OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fets d'Andreu

Els Fets d'Andreu, o també Actes d'Andreu és un text escrit en llengua grega entre els anys 150 i 200, que narra la predicació de l'apòstol Andreu. El text es va perdre i només es conserven uns fragments en grec i un resum que va fer Gregori de Tours en llatí, el Liber miraculorum beati Andreae apostoli escrit al segle vi. Amb el Decret Gelasianum, al segle iv ja va quedar exclòs dels llibres canònics i es considera un apòcrif del Nou Testament.

## Contingut

El text descriu la predicació i els miracles de l'apòstol Andreu a Acaia, a Grècia. Un dels fets que narra és la conversió de Maximil·la, l'esposa del governador romà d'Acaia, Aegates, a la que convenç de viure en castedat. El governador l'empresona i el condemna a morir crucificat a Patras. Des de la creu predica al poble durant tres dies i tres nits. El governador, després de la mort d'Andreu, penedit, es suïcida.
Eusebi afirma que els Fets d'Andreu és un llibre apòcrif. Segons el testimoniatge d'Epifani de Salamina al segle iv, el llibre era usat pels encratits, els apostòlics i els origenistes. Fins al segle ix, el text es va estendre per tot el món cristià, des d'Àfrica i el Pròxim Orient, fins a l'Àsia Menor, Grècia, Itàlia i Espanya, sobretot entre els grups cristians que defensaven el dualisme i l'ascetisme, com ara els maniqueus i els priscil·lians.
Foci, bisbe de Constantinoble al segle ix, creu que Lucius Carinus, deixeble de l'apòstol Joan, va ser l'autor dels Fets d'Andreu. Lucius Carinus hauria escrit altes Fets, que formarien el que Foci en va dir "cercle Leucià" on s'inclourien, a més d'aquest text, els Fets de Joan, els Fets de Pere, els Fets de Pau i els Fets de Tomàs.
Existeix també un altre llibre apòcrif, uns Fets o Acta Andreae et Matthiae apud Anthropophagos, publicats el 1846, que expliquen que Maties va ser fet presoner pels caníbals i Andreu el va alliberar.

## Referències

* ↑ Bremmer, Jan. The apocryphal acts of Andrew. Leuven: Peeters, 2001, p. 89-123. ISBN 9042908238.
* ↑ Prieur, Jean-Marc. Acta Andreae Vol I. Turnhout: Brepols, 1989, p. 34 i seg.. ISBN 2503410510.
* ↑ Blatt, Franz. Die lateinischen Bearbeitungen der Acta Andreae et Matthiae apud anthrophagos. Giessen: Topelman, 1930, p. II-IV.
# Maluf

«Maluf» té aquests significats:
al-Maluf, Maluf o Mallouf és el cognom d'una família libanesa que ha donat diversos literats:
* Nasif al-Maluf (1823-1865)
* Luwis al-Maluf (1867-1947)
* Isa Iskandar al-Maluf (1869-1956)
* Yusuf Numan al-Maluf (1870-1956)
* Amin Fahd al-Maluf (1871-1943)
* Kaysar Ibrahim al-Maluf (1874-1961)
* Djamil al-Maluf (1879-1950)
* Mishail al-Maluf (1889-1942)
* Djurdj Hassun Maluf (1893-1965)
* Fawzi al-Maluf (1899-1930)
* Shafik al-Maluf (1905-1976)
# Txàmzinka (Uliànovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Txàmzinka».
Txàmzinka (en rus: Чамзинка) és un poble de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 284 habitants. Pertany al districte d'Inza.

## Referències

* ↑ «Энциклопедия Ульяновской области: Забалуйка».
# Glacera de la Grande Casse

La glacera de la Grande Casse és una glacera suspesa del massís de la Vanoise (Alps). És situat sobre la cara oest de la Grande Casse (3.855 m). A la seva part terminal, la glacera és vorejat per una voluminosa morrena que forma un embassament natural bloquejant les aigües d'escorrentia i a l'origen del llac Long.
A principis de juny de 2020, un guia d’alta muntanya adverteix l’ajuntament de Champagny de l’ampliació significativa d’una esquerda al nivell de la glacera suspesa de la Grande Casse, a la cara nord.
La prefectura de Savoia va demanar al Servei de Restauració de Terres de Muntanya (RTM) que emetés una opinió sobre els riscos associats a la ruptura d’una gran part de la glacera. Va concloure que, en cas de trencament de la glacera sota aquesta escletxa, una allau de neu i gel podria "assentar-se" en dos altiplans inferiors i no hauria de tenir cap conseqüència sobre el Doron de Champagny.
Tot i això, el volum en qüestió (500.000 m3) Representa un risc important per als usuaris de l’alta muntanya.

## Referències

* 1 2 «Le glacier suspendu de la face nord de la Grande Casse sous haute surveillance | Parc national de la Vanoise». [Consulta: 19 desembre 2020].
* ↑ Outdoor, Outside | Le magazine des amoureux de sports et culture. «Risque réel d’effondrement de séracs en face Nord de la Grande Casse» (en francès), 04-06-2020. [Consulta: 19 desembre 2020].
# Khótiaj

Khótiaj (en rus: Хотяж) és un poble de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 42 habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14.
# Narcís Soler i Soler

Narcís Soler i Soler (Figueres, 31 de desembre de 1822) fou un professor i flautista català del segle xix.
Narcís Soler va viure a Figueres la seva infància. A l'edat de set anys, va començar a analitzar Solfeig i dos anys més tard va iniciar els seus estudis de flauta.
L'any 1834 va ser contractat pel règim Francès, amb el qual va viatjar fins a l'Algèria on va començar els estudis sobre clarinet que li va atorgar el nomenament de "Clarinet a Solo". El 1837 va ingressar al Conservatori de París, on el 1840 aquesta institució li va donar el primer premi a millor clarinetista.

## Referències

* ↑ Saldoni, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà), 1868.
# Gasela de Mary Kane

La gasela de Mary Kane (Gazella marica) és una espècie de gasela oriünda dels deserts sirià i àrab. Avui sobreviu a la natura en poblacions petites i aïllades a l'Aràbia Saudita, els Emirats Àrabs Units, Oman i el sud-est de Turquia. Podria haver-n'hi poblacions petites a Kuwait, l'Iraq, Jordània i Síria. Es creu que la població total de gaseles de Mary Kane és inferior a 3.000. En canvi, potser n'hi ha més de 100.000 en captivitat, reserves o programes de reproducció.
Fins fa poc, la gasela de Mary Kane es considerava una subespècie de la gasela persa. Un estudi genètic del 2010 establí que constituïa un llinatge a part, per la qual cosa avui en dia se la considera una espècie diferent. Altres anàlisis genètiques publicades el 2012 trobaren que la gasela de Mary Kane era un parent proper de dues gaseles del nord d'Àfrica, la gasela de l'Atles i la gasela de Loder, amb les quals potser fins i tot formava una mateixa espècie.
Fou anomenada en honor de Mary Kane Clark, muller d'Oldfield Thomas.

## Referències

* 1 2 Grup d'Especialistes en Antílops de la CSE de la UICN «Gazella marica» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN, 2017. DOI: 10.2305/iucn.uk.2017-2.rlts.t8977a50187738.en.
* ↑ Wacher, Timothy; Wronski, Torsten; Hammond, Robert L.; Winney, Bruce; Blacket, Mark J.; Hundertmark, Kris J.; Mohammed, Osama B.; Omer, Sawsan A.; Macasero, William «Phylogenetic analysis of mitochondrial DNA sequences reveals polyphyly in the goitred gazelle (Gazella subgutturosa)» (en anglès). Conservation Genetics, 12, 3, 27-11-2010, pàg. 827–831. DOI: 10.1007/s10592-010-0169-6. ISSN: 1566-0621.
* ↑ Hassanin, Alexandre; Delsuc, Frédéric; Ropiquet, Anne; Hammer, Catrin; Jansen van Vuuren, Bettine; Matthee, Conrad; Ruiz-Garcia, Manuel; Catzeflis, François; Areskoug, Veronika «Pattern and timing of diversification of Cetartiodactyla (Mammalia, Laurasiatheria), as revealed by a comprehensive analysis of mitochondrial genomes» (en anglès). Comptes Rendus Biologies, 335, 1, 2012, pàg. 32–50. DOI: 10.1016/j.crvi.2011.11.002. ISSN: 1768-3238. PMID: 22226162.
* ↑ Entrada «Gazella» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Maluks

Maluks és un grup de música dancehall, reggae, cúmbia i drum and bass fundat el 2019 al barri de Benimaclet per Núria Pons (veu), Marina Bolea (veu), Laura Honrubia (veu) i Maria Deltell (bases musicals i DJ). Totes tenen un passat vital vinculat amb la música, amb formació en diferents instruments com la guitarra, el violí o el violoncel. Les seves lletres tracten qüestions politicosocials des d'una òptica feminista i han col·laborat amb grups com La Fúmiga, Pupil·les, Chalart58 i Tremenda Jauría, entre d'altres.
El seu tercer senzill, «Contra l'oblit», fou un homenatge a aquelles lluitadores antifeixistes d'ahir i de hui com Neus Català que han dedicat la vida a defensar la llibertat. Comptaren amb la col·laboració de Carles Belda a l'acordió diatònic i les il·lustracions d'Elías Taño per al videoclip. Han actuat en festivals com el Viña Rock, el Feslloc o el Festivern.
El dia 14 de novembre de 2021 foren guardonades als Premis Ovidi a la música en valencià amb el premi al Millor disc de mestissatge pel disc Som i vibrem.

## Discografia

* Som i vibrem (Propaganda pel fet!, 2021)

## Referències

* ↑ Puig Bru, Gemma. «Maluks es un proyecto a largo plazo» (en castellà). MondoSonoro, 22-02-2021. [Consulta: 18 juny 2021].
* ↑ Garrigós, Amàlia. «Som una barreja de música tropical i electrònica». Enderrock.cat, 09-02-2021. [Consulta: 18 juny 2021].
* ↑ NTC, À Punt. «Zoo, gran guanyador dels Premis Ovidi a la música en valencià», 14-11-2021. [Consulta: 15 novembre 2021].
* ↑ Pérez, Moisés. «Maluks ferotges». El Temps, 05-02-2021. [Consulta: 18 juny 2021].
# Vali

* No s'ha de confondre amb valí.
Vali és un déu de la mitologia nòrdica, era fill d'Odin i la geganta Rind, i amb prou feines és esmentat abans de la lluita que va precedir el crepuscle dels déus, el Ragnarok. No va ser una divinitat popular sinó una creació dels Escaldes. Es va venjar de Hödr posant-lo sobre una foguera, per haver matat a Braldt. Hi ha un altre Vali, fill de Loki, que va ser transformat pels déus en un llop bavejant que va arrencar la gola del seu germà per castigar Loki Narfi pels seus crims. Les dues figures anomenades Vali van poder haver estat originalment concebudes com un mateix ésser. A la Gesta Danorum el Bous correspon a Vali.
# Glacera de l'Isar-Loisach

La glacera de l'Isar-Loisach era una glacera als contraforts dels prealps bavaresos que es va formar en els períodes freds del Plistocè. En la glaciació de Würm, és la glacera que es va estendre més cap al nord.
Estava alimentada sobretot per la glacera de l'Inn que enviava una part dels seus gels a través del Fernpass, el Seefelder Sattel i l'estany del Kochelsee. Això explica la gran mida d’aquesta glacera, mentre que la zona d’acumulació de les conques d’Isar i Loisach era relativament petita.
En el seu últim avanç fa 20.000 anys, va cobrir l'altiplà bavarès fins a Landsberg am Lech, Grafrath, Geretsried i Sachsenkam. Només el Hoher Peissenberg i el Tischberg sobresortien com nunataks d'aquesta ampla capa de gel. A sota del seu front, va formar una vasta plana amb els al·luvions de les seves aigües de fosa, el sandur de Múnic.
Retirant-se, aquesta glacera va deixar abundants traces del seu pas com el camp de drumlins d'Eberfing amb 360 drumlins d'una longitud que anava fins a 1.900 metres, llacs de fosa de gel mort com els Osterseen i torberes (ex.: pantà de Murnau). És també en l'origen de la formació de dos grans llacs, l'Ammersee i el Llac Starnberg que, contràriament a molts llacs d'origen glacial, subsisteixen encara perquè no són travessats per un poderós riu.
Totes aquestes traces de la glacera de l'Isar-Loisach han jugat un gran paper en el desenvolupament de l'estudi de la morfologia glacial al segle xix, en particular als treballs d'Albrecht Penck.

## Referències

* ↑ Hermann Jerz: Das Eiszeitalter in Bayern, Band 2 der Geologie von Bayern, Schweizerbart'sche Verlagsbuchhandlung, 1993. ISBN 3-510-65157-X. Kapitel Glazialer, fluvioglazialer und galzifluviatiler Bereich (Alpenvorland und Alpen)
* ↑ Rolf K. F. Meyer & Hermann Schmidt-Kaler. Wanderungen in die Erdgeschichte. Auf den Spuren der Eiszeit südlich von München - östlicher Teil. Pfeil München 1997. S. 31
* ↑ Ludger Feldmann: Die geologische Entwicklung der Landschaft um Eberfing. In: Luise Hohenleitner: Eberfinger Heimatbuch, Herausgegeben von der Gemeinde Eberfing, 1998. Seiten 255–263
* ↑ Rolf K. F. Meyer, Hermann Schmidt-Kaler: Wanderungen in die Erdgeschichte – Band 8: Auf den Spuren der Eiszeit südlich von München, östlicher Teil. Pfeil Verlag, 1997. ISBN 3-931516-09-1, Seiten 15–26
# L'Alemany (Viladrau)

L'Alemany és una masia de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (14x9) amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Consta de planta i primer pis. La façana principal, davant de la qual hi passa el camí d'anar al Pujol, presenta un portal d'arc de mig punt amb emmarcaments de gres i en la dovella central una creu, i dues finestres, una de quadrada amb reixa de forja, i una altra amb emmarcaments de totxo arrebossat; al primer pis tres boniques finestres, totes elles amb emmarcaments de gres; la del sector O és molt bonica i presenta la llinda i l'ampit bellament esculturats amb estil goticitzant, la central, del mateix estil, presenta motius a l'ampit, i la del sector E és la més senzilla de les tres. La façana O presenta un cobert de fibrociment (uralita) al sector S, i dos portals amb llinda de fust, i una finestra a la planta, i dues finestretes quadrades al primer pis. La façana N és cega excepte una finestreta tapiada al primer pis i s'hi observen forats de les bigues d'algun cobert. La façana E presenta un petit cobert d'uralita a la planta al costat d'un portal rectangular amb llinda de fusta i emmarcaments de totxo; al primer pis presenta al sector N un cos de porxos amb barana de fusta i una finestra quadrada al sector S.

## Història

Edifici relacionat amb l'antic mas L'Alemany que probablement formava part dels 82 masos que existien en el municipi pels volts de 1340, segons consta en els documents de l'època. El trobem registrat en els fogatges de la "Parròquia i terme de Viladrau fogajat a 6 de octubre 1553 per Joan Masmiguell balle com apar en cartes 230", juntament amb altres 32 que continuaven habitats després del període de pestes, on consta un tal "Servia Alemany". Els actuals propietaris no mantenen la cognominació d'origen.

## Referències

* 1 2 «L'Alemany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Natació als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - Natació subaquàtica

Natació als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
| Lliures |||||
| 200 m | homes |
| 1.000 m | homes |
| 4.000 m | homes |
| Esquena |||||
| 200 m | homes |
| Altres |||||
| 200 m equips | homes |
| 200 m obstacles | homes |
| Natació subaquàtica | homes |
| < 1896 1904> |||||
La natació subaquàtica masculina va ser una de les proves de natació que es van disputar als Jocs Olímpics de París de 1900. La competició tingué lloc el 12 d'agost de 1900, amb la presència de 14 nedadors representants de 4 nacions. És l'única vegada que s'ha disputat aquesta prova en uns Jocs Olímpics.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Charles de Vendeville | André Six | Peder Lykkeberg |

## Resultats

La puntuació final és obtinguda a partir d'atorgar un punt per cada segon i dos punts per cada metre nedat sota l'aigua.
| Posició | Nedador | Segons | Metres | Puntuació |
| | Charles de Vendeville | 68,4 | 60,00 | 188,4 |
| | André Six | 65,4 | 60,00 | 185,4 |
| | Peder Lykkeberg | 90,0 | 28,50 | 147,0 |
| 4 | de Romand | 50,2 | 47,50 | 145,2 |
| 5 | Tisserand | 48,0 | 30,75 | 109,5 |
| 6 | Hans Aniol | 30,0 | 36,95 | 103,9 |
| 7 | Menault | 38,4 | 32,50 | 103,4 |
| 8 | Louis Marc | 32,0 | 34,00 | 100,0 |
| 9 | Peyrusson | 29,6 | 31,00 | 91,6 |
| 10 | Kaisermann | 56,8 | 16,10 | 88,8 |
| 11 | Leclerq | 28,0 | 30,00 | 88,0 |
| 12 | Chevrand | 32,0 | 20,00 | 72,0 |
| 13 | Anderlé | 22,4 | 23,50 | 69,4 |
| 14 | Eucher | 23,0 | 21,50 | 66,0 |

## Referències

* «Olympic Medal Winners». Comitè Olímpic Internacional. [Consulta: 19 març 2008].
* De Wael, Herman. «Swimming 1900». Herman's Full Olympians, 07-06-2001. Arxivat de l'original el 2008-05-03. [Consulta: 19 març 2008].
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games: Resultats de totes les proves amb comentaris. Jefferson, North Carolina: McFarland, desembre 1997. ISBN 0-7864-0378-0.
# Funció theta de Ramanujan

En matemàtica, la funció theta de Ramanujan generalitza la forma de les funcions theta de Jacobi, al mateix temps que conserva les seves propietats generals. En particular, el producte triple de Jacobi es pot escriure elegantment en termes de la funció theta de Ramanujan. La funció pren nom de Srinivasa Ramanujan, i va ser la seva última gran contribució a les matemàtiques.

## Definició

La funció theta de Ramanujan està definida com:
    $f(a,b)=\sum _{n=-\infty }^{\infty }a^{n(n+1)/2}\;b^{n(n-1)/2}$
per| ab |<1. La identitat del producte triple de Jacobi pren la forma
    $f(a,b)=(-a;ab)_{\infty }\;(-b;ab)_{\infty }\;(ab;ab)_{\infty }$
Aquí, l'expressió ( a ; q ) $_n$ denota el símbol q-Pochhammer. Entre altres, les identitats que es poden obtenir s'inclouen
    $f(q,q)=\sum _{n=-\infty }^{\infty }q^{n^{2}}={\frac {(-q;q^{2})_{\infty }(q^{2};q^{2})_{\infty }}{(-q^{2};q^{2})_{\infty }(q;q^{2})_{\infty }}}$
i
    $f(q,q^{3})=\sum _{n=0}^{\infty }q^{n(n+1)/2}={\frac {(q^{2};q^{2})_{\infty }}{(q;q^{2})_{\infty }}}$
i
    $f(-q,-q^{2})=\sum _{n=-\infty }^{\infty }(-1)^{n}q^{n(3n-1)/2}=(q;q)_{\infty }$
aquesta última es converteix en la funció d'Euler, que està estretament relacionada amb la funció eta de Dedekind.

## Referències

* W.N. Bailey, Generalized Hypergeometric Sèries , (1935) Cambridge Tracts in Mathematics and Mathematical Physics, No.32, Cambridge University Press, Cambridge.
* George Gasper and Mizan Rahman, Basic Hypergeometric Sèries, 2nd Edition , (2004), Encyclopedia of Mathematics and Its Applications, 96 , Cambridge University Press, Cambridge. ISBN 0-521-83357-4.
# Fijaš

Fijaš és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1414.
# Glacera de la Brenva

La glacera de la Brenva és la quarta glacera de la vall d'Aosta (Itàlia); es troba a val Veny. Al seu voltant es troben els cims del massís del Mont Blanc. La glacera se situa a l'altura de la aiguille Blanche de Peuterey i de la aiguille Noire de Peuterey.
És considerada com la cascada de gel més alta dels Alps ja que, des del cim del mont Blanc, baixa cap a la vall de Veny, a 1.300 metres d'altura, amb un desnivell de 3.500 metres.
Dos lliscaments de terra que van tenir lloc el 1920 i el 1997 van cobrir el fons.
D'aquesta glacera neix el Dora Baltea, un afluent del riu Po de 160 km que és el riu principal de la vall d'Aosta.

## Referències

* ↑ «Brenva glacier | Aosta Valley» (en anglès). [Consulta: 30 agost 2020].
* ↑ «GFDQ – Geografia Fisica e Dinamica Quaternaria » 028_2_07_2005» (en italià). Arxivat de l'original el 2020-09-19. [Consulta: 30 agost 2020].
* ↑ «Avalanche of 18 January 1997 on Brenva Glacier, Mont Blanc Group, Western Italian Alps: an unusual process of formation» (en anglès).
# Múzquiz

Múzquiz és un dels trenta-vuit municipis de Coahuila de Zaragoza, al nord-est de Mèxic. El cap de municipi és Santa Rosa de Múzquiz. El municipi té una extensió de 8.128,9 km² i l'any 2005 tenia 62.710 habitants; d'aquests, 242 parlaven llengües indígenes, principalment kickapoo (als anys 90 hi vivien prop de 500 kickapoos) i nàhuatl. El nom del municipi prové de Melchor Múzquiz, president de la república l'any 1832 i nat a Santa Rosa l'any 1790. A part del cap de municipi, un altre entitat de població de certa rellevància és el poble miner de Palaú, amb 16.000 habitants i que es troba a prop d'unes mines de carbó.

## Referències

* ↑ Hois, Elisabeth A. Mager. Lucha y resistencia de la tribu Kikapú (en castellà). UNAM, 2004. ISBN 9789703222230.
* 1 2 «Coahuila-Muzquiz» (en castellà). Enciclopedia de los Municipios y Delegaciones de México. Arxivat de l'original el 2020-02-02. [Consulta: 9 març 2019].
# Francisco Sifré Pardo

Francisco Sifré Pardo (Alzira, 1940), és un historietista i il·lustrador valencià adscrit a l'Escola Valenciana de còmic, encara que també va treballar posteriorment per a l'Editorial Bruguera.
Francisco Sifre va iniciar la seua carrera historietística a la fi dels anys 50 en les revistes d'Editorial Valenciana. Per a Jaimito va crear les sèries El Dire Cocomascope, La família Ki-Ki-Ri-Ki, Jipy, Nicanor, Pedrusco i Pepote. Per a Pumby, on el seu estil aconsegueix la maduresa cap a finals dels anys seixanta, Boby, Peluca i finalment El Pequeño Sheriff. Sifré va continuar treballant per a la citada editorial fins al seu tancament a mitjan 80, però des de principis dels 70 havia començat també a compatibilitzar-la amb Bruguera, en un moviment idèntic al del seu company Rojas. Allí va crear les sèries El marqués de la Foca (Din Dan, 1972) i Alí el Genio de la lámpara (Zipi y Zape).
El crític Pedro Porcel ha assenyalat que el seu estil, d'una simplicitat només aparent, és el "més intencionadament infantil" de l'Escola Valenciana, amb figures de cap gran i colors molt cridaners.

## Referències

* 1 2 3 Porcel (2002), 412.

## Bibliografia

* PORCEL TORRENS, Pedro. Clásicos en Jauja. La historia del tebeo valenciano. Alicante, 2002. ISBN 84-89929-38-6.

## Enllaços externs

* Comic creator: Francisco Sifre a la Comiclopedia de Lambiek
# Champeaux (Ille i Vilaine)

Champeaux (en bretó Kampal, en gal·ló Champiao) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 456 habitants. Limita al nord amb Val-d'Izé, al nord-est amb Landavran, a l'oest amb Marpiré, a l'est amb Montreuil-sous-Pérouse, al sud-oest amb Saint-Jean-sur-Vilaine i al sud-est amb Pocé-les-Bois.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 304 | 322 | 311 | 329 | 390 | 420 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Jean-Pierre Renault | Divers droite |
# Malniu (Calders)

Malniu era una masia del terme de Calders, al Moianès. Pertanyia a la parròquia rural de Sant Andreu de Calders, sufragània de la parròquia principal del poble.
Està situada a la dreta del Calders, a migdia del Molí del Castell i del Castell de Calders, al nord de la Casa Gran de Bellveí.
És una construcció rural moderna. La masia antiga està pràcticament del tot desapareguda.

## Enllaços externs

* Malniu en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya