estat en signar va ser la República Txeca al juliol de 2014. Va entrar en vigor l'1 de juliol de 2010, després de ser ratificat per cinc estats.

## Estats part

El gener de 2015 el Conveni estava signat per 47 països, i ratificat pels següents 34 països:
* Albània
* Andorra
* Àustria
* Bèlgica
* Bòsnia i Hercegovina
* Bulgària
* Croàcia
* Dinamarca
* Finlàndia
* França
* Geòrgia
* Grècia
* Islàndia
* Itàlia
* Letònia
* Lituània
* Luxemburg
* Macedònia del Nord
* República de Malta
* Moldàvia
* Mònaco
* Montenegro
* Països Baixos
* Portugal
* Romania
* Rússia
* San Marino
* Sèrbia
* Eslovènia
* Espanya
* Suècia
* Suïssa
* Turquia
* Ucraïna
Encara que va ser creat específicament per als estats del Consell d'Europa, el Conveni està obert a l'adhesió de qualsevol estat del món. No obstant això, encara no ha estat signat ni ratificat per cap estat que no pertanyi al Consell d'Europa.

## Referències

* 1 2 «Status of Council of Europe Convention on the Protection of Children against Sexual Exploitation and Sexual Abuse (CETS No.: 201)» (en anglés). www.coe.int. Consell d'Europa. [Consulta: 27 gener 2015].

## Enllaços externs

* Text del Conveni. (anglès)
* Pàgina d'informació del Conveni. (anglès)
* Traduccions del Conveni a diverses llengües.
* Signatures i ratificacions.
# Cigne negre

El cigne negre(Cygnus atratus) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids que fa uns 112-140 cm de llargada. Té el bec vermell i el plomatge negre, amb les rèmiges blanques que es poden veure durant el vol.

## Hàbitat

El seu hàbitat originari és Austràlia, però com que es té sovint en captivitat arreu, se n'han establert poblacions a diversos indrets d'Europa. Als Països Catalans, hi ha constància que ha intentat criar al Delta del Llobregat.

## Taxonomia

Descrit per John Latham el 1790, el cigne negre ha estat ubicat al monotípic gènere Chenopis.

## Referències

* ↑ El cigne negre al Servidor d'Informació Ornitològica de Catalunya https://www.sioc.cat/fitxa/CYGATR
* 1 2 Estrada, Joan; Jutglar, Francesc; Llobet, Toni. Ocells de Catalunya, País Valencià i Balears : Inclou també Catalunya Nord, Franja de Ponent i Andorra. Barcelona: Lynx, març de 2010, pàgs. 18-19. ISBN 978-84-96553-54-5.
# Cil·la

Cil·la (en grec antic Κίλλα), va ser, segons la mitologia grega, una princesa troiana, filla de Laomedont i de la nimfa Estrimo.
Casada amb Timetes, va tenir un fill, Munip, quan Hècuba estava embarassada de Paris. Èsac, l'endeví fill de Príam, havia interpretat un somni d'Hècuba, que es va veure parint unes serps en lloc d'un fill, i va interpretar-ho dient que un infant mascle que havia de néixer causaria la ruïna de Troia (es referia a Paris). Príam, interpretant malament la profecia, va fer matar la seva germana Cil·la i també Munip.
Una tradició considera Cil·la germana d'Hècuba, i llavors el pare del seu fill hauria estat el mateix Príam.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 104. ISBN 9788496061972.
# Cil·lene

* No s'ha de confondre amb mont Cil·lene o Cil·lene (mitologia).
Cil·lene (grec antic: Κυλλήνη; etnònim Κυλλήνιος, en català cil·leni) fou el port de la ciutat d'Elis, a la regió de l'Èlida.
Homer ja l'esmenta al "Catàleg de les naus" a la Ilíada, entre les ciutats dels epeus, i segons el relat mític és el port d'on salparen els pelàsgics quan partiren cap a Itàlia i Sicília. També fou lloc d'exili dels messenis després de la segona guerra messènica. El 435 aC l'incendiaren els corcireus com a represàlia per haver ajudat a Corint. El 429 aC fou estació naval espartana quan Formió d'Atenes envià un estol al golf de Corint. Aquestes mencions i d'altres mostren que era el port principal de l'Èlida i que era una ciutat gran i important. No obstant això, amb el temps la ciutat va perdre importància i Estrabó ja la descriu com una petita ciutat.
Hom l'ha identificada tradicionalment amb Clarença, per bé que sembla que, sota aquesta, no hi ha restes antigues. Cil·lene es trobava uns metres més al sud, sota l'actual Cil·lene.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1051. ISBN 9788441224223.
* 1 2 3 Smith, William (ed.). «Aepy». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ Barrington Atlas of the Greek and Roman World.
# Comtat de Ruchesloh

El comtat de Ruchesloh fou una jurisdicció feudal del regne dels Francs i després del Sacre Imperi Romanogermànic que apareix ja al segle viii i IX al pagus lare (Lohra Gau) al Hessengau central. El centre del comtat un lloc anomenat Retschloh (és a dir Ruchesloh) al Oberweimar incloent l'Església de Sant Martí on s'exercia també la baixa justícia. El comtat s'estenia fins a l'Amöneburger i a la muntanya Vogelsberg i sembla haver ocupat aproximadament l'espai del posterior comtat de l'Ohm al Lahngau. El comtat de Ruchesloh era possiblement només un comtat inferior; s'esmenta a documents contemporanis de Centen (Districtes de centúria) en l'àrea al voltant d'Amöneburg, Buseck, Ebsdorf, Gladenbach, Homberg an der Ohm, Kirchberg, Kirtorf, Lohra, Londorf, Merlau i Reizberg (al voltant del Niederweimar).
El comtat estava al segle XI en mans del llinatge dels Werner (vegeu comtat de Gröningen), que després es va extingir el 1121 passant en part als senyors de Merenberg que governaven al castell de Gleiberg, i en part al Comtat de Bilstein; aquesta part va anar a parar llavors al landgravis de Turíngia per herència. Els Gleiberger venien els seus drets el 15 de desembre de 1237 a l'arquebisbe Sigfrid III de Magúncia, el que va iniciar una llarga baralla llarga entre l'arquebisbat i els landgravis d'Hessen.

## Enllaços externs

* Herbert Kosog: Ruchesloh und Reizberg, Grafschaft und Gericht, in: Heimatwelt, Weimar/Lahn 1977, Heft 2 (pdf) Arxivat 2012-07-10 a Wayback Machine. (4,16 MB)
# Copa de Noruega del Nord de futbol

La Copa de Noruega del Nord de futbol era una competició futbolística que es disputà al nord de Noruega entre 1929 i 1969. Aquesta competició va ser creada pel fet que els clubs del nord no van ser permesos de participar en la copa noruega de futbol fins al 1962. Un cop van ser admesos, aquesta competició va anar perdre importància va ser suprimida el 1969.

## Historial

* 1929: Narvik/Nor
* 1930: F.K. Bodø/Glimt (amb la denominació Glimt)
* 1931: Tromsø I.L. (amb la denominació Tor)
* 1932: Harstad I.L.
* 1933: F.K. Bodø/Glimt (amb la denominació Glimt)
* 1934: F.K. Bodø/Glimt (amb la denominació Glimt)
* 1935: F.K. Mjølner
* 1936: I.F. Fløya
* 1937: Narvik/Nor
* 1938: Harstad I.L.
* 1939: F.K. Bodø/Glimt (amb la denominació Glimt)
* 1940-1945: No es disputà
* 1946: F.K. Mjølner
* 1947: F.K. Mjølner
* 1948: F.K. Mjølner
* 1949: Tromsø I.L.
* 1950: Narvik/Nor
* 1951: F.K. Mjølner
* 1952: F.K. Bodø/Glimt
* 1953: Harstad I.L.
* 1954: Harstad I.L.
* 1955: Harstad I.L.
* 1956: Tromsø I.L.
* 1957: Harstad I.L.
* 1958: Harstad I.L.
* 1959: Narvik/Nor
* 1960: F.K. Mjølner
* 1961: F.K. Mjølner
* 1962: Harstad I.L.
* 1963: F.K. Bodø/Glimt
* 1964: F.K. Bodø/Glimt
* 1965: F.K. Mjølner
* 1966: F.K. Mjølner
* 1967: F.K. Bodø/Glimt
* 1968: Harstad I.L.
* 1969: F.K. Bodø/Glimt

## Palmarès

* 9: F.K. Bodø/Glimt, Harstad I.L., F.K. Mjølner
* 4: Narvik/Nor
* 3: Tromsø I.L.
* 1: I.F. Fløya
Nota: després de la fusió el 1996, F.K. Mjølner té 13 títols (9 de F.K. Mjølner i 4 de Narvik/Nor).

## Vegeu també

* Lliga de Noruega del Nord de futbol

## Enllaços externs

* RSSSF
# Copa de Nacions de la WAFU

La Copa de les Nacions de la WAFU —en anglès WAFU Nations Cup, en francès Coupe des nations de l'UFOA— és una competició futbolística per a seleccions organitzada per la Unió de Futbol de l'Àfrica Occidental (WAFU).
El trofeu fou donat pel President Gnassingbé Eyadéma de Togo el 1974 amb la idea de crear una competició regional similar a la Copa d'Àfrica de Nacions. Aquesta competició es disputà a Abidjan i fou guanyada per la Costa d'Ivori.
Diverses competicions s'han disputat a la regió que poden ser considerades predecessores o s'han disputat de forma paral·lela. Heus ací:
* Copa d'Or del Dr Kwame Nkrumah (1959-1967)
* Torneig de la Zona 2 (1970-1977, Conseil Supérieur du Sport en Afrique)
* Taça Amilcar Cabral (1979-2005, zona 2)
* Copa de les Nacions de la CSSA (1982-1987, zona3 del Conseil Supérieur du Sport en Afrique)
* Copa CEDEAO (ECOWAS) (1983-1991, Communauté Economique Des Etats de l'Afrique de l'Ouest)
* Copa de les Nacions de la WAFU (UFOA) (2001-avui)
* Torneig de l'UEMOA (2007-2016, Union Économique et Monétaire Ouest-Africaine)

## Historial

Font:
| Any | Seu | Final | Final | Final | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc |
| Any | Seu | Campió | Resultat | Finalista | Tercer | Resultat | Quart |
| 2002 | Costa d'Ivori | Abandonat per la Primera Guerra Civil Ivoriana. | Abandonat per la Primera Guerra Civil Ivoriana. | Abandonat per la Primera Guerra Civil Ivoriana. | | | |
| 2010 | Nigèria | Nigèria | 2-0 | Senegal | Ghana | 1-0 | Burkina Faso |
| 2011 | Nigèria | Togo | 3-2 | Nigèria | Libèria | 3-1 | Ghana |
| 2013 | Ghana | Ghana | 3-1 | Senegal | Togo | 2-1 | Benín |
| 2017 | Ghana | Ghana | 4-1 | Nigèria | Níger | 2-1 | Benín |
| 2019 | Senegal | Senegal | 1-1 (3-1 P) | Ghana | No es disputà | No es disputà | No es disputà |
| 2021 | Nigèria | | | | | | |

## Referències

* ↑ Ibagere, Eniwoke. «Wafu's bumpy ride». BBC Sport, 18-09-2002.
* ↑ «Wafu Cup». BBC Sport. British Broadcasting Corporation, 18-09-2002. Arxivat de l'original el 19 d'abril 2004.
* ↑ «WAFU Nations Cup». RSSSF.
# Copa de Oro Nicolás Leoz

La Copa de Oro Nicolás Leoz, o simplement anomenada Copa de Oro (Copa d'Or) fou una competició futbolística disputada per clubs sud-americans els anys 1993, 1995 i 1996. La disputaven els campions de la Copa CONMEBOL, Supercopa Masters (CONMEBOL Masters el 1996), Supercopa Sud-americana i la Copa Libertadores de América.

## Historial

| Any | Final | Final | Final | Semifinalistes | Semifinalistes | Semifinalistes |
| Any | Campió | Marcador | Finalista | Semifinalistes | Semifinalistes | Semifinalistes |
| 1993 | Boca Juniors (ARG) | 0 - 0 1 - 0 Agregat 1 - 0 | Atlético Mineiro (BRA) | São Paulo FC (BRA) | Cruzeiro (BRA) |
| 1995 | Cruzeiro (BRA) | 0 - 1 1 - 0 Agregat 1 - 1 (pen) 4 - 1 | São Paulo FC (BRA) | només dos equips hi van prendre part | només dos equips hi van prendre part |
| 1996 | Flamengo (BRA) | 3 - 1 | São Paulo FC (BRA) | Rosario Central (ARG) | Grêmio (BRA) |

## Palmarès per país

* Brasil 2 títols
* Argentina 1 títol

## Referències

* ↑ L'edició de 1995 fou disputada pels campions de les edicions de 1994 de les dues competicions menors de Sud-amèrica: Cruzeiro (guanyador de la Supercopa Masters del 1994, disputada el 1995) i São Paulo FC (guanyador de la Copa CONMEBOL del 1994). Els campions de les dues competicions majors, els argentins Vélez Sársfield (campió de la Copa Libertadores de 1994) i el Club Atlético Independiente (campió de la Supercopa Sud-americana del 1994, decidiren no participar en aquesta edició de la Copa d'Or, i en el seu lloc disputaren la Recopa Sud-americana en un partit únic disputat a Tòquio (Japó).
# Confraria dels Colls

La Confraria dels Colls va ser una entitat beneficosocial que es va fundar el 1343 a Sant Llorenç de Morunys, i va existir i perdurar fins a la seva dissolució, el 1951.
La Confraria laical dels Colls, que fou fundada el darrer terç del segle xiii, a l'església prioral de Sant Llorenç de Morunys, tingué una important influència en la vida civil i religiosa de la vila i comarca. Era regida per quatre priors i administradors que es renovaven cada dos anys per meitats, entre els mercaders i artesans de la vila. A més d'artesans, pagesos i mercaders, la confraria aplegava clergues i nobles. N'eren confrares tots els habitants de Sant Llorenç i dels pobles de la comarca, els ducs de Cardona i diverses persones de Solsona, la Seu d'Urgell, Berga, Barcelona, etc. Tingué senyoria sobre tres pobles del Solsonès, Clarà, Peracamps i els Torrents, i adquirí propietats, deixà diners, fundà beneficis i feu construir l'altar xorigueresc de la Mare de Déu dels Colls, a l'església parroquial de Sant Llorenç, obra de l'escultor Josep Pujol i Juhí, que va ser realitzada entre els anys 1773 i 1789. L'any 1845 la confraria havia perdut tot el seu patrimoni. Ja no podia desenvolupar la seva funció espiritual, social i humanitària com havia fet durant sis segles, des de la baixa edat mitjana. Continuà existint fins al 1948, amb pocs recursos, però, ja no pogué recuperar-se, havent perdut tots els béns patrimonials i el senyoriu que havia posseït al Solsonès.

## Referències

* 1 2 «Confraria dels Colls». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Riu Riu, Manuel. Història de la confraria laïcal de la Mare de Déu dels Colls, de Sant Llorenç de Morunys (segles XIII al XX). Barcelona: Reial Acadèmia de Bones Lletres i Associació Cultural Vall de Lord, 2009. ISBN 978-84-933284-5-0.
# Collegium fabrum

El Collegium Fabrum de Tàrraco fou la seu d'un col·legi d'obrers de la construcció. Amb el nom de fabri eren coneguts en el món romà els obrers de la construcció, que -igual com altres menestrals- estaven associats en collegia. Aquesta associació es produïa voluntàriament amb la finalitat de vetllar i defensar els seus interessos professionals, així com retre culte a una o diverses divinitats i procurar ritus funeraris i una sepultura digna als seus membres. A la casa anomenada "Forn del Cisne" de la Rambla Nova de Tarragona, s'hi van descobrir nombroses restes escultòriques, arquitectòniques i epigràfiques que corresponen a la seu del Collegium Fabrum de Tàrraco.
Els associats als collegia fabrum solien ser els encarregats del servei d'extinció d'incendis a les ciutats. La majoria de les associacions posseïen una seu, la schola, on es reunien els seus membres i on celebraven les festivitats religioses, els actes oficials i els privats. Del tipus d'edifici que acostumava a albergar les scholae se'n sap molt poc. Les inscripcions fan evident que n'hi havia amb planta en forma de temple. Altres constaven d'atri, peristil i jardí. Bancs com a seients dels associats, triclinia on celebrar banquets i un altar per al culte als déus eren elements indispensables d'una schola. A les estances col·locaven les estàtues del Déu protector de la corporació, del genius del collegium i d'altres divinitats, així com, les de l'emperador i del patró de la corporació.
Els fragments de columna trobats al "Forn del Cisne" permeten suposar que la schola del Collegium Fabrum de Tàrraco estava dotada d'un peristil, encara que la localització d'una font en un dels seus murs sembla indicar que únicament estava porticat per tres costats. Aquest petit nimfeu estava guarnit amb escultures que expressen el caràcter recreatiu del collegium. El cap de Minerva, com a divinitat protectora dels artesans, i l'estatueta de genius collegii, amb abillament militar, ens parlen de la seva finalitat corporativa i de les seves obligacions en el servei d'extinció d'incendis. El cap de Claudi i el bust toracat, probablement una representació d'Hadrià, són testimoniatge de la lleialtat que tota associació havia de mostrar a l'emperador. La datació de les escultures i de les restes epigràfiques ens fa suposar que, com a mínim, existia ja al començament del segle II dC.

## Referències

* 1 2 3 «Sala VII. Collegium fabrum». MNAT.cat. MNAT. [Consulta: 4 agost 2014].
# Convent de Caputxins (Arenys de Mar)

El Convent de Caputxins és un edifici religiós del municipi d'Arenys de Mar inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
L'església d'una nau amb arcs apuntats, portalada lateral d'accés pel carrer de Santa Maria i una altra portalada a la capçalera, que dona a un jardí. Coberta de teula a dues vessants i un petit campanar. Té unes dependències laterals a sota terrat, antigues dependències al voltant d'un pati-claustre. Aquest convent està situat al fons d'un carrer estret en forma de cul de sac, perpendicular a la riera i al costat de la penya ocupada pels jardins i l'hort del mateix convent.
Al Turó de la Pietat antigament hi havia hagut una ermita, dedicada a la Mare de Déu de la Pietat. El 1579, el mariner Antoni Pasqual feu construir una casa al costat de la capella i fou en ella on s'establiren els caputxins a la seva arribada a Arenys de Mar. El 1618 s'instal·laren provisionalment en ella mentre s'edificava a la Plana el seu convent. El convent fou edificat de nou l'any 1879.

## Referències

* 1 2 «Convent de Caputxins». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Cristòfor Nogués

Cristòfor Nogués (mort a Figueres el 1603) fou un prevere catòlic català.
Entre 1592 i 1594 va ser rector de la parròquia de Sant Sadurní de Montornès del Vallès. El 1598 consta com a rector de la Cartoixa de Montalegre. Fou el segon rector del Seminari Conciliar de Barcelona, des del 1598 i fins al 1601. Durant el seu mandat va tenir lloc la inauguració del Seminari, en un acte que va tenir lloc el dia 13 de setembre de 1598, també citat al Dietari de l'antich Consell Barceloní, i que fou celebrat en seu vacant, ja que el bisbe Lloris havia mort el 18 d'agost de 1598, i el seu successor, el bisbe Ildefons de Coloma i de Melo no prengué possessió del bisbat fins al mes de novembre de 1599.
Va morir l'any 1603 a Figueres, éssent arxiprest de Vilabertan. El seu testament es va executar l'any 1631 a Barcelona.

## Referències

* 1 2 «La capa del sant i el rector de Montornès». Una passejada per Montornès, 07-01-2020.
* ↑ Subirà i Blasi, Enric; Martí, Casimir (pròleg). El Seminari de Barcelona, (1593-1917):aportació per a una anàlisi de la influència de la formació del clergat en el desenvolupament del pensament catòlic a Catalunya. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1993, p. 450 (Scripta et documenta ; 49). ISBN 8478264701. OCLC 803511442.
* ↑ Codina, Alabart, 1908, p. 21
* ↑ Codina y Formosa, Juan B.; Alabart, Gumersind. Efemérides para la historia del seminario conciliar de Barcelona (en castellà). Barcelona: Imprenta de la casa provincial de la Caridad, 1908, p. 20. OCLC 892304162.
* ↑ "1598, Setembre, Diumenge XIII: Dit dia anaren los senyors Consellers convidats a ohir lo offici en la Sglesia del seminari, que lo R$^{im}$ S$^{or}$ don Joan Dimas Loris quondam bisbe de Barcelona ha novament instituit y fundat en lo monastir que abans ere de les monges de Montalegre, ahont fonc celebrat solemne offici y sermó, y se comensa a obrir lo dit seminari conforme la institutio y fundatio de aquell". En: Dietari de l'Antich Consell Barceloní, vol. VII, p. 131
* ↑ Subirà i Blasi, 1993, p. 29
* ↑ Execució del testament de Cristòfor Nogués, arxiprest de Vilabertran (mort l'any 1603) (en català i llatí), 1631.
# Cortuosa

Cortuosa va ser una antiga ciutat d'Etrúria ocupada i destruïda pels romans l'any 388 aC, segons Titus Livi.
Sembla que estava situada en territori de Tarquinii i era una dependència d'aquesta ciutat, i també Contenebra, que va sofrir la mateixa sort que Cortuosa. Cap de les dues ciutats no es mencionen més a la història romana.

## Referències

* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, VI, 4.
* ↑ Smith, William (ed.). «Cortuosa». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 agost 2022].