OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Te amb mantega

El te amb mantega, també conegut com a po cha o goor goor en termes locals Ladakhi és una beguda del tibetans i minories xineses del sud-oest de la Xina. També es consumeix a Bhutan. Es fa amb les fulles del te, mantega de iac i sal comuna.
Beure te amb mantega és una part normal de la vida dels tibetans. Abans d'anar a treballar els tibetans típicament beuen diversos bols d'aquesta beguda, i sempre se serveix als invitats. És una beguda que dona moltes calories i és adequada per a llocs de gran altitud. També evita que s'esquerdin els llavis. També es fa servir el te amb mantega per menjar tsampa mesclant-lo.
Mentre que hi ha evidència de l'arribada del te al Tibet al segle x, no va ser fins al segle xiii quan va arribar a l'estatus universal.Al principi del govern del Dalai Lama, el te va ser un monopoli governamental.
El te de màxima qualitat es fa bullint les fulles durant un dia i mig aleshores es posa en un cilindre amb mantega fresca de iac i sal. El resultat és un líquid de color porpra. Aleshores es posa en pots d'argila o en gerres.

## Referències

* ↑ Mayhew, Bradley and Kohn, Michael. (2005) Tibet. 6th Edition, p. 75. ISBN 1-74059-523-8.
* ↑ Das, Sarat Chandra (1902). Lhasa and Central Tibet. Reprint: (1988), Mehra Offset Press, Delhi.
* ↑ Kawaguchi, Ekai (1909): Three Years in Tibet, pp. 325-326. Reprint: Book Faith India (1995), Delhi. ISBN 81-7303-036-7
* Forbes, Andrew; Henley, David (2011). 'Tibetan Butter Tea' in: China's Ancient Tea Horse Road. Chiang Mai: Cognoscenti Books. ASIN: B005DQV7Q2
* Waddell, L. Austine. 1895. Tibetan Buddhism: With Its Mystic Cults, Symbolism and Mythology, and in Its Relation to Indian Buddhism. W. H. Allen & Co., London. Reprint 1972: Dover Publications, New York. ISBN 0-486-20130-9. For a good description of how tea was served in monasteries, see pp. 191–192; 214-217 (with illustration).

## Enllaços externs

* YoWangdu Easy Butter Tea Recipe Arxivat 2010-03-13 a Wayback Machine.
* Example of bowls from which Tibetans drink tea and further information on the bowls custom
* Tea with Changpas by Rangan Datta
* Traditional Butter Tea Recipe Arxivat 2012-08-21 a Wayback Machine.
# Esteve ben Basili

Esteve ben Basili (en llatí Stephanus, en grec antic Στέφανος) fou un metge probablement cristià assirià, fill d'un home anomenat Basili, que vivia a Bagdad, als dominis del califa Al-Mutawàkkil (847-861) i del que se sap que va traduir a Dioscòrides Pedaci i a Galè a l'àrab.
Probablement és el mateix Esteve del que el botànic andalusí Ibn al-Baytar menciona la traducció del llibre De Materia Medica de Dioscòrides. L'anomena Isthafan ben Nasl (o Nasil).

## Referències

* ↑ 5.Stephanus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 907
# IEEE 802.11v

IEEE 802.11v és una esmena a l'estàndard IEEE 802.11 per permetre la configuració de dispositius client mentre estan connectats a xarxes sense fil. Es va publicar com a 802.11v-2011 i més tard es va incorporar a 802.11-2012
802.11 és un conjunt d'estàndards IEEE que regeixen els mètodes de transmissió de xarxes sense fil. Actualment s'utilitzen habitualment en les seves versions 802.11a, 802.11b, 802.11g, 802.11n i 802.11ac per proporcionar connectivitat sense fil a la llar, l'oficina i alguns establiments comercials.

## Gestió de xarxes sense fils

802.11v és l'estàndard de gestió de xarxes sense fil per a la família d'estàndards IEEE 802.11. 802.11v permet als dispositius client intercanviar informació sobre la topologia de la xarxa, inclosa informació sobre l'entorn de RF, fent que cada client sigui conscient de la xarxa, facilitant la millora general de la xarxa sense fil.
802.11v descriu millores a la gestió de xarxes sense fil, com ara:
* Estalvi d'energia assistit per xarxa: ajuda els clients a millorar la durada de la bateria permetent-los dormir més temps. Per exemple, els dispositius mòbils utilitzen una certa quantitat de període d'inactivitat per assegurar-se que romanen connectats als punts d'accés i, per tant, consumeixen més energia quan realitzen les tasques següents en una xarxa sense fil.
* Itinerància assistida per la xarxa: permet que la WLAN enviï missatges als clients associats, perquè els millors AP s'associïn amb els clients. Això és útil tant per a l'equilibri de càrrega com per dirigir clients mal connectats.

## Estat

Després de diversos anys de desenvolupament com a esborrany d'estàndard, 802.11v es va ratificar com a esmena formal a l'estàndard 802.11 el 2 de febrer de 2011.

## Referències

* ↑ «IEEE 802.11v-2011 - IEEE Standard for Information technology-- Local and metropolitan area networks-- Specific requirements-- Part 11: Wireless LAN Medium Access Control (MAC) and Physical Layer (PHY) specifications Amendment 8: IEEE 802.11 Wireless Network Management». standards.ieee.org. Arxivat de l'original el 2019-01-15. [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ «IEEE Standard 802.11-2012».
* ↑ «[https://www.cisco.com/c/en/us/td/docs/wireless/controller/8-1/Enterprise-Mobility-8-1-Design-Guide/Enterprise_Mobility_8-1_Deployment_Guide/Chapter-11.pdf C H A P T E R 11-1Enterprise Mobility 8.1 Design Guide 802.11r, 802.11k, 802.11v, 802.11w Fast Transition Roaming]» (en anglès). [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ «The IEEE 802.11 universe» (en anglès). https://www.researchgate.net.+[Consulta: 13 juliol 2023].
# Delphine Batho

Delphine Batho (París, 23 de març de 1973) és una política francesa socialista.
És actualment diputada de la segona circumscripció de les Deux-Sèvres, successora de Ségolène Royal. Va ser secretària nacional del Partit Socialista francès, encarregada de les qüestions de seguretat entre 2003 i 2008 i després portaveu de François Hollande, durant la campanya presidencial de 2012.

## Biografia

Delphine Batho nasqué el 1973 a la capital francesa, filla dels fotògrafs John i Claude Batho. Començà la militància política al liceu Henri-IV mentre estava estudiant literatura. Es va afiliar a la FIDL, entitat de la qual esdevingué presidenta el 1990.

## Referències

* ↑ «Web internet de François Hollande». Arxivat de l'original el 2012-05-14. [Consulta: 16 maig 2012].
# Mallerenga cuallarga gorjagrisa

La mallerenga cuallarga gorjagrisa (Aegithalos glaucogularis) és una espècie d'ocell de la família dels egitàlids (Aegithalidae). El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Descripció

* Amb una llargària d'uns 14 cm incloent la cua, que fa gairebé la meitat.
* Ales, cua i dors fosc. Color general blanquinós. Front clar i una zona negra sobre els ulls que deixen una fina línia blanca al capell. Una zona argentada al centre de la gola.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de coníferes i mixtos de l'est i centre de la Xina.

## Taxonomia

Considerat coespecífic de la mallerenga cuallarga, va ser separat en la seva pròpia espècie, arran treballs com ara el de Päckert et el 2010. S'han descrit dues subespècies:
* A. g. glaucogularis (Moore, 1855). Est de la Xina, al sud de vinaceus.
* A. g. vinaceus (Verreaux, 1871). Centre i est de la Xina.

## Referències

* ↑ «Mallerenga cuallarga gorjagrisa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 19 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 631. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Silver-throated Tit. Aegithalos glaucogularis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 23 novembre 2022].
* ↑ Martin Päckert, J Martens, YH Sun. (2010) Phylogeny of long-tailed tits and allies inferred from mitochondrial and nuclear markers (Aves: Passeriformes, Aegithalidae). Molecular Phylogenetics and Evolution. 55(3):952-67
* ↑ Aegithalos glaucogularis a l'Integrated Taxonomic Information System Rev. 23/02/2014 (anglès)
# LaCie

LaCie és una empresa informàtica de maquinari especialitzada en discs durs externs, RAIDS, unitats òptiques i monitors dedicats a les arts gràfiques. Té diverses línies de productes des de discs de butxaca fins a discs durs de sobretaula amb capacitat de diversos terabytes. També cobreixen diversos tipus de connexions, essencialment les connexions FireWire dedicades a l'edició de vídeo. Des de sistemes comuns com l'USB 2.0 fins a sistemes SCSI d'alt rendiment dedicats a l'edició de vídeo i tasques que requereixen una gran transmissió de dades.
# Bismarck (Missouri)

Bismarck és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2008 tenia 1.538 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bismarck tenia 1.470 habitants, 586 habitatges, i 420 famílies. La densitat de població era de 567,6 habitants per km².
Dels 586 habitatges en un 33,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,9% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 28,3% no eren unitats familiars. En el 24,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 15,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.583 $ i la renda mediana per família de 30.294 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.781 $ mentre que les dones 18.417 $. La renda per capita de la població era de 12.150 $. Entorn del 14,7% de les famílies i el 20,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bismarck». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bismarck». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Telmatoscopus tanegashimensis

Telmatoscopus tanegashimensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: el Japó.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.
# Hypsiboas boans

Hypsiboas boans és una espècie de granota que viu a Bolívia, el Brasil, Colòmbia, l'Equador, Guaiana Francesa, Guyana, Panamà, el Perú, Surinam, Trinitat i Tobago i Veneçuela.

## Referències

* La Marca, E., Azevedo-Ramos, C., Coloma, L.A., Solís, F., Ibáñez, R., Jaramillo, C., Fuenmayor, Q., Ron, S. & Hardy, J. 2004. Hypsiboas boans. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# David Nobbs

David Nobbs (Petts Woods, 13 de març de 1935 - 9 d'agost de 2015) fou un novel·lista britànic, creador de la sèrie The Fall and Rise of Reginald Perrin (emesa a Espanya com Caída y auge de Reginald Perrin), basada en la seva novel·la homònima de 1975 (traduïda per Impedimenta el 2012), autèntic punt culminant de l'«humor trist» britànic. Nascut el 1935 a Kent, Nobbs va estudiar a Cambridge i va escriure guions de ràdio i televisió durant uns quants anys per a molts dels humoristes de l'època. Va publicar gairebé una vintena de novel·les.

## Obra
### Novel·les

* The Itinerant Lodger (1965)
* Ostrich Country (1968)
* A Piece of the Sky is Missing (1969)
* The Death of Reginald Perrin (1975, després anomenada The Fall and Rise of Reginald Perrin)
* The Return of Reginald Perrin (1977)
* The Better World of Reginald Perrin (1978)
* Second From Last in the Sack Race (1983)
* A Bit of a Do (1986)
* Pratt of the Argus (1988)
* Fair Do's (1990)
* The Cucumber Man (1994)
* The Legacy of Reginald Perrin (1996)
* Going Gently (2000)
* Sex and Other Changes (2004)
* Pratt à Manger (2006)
* Cupid's Dart (2008)
* Obstacles to Young Love (2010)
* It Had to be You (2011)
* The Fall and Rise of Gordon Coppinger (2012)
* The Second Life of Sally Mottram (2014)

### Treballs per a televisió

* The Two Ronnies (col·laborador)
* Shine a Light
* The Fall and Rise of Reginald Perrin
* The Sun Trap
* The Hello Goodbye Man
* A Bit of a Do
* Fairly Secret Army
* Dogfood Dan and the Carmarthan Cowboy
* The Life and Times of Henry Pratt
* Rich Tea and Sympathy
* The Legacy of Reginald Perrin
* Love on a Branch Line
* Stalag Luft
* Reggie Perrin

### No-ficció

* I Didn't Get Where I Am Today (autobiografia, 2001)

## Referències

* ↑ «David Nobbs». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Manuel López de Aguirre

Manuel López de Aguirre, de vegades Emanuel López d'Aguirre (Toledo, 5 de gener de 1690 - Barcelona, 7 de febrer de 1754) fou un eclesiàstic i bisbe de Barcelona entre 1750 i 1754.
López de Aguirre fou nomenat bisbe de Barcelona el 22 de juliol de 1750. Va ser rector de la parròquia de San Justo de Madrid. Dedicà l'església dels Pares Agustins i de l'Església de Sant Felip Neri de Barcelona, va col·locar la primera pedra de la de l'església de Sant Miquel del Port de la Barceloneta, i va celebrar un sínode diocesà a Barcelona. Durant el seu mandat com a bisbe, va augmentar les rendes episcopals a favor dels pobres amb el recobrament de l'antic dret anomenat 'de cops' que es pagava des de temps immemorials pel blat o farina importada d'altres regnes. És també del seu temps la Casa d'Exercicis dels Jesuïtes o Col·legi Betlem, construït a la Rambla de Barcelona, al costat de l'Església de Betlem, a on hi havia la Congregació de la Nativitat de la Mare de Déu de la qual va néixer l'institut de les “Darderes” pel testament del cirurgià de l'Hospital de la Santa Creu de Barcelona Francesc Darder i Barrich. A la part superior del camp del seu escut papal apareix la divisa "Non nisi t'ipsum Domine". López de Aguirre va morir el 7 de febrer de 1754 entre 3 i 4 de la tarda, fruit d'una apoplexia que va patir, i que en breus hores el va privar de la vida.

## Referències

* ↑ Martí Bonet, Josep Maria; Cabassa, Montserrat (col.); Pallàs, Gemma (col.); Alarcón, Joana (col.). «López de Aguirre, Manuel (Toledo, 1690 - Barcelona, 1754)». A: Los 120 Obispos de la Diócesis de Barcelona. Barcelona: Bubok Publishing S.L, 2020, pàg. 112. ISBN 78-84-685-4425-0 [Consulta: 5 octubre 2022]. Arxivat 4 October 2022$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Darna Galobart, Leticia «Metodología fuentes y heráldica en la sede episcopal de Barcelona, siglos XII-XX. Estudio comparativo». Emblemata, Núm. 5, 1999, pàgs. 29-55 [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ «Directorium domus barcinonensis». Base de dades Manuscrits Catalans de l’Edat Moderna (MCEM). Institut d'Estudis Catalans - Biblioteca de la Universitat de Barcelona. [Consulta: 7 octubre 2022].
# L'última casa de l'esquerra

L'última casa de l'esquerra (títol original: The Last House on the Left) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Wes Craven, estrenada el 1972. Ha estat doblada al català.

## Argument

Krug i els seus tres joves, temibles assassins, segresten i torturen a mort dues noies que celebraven el seu aniversari. Només cometran un greu error decidint passar la nit amb una gent,que són els pares d'una de les dues noies. Per a ells, comença el terror i el seu malson, a l'última Casa a l'esquerra.

## Repartiment

* Sandra Cassel: Mari Collingwood
* Lucy Grantham: Phyllis Stone
* David Hess: Krug Stillo
* Fred J. Lincoln: Fred 'Weasel' Podowski
* Jeramie Rain: Sadie
* Marc Sheffler: Junior Stillo
* Gaylord St. James: Dr. John Collingwood
* Cynthia Carr: Estelle Collingwood
* Ada Washington: Ada
* Marshall Anker: el xèrif
* Martin Kove: el diputat
* Ray Edwards: el carter

## Al voltant de la pel·lícula

* L'Última Casa a l'esquerra és la primera pel·lícula del realitzador americà Wes Craven (Scream , Les urpes de la nit...).
* El rodatge s'ha desenvolupat del 2 d'octubre al 6 de novembre de 1971 a Long Island, Nova York, Redding i Westport.
* Es tracta d'un remake d'una pel·lícula sueca, La Font, dirigida el 1960 per Ingmar Bergman.
* La pel·lícula també va ser objecte d'un remake el 2009: L'Última Casa a l'esquerra de Dennis Iliadis.
* A destacar, una petita aparició de Steve Miner, realitzador de l'Assassí del divendres (1981), Homicidis en 3 dimensions (1982), Warlock (1989) o Day of the Dead , 2007), en el paper, que no surt als crèdits, del hippy que es burla de l'adjunt del xèrif.
* La pel·lícula va ser prohibida al Regne Unit durant 30 anys.
* Jonathan Craven, el fill del cineasta, fa una petita aparició en el paper d'un noiet amb una pilota.
* Al començament del llargmetratge, una indicació ens descobreix que la història es basa en una història real.

## Banda original

* The Road Leads to Nowhere
* Wait for the Rain
* Sadie and Krug (Baddies' Theme)
* Now You're All Alone

## Vegeu també

* L'última casa a l'esquerra (remake de 2009)

## Referències

* ↑ esadir.cat. L'última casa de l'esquerra. esadir.cat.
* ↑ «Last house on the left». The New York Times.
* ↑ Critica DevilDead
# Dischistodus

Dischistodus és un gènere de peixos de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Dischistodus chrysopoecilus (Schlegel i Müller, 1839)
* Dischistodus darwiniensis (Whitley, 1928)
* Dischistodus fasciatus (Cuvier a Cuvier i Valenciennes, 1830)
* Dischistodus melanotus (Bleeker, 1858)
* Dischistodus perspicillatus (Cuvier a Cuvier i Valenciennes, 1830)
* Dischistodus prosopotaenia (Bleeker, 1852)
* Dischistodus pseudochrysopoecilus (Allen i Robertson, 1974)

## Referències

* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., N.J. Cross and C.J. Allen 2006: Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. Fishes.
* Gill, T.N. 1863: Synopsis of the pomacentroids of the western coast of North and Central America. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 15: 213-221.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bismarck Barreto Faria

Bismarck Barreto Faria (Niterói, Brasil, 17 de setembre de 1969) és un exfutbolista brasiler. Va disputar 11 partits amb la selecció del Brasil.

## Referències

* ↑ National Football Teams
* ↑ «Todos os brasileiros - 1990» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Esbós (dibuix)

Un esbós és un dibuix fet a mà ràpidament que normalment no es considera que sigui un treball finalitzat. Un esbós pot tenir diverses intencions: per a registrar quelcom que l'artista ha vist, desenvolupar una idea més tard o com una manera ràpida de mostrar una idea, imatge o principi. També pot ser una pintura o altra obra (escultura) preparatòria per una altra obra més esmerçada i més completa, o, com bé diu el DIEC, un esbós és una "primera forma imperfecta d'una estàtua, d'una pintura, d'una composició."
Els esbossos es poden fer en qualsevol medi, típicament un medi sec com el grafit, el carbó o el pastel, però també es pot usar la pintura a l'oli i d'altres. Un escultor pot fer un esbós mitjançant argila, cera o plastilina.

## Etimologia

La paraula esbós deriva de l'italià sbòzzo, derivat de sbozzare, ‘esboscassar, esbossar’, i aquest, de bòzza, ‘pedra sense desbastar’, d'origen incert.
En anglès la paraula és sketch, el qual deriva del grec σχέδιος – schedios, "fet improvisadament".

## Aplicacions dels esbossos

Els esbossos generalment es prescriuen als estudiants com a part dels estudis d'arts. Això generalment inclou fer croquis d'un model viu que va canviant de postura cada pocs minuts.
En els casos d'artistes com Leonardo da Vinci i Edgar Degas els seus esbossos han esdevingut veritables objectes d'art.

## Galeria

* Esbossos per a un monument eqüestre, Leonardo da Vinci 1508-10
* Idea de màquina voladora, Leonardo da Vinci.
* Esbós de Michelangelo.
* Esbós atribuït a Carel Fabritius.
* Esbós de venècia per Canaletto.
* Esbós per Pierre-Auguste Renoir, 1870.

## Referències

* ↑ Diana Davies (editor), Harrap's Illustrated Dictionary of Art and Artists, Harrap Books Limited, (1990) ISBN 0-245-54692-8
* ↑ «esbós». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Esbós». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ sketch Arxivat 2011-01-30 a Wayback Machine., on Oxford Dictionaries
* ↑ Douglas Harper. «Online Etymology Dictionary – Sketch».
* ↑ σχέδιος, Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, on Perseus
* ↑ Cf. Sue Bleiweiss, The Sketchbook Challenge, Potter Craft, 2012, pp. 10-13.
* ↑ Cf. Richard Brereton, Sketchbooks: The Hidden Art of Designers, Illustrators & Creatives, Laurence King, repr. ed. 2012.

### Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Vegeu també

* Croquis o esbós
* Esbós (oli)
* Apunt (art)
* Pochade

## Enllaços externs

* A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a Sketches
Viccionari
# Demòcrates de Tènedos

Demòcrates de Tenedos (en llatí Democrates, en grec antic Δημοκράτης "Demokrátes") fou un distingit esportista grec de l'illa de Tenedos, del que hi havia una estàtua a Olímpia segons esmenta Pausànies per commemorar la seva victòria en lluita, i diu que l'estàtua la va fer l'escultor Dionisicles. Claudi Elià fa menció d'una anècdota referida a un lluitador de nom Demòcrates, que probablement era la mateixa persona (Ποικίλη ἱστορία Varia historia, IV.15).

## Referències

* ↑ 4.Democrates a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 974
# Mardaman

Mardaman va ser una regió de Mesopotàmia al nord-est de Simurrum que apareix sotmesa a Sargon I, i que després es va revoltar contra Naram-Sin d'Accàdia al començament del seu regnat, l'any 2260 aC.
Un poema accadi del segon mil·lenni explica que diferents ciutats de Mesopotàmia es van sublevar contra Naram-Sin. Les ciutats eren Kix, Kutha, Kazallu, Marad, Umma, Nippur, Uruk, Sippar, els països de Magan, els regnes elamites (Warakshe -que les inscripcions anomenen Parahsum), Awan, Anshan, Xeriku (anomenat Sirihum), Mardaman i segurament també Zakhara (potser Apirak), el país de Simurrum, Namar, Apišal i Mari. Encara que el relat diu que totes les revoltes van ser simultànies és possible que no ho fossin, i que hi haguessin participat altres estats en el transcurs dels anys. Però Naram-Sin les va derrotar totes i va conservar l'imperi unit.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (eds.). Los imperios del antiguo oriente: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 86, 105. ISBN 8432301183.