OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arenda Grimberg

Arenda Grimberg (Almelo, 10 de març de 1978) és una ciclista neerlandesa, ja retirada, que fou professional del 2001 al 2005. En el seu palmarès destaca el Campionat nacional en ruta del 2002 i etapes al Holland Ladies Tour i Tour de Bretanya.

## Palmarès

* 2000
** Vencedora d'una etapa al Holland Ladies Tour
* 2001
** 1a al Giro del Friül
** Vencedora d'una etapa al Holland Ladies Tour
** Vencedora de 2 etapes al Tour de Bretanya
* 2002
** Campiona dels Països Baixos en ruta
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude
** Vencedora d'una etapa a la Ster van Walcheren

## Referències

* ↑ «GRIMBERG Arenda». [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Arenda GRIMBERG» (en italià). [Consulta: 25 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Arqueta de Sant Patllari

A l'església de Santa Maria de Camprodon (Ripollès) s'hi conserva l'arqueta de Sant Patllari (o de Sant Pal·ladi). Es tracta d'un reliquiari destinat a guardar les restes d'aquest personatge, el patró de la vila.
Malauradament es conserven poques peces d'aquest tipus, i aquesta, malgrat els desperfectes que presenta, n'és un bon exemple. Un altre exemplar n'és l'Arqueta de Sant Martirià de Banyoles, espoliada el 1980. Tot fa pensar que procedeix de l'església del proper monestir de Sant Pere, on es veneraven les relíquies. És una bella peça d'orfebreria gòtica del primer terç del segle xiv.
Sant Patllari o Pal·ladi d'Embrun era un bisbe francès de qui s'expliquen diversos fets miraculosos. En morir fou considerat sant i enterrat a França, però uns monjos benedictins van robar el seu cos i el van traslladar en un ase. Quan eren a Camprodon, la llegenda diu que aquell cos es va fer tan feixuc que l'animal no va poder continuar i per això es va guardar al monestir de Sant Pere.
El 1470 el monestir fou saquejat i l'arqueta traslladada a França, però va poder retornar el 1484.

## Bibliografia

* Núria de Dalmases, Antoni José i Pitarch. Història de l'art català. Vol. III. Edicions 62. Barcelona, 1984. ISBN 84-297-2104-5
* Joan Amades. Costumari català, vol. III. Salvat Editores, Edicions 62. Barcelona. 1983. ISBN 84-345-3676-5
# Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - Pes wèlter

Lluita als Jocs Olímpics d'Estiu de 1904 :
| Lluita lliure |||
| Pes minimosca | homes |
| Pes mosca | homes |
| Pes gall | homes |
| Pes ploma | homes |
| Pes lleuger | homes |
| Pes wèlter | homes |
| Pes pesant | homes |
| < 1896 1908 > |||
El pes wèlter fou el segon pes més pesat en les proves de lluita lliure que es disputaren als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904.
La prova es va disputar el 14 i 15 d'octubre de 1904. Hi van prendre part deu participants, tots ells estatunidencs. Els lluitadors que participaven en aquesta categoria havien de pesar menys de 71,7 quilograms.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Charles Ericksen | William Beckmann | Jerry Winholtz |

## Resultats

A Jerry Winholtz i William Hennessy se'ls va permetre lluitar per la medalla de bronze en haver perdut ambdós contra el medallista d'or, Charles Ericksen.
| Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| William Schaefer | G (5'49") | | | | | | |
| A. J. Betchestobill | P | | | | | | |
| A. J. Betchestobill | P | William Schaefer | P | | | | |
| | | William Beckmann | G(pts) | | | | |
| William Beckmann | G (2'04") | William Beckmann | G(pts) | | | | |
| Samuel Filler | P | | | | | | |
| Samuel Filler | P | | | William Beckmann | G (38") | | |
| | | | | Otto Roehm | P | | |
| Otto Roehm | G | | | Otto Roehm | P | | |
| lliura | | | | | | | |
| lliura | | Otto Roehm | G (3'30") | | | | |
| | | Hugo Toeppen | P | | | | |
| Hugo Toeppen | G | Hugo Toeppen | P | | | | |
| lliura | | | | | | | |
| lliura | | | | | | William Beckmann | P |
| | | | | | | Charles Ericksen | G (pts) |
| William Hennessy | G | | | | | Charles Ericksen | G (pts) |
| lliura | | | | | | | |
| lliura | | William Hennessy | G (2'15") | | | | |
| | | A. Mellinger | P | | | | |
| A. Mellinger | G | A. Mellinger | P | | | | |
| lliura | | | | | | | |
| lliura | | | | William Hennessy | P | | |
| | | | | Charles Ericksen | G (2'58") | Tercer lloc | Tercer lloc |
| Jerry Winholtz | G | | | Charles Ericksen | G (2'58") | Tercer lloc | Tercer lloc |
| lliura | | | | | | | |
| lliura | | Jerry Winholtz | P | | | Jerry Winholtz | G |
| | | Charles Ericksen | G (pts) | | | William Hennessy | P |
| Charles Ericksen | G | Charles Ericksen | G (pts) | | | William Hennessy | P |
| lliura | | | | | | | |
G: Guanya P: Perd

## Referències

* ↑ Ericksen era un noruec que vivia als Estats Units i que no es nacionalitzà estatunidenc fins al 1905. Her er beviset som endrer norsk idrettshistorie Amb tot, el COI el llista com a membre de l'equip estatunidenc, però hi ha nombroses fonts que el tracten com a noruec.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 2011-07-19. [Consulta: 23 agost 2012].
* «Wrestling at the 1904 St. Louis Summer Games: Men's Welterweight, Freestyle» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 24 agost 2012].
# Stroud (Oklahoma)

Stroud és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 2.758 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stroud tenia 2.758 habitants, 1.139 habitatges, i 731 famílies. La densitat de població era de 92,6 habitants per km².
Dels 1.139 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,3% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 32,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 19,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.222 $ i la renda mediana per família de 31.742 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.076 $ mentre que les dones 18.250 $. La renda per capita de la població era de 15.010 $. Entorn del 12,3% de les famílies i el 17,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stroud». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stroud». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Belinskij (cràter)

Belinskij és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 70,67 km de diàmetre. Porta el nom del crític literari rus Vissarion Belinski (1811-1848), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1985.

## Referències

* ↑ Moore, Patrick. The Data Book of Astronomy. Institute of Physics Publishing, 2000. ISBN 0-7503-0620-3.
* ↑ «Belinskij». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 07-03-2011. [Consulta: 20 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Sergio Villarruel

Ireneo Villarruel, conegut artísticament com a Sergio Villarruel (Córdoba, 10 de febrer de 1930 - Buenos Aires, 9 d'abril de 1997) va ser un periodista argentí.

## Biografia

En 1954 va començar la seva carrera com a comentarista d'esports del diari La Voz del Interior (de Córdoba) i a l'any següent es va fer càrrec del servei de notícies de Radio Splendid (també de Córdoba).
El 29 de maig de 1969 ―als 39 anys― va cobrir per a Canal 13 (de Buenos Aires) els esdeveniments del Cordobazo, aconseguint una gran popularitat. En aquest canal de televisió va treballar 22 anys. En 1972 va entrevistar en exclusiva Juan Domingo Perón en la seva residència de Puerta de Hierro, i a finals d'aquell any va tornar a fer-ho al costat de Jacobo Timerman i Roberto Maidana. També va entrevistar Fidel Castro, Salvador Allende, el papa Joan Pau II, Jimmy Carter i Felipe González.
Després del cop militar de 1976 no va ser acomiadat, però la seva participació als noticiaris de Canal 13 es va limitar a les cotitzacions en la Borsa o la lectura de cables de l'agència oficial. En ràdio, en tant, va treballar aquest mateix 1976 a Radioshow per Radio Del Plata. En tornar la democràcia, Villarruel es va convertir en gerent de notícies de Canal 13, càrrec que va ocupar fins a 1991. En aquests anys, va ser el conductor del noticiari Buenas Noches, Argentina (1984-1988) per aquest mateix canal.
Va cursar un seminari en Mitjans de comunicació a la Universitat Stanford (Estats Units).
Des de 1991 va tenir els seus propis programes polítics en televisió per cable. Era seguidor del Belgrano de Córdoba, i un apassionat del tango.
El seu estil era sobri i equilibrat, de poques paraules.
| « | El periodisme és ofici, és rutina, és poder de síntesi i és el més allunyat de l'artificialitat que conec. Mai vaig fer una altra cosa en la meva vida que periodisme. No sabria fer una altra cosa. | » |
| — Sergio Villarruel, en 1970 |||

## Premis

* 1971: Premi Martín Fierro al millor periodista de noticiari de televisió.
* 1973: Premi Santa Clara de Asís com a periodista de noticiari.
* 1974: Premi Ondas (de Barcelona).
* 1987: Premi Martín Fierro al millor programa periodístic.
* 1987: Diploma al mèrit com a periodista televisiu, de la Fundació Konex.

## Referències

* 1 2 3 Biografía de Villarruel Arxivat 2016-04-04 a Wayback Machine. en el sitio web de la Fundación Konex.
* 1 2 «Murió Sergio Villarruel» Arxivat 2009-12-04 a Wayback Machine., article al diari Clarín (Buenos Aires) del 10 d'abril de 1997.
* 1 2 «Murió ayer Sergio Villarruel», article al diari La Nación (Buenos Aires) del 10 d'abril de 1997.
# Sergio Wolf

Sergio Wolf (Buenos Aires, 20 d'octubre de 1963) és un crític de cinema, docent, guionista i cineasta argentí. Va ser programador del Buenos Aires Festival Internacional de Cinema Independent (BAFICI) entre 2005 a 2007 i el seu director artístic entre 2008 i 2012. Va dirigir els llargmetratges Yo no sé qué me han hecho tus ojos (2003, codirigida amb Lorena Muñoz), El color que cayó del cielo (2014), Viviré de tu recuerdo (2016) i Esto no es un golpe (2018).
És coguionista dels llargmetratges La felicidad: un día de campo (1998) i Zapada, una comedia beat (1999), ambdues dirigidas per Raúl Perrone, a més d' Extranjera (2007), d'Inés Oliveira Cézar, i Por tu culpa (2008), d'Anahí Berneri.

## Biografia

És autor dels llibres La escena documental (Monte Hermoso Ediciones, 2018) i Cine/Literatura. Ritos de pasaje (Paidós, 2001), a més de compilador de Cine Argentino. La otra historia (Letra Buena, 1992).
És professor adjunt d'Història del Cinema I, i professor titular de Guió Documental I i Guió IV, en les carreres de grau i mestratges de Documental i Guió, respectivament, de la Universitat del Cinema (Buenos Aires).
Entre les múltiples revistes de cinema en les quals va escriure es troben El Amante del Cine, "Cine en la cultura argentina y latinoamericana", "Film " -de la que en fou un dels seus directors- i actualment a Revista de cine -en la que integra el comitè de redacció. A més escriu sobre futbol al diari Olé.
El 2021 va rebre el Premi Konex al Documental.

## Filmografia
### Director

* Esto no es un golpe (2018)
* Viviré de tu recuerdo (2016)
* El color que cayó del cielo (2014)
* Yo no sé qué me han hecho tus ojos (2003, codirigida amb Lorena Muñoz).

### Guionista

* Por tu culpa (2008)
* Extranjera (2007)
* Zapada, una comedia beat (1999)
* La felicidad: un día de campo (1998).

## Llibres publicats

* La escena documental (Monte Hermoso Ediciones, 2018)
* Cine/Literatura. Ritos de pasaje (Paidós, 2001)
* Cine Argentino. La otra historia (compilador) (Letra Buena, 1992)

## Referències

* ↑ «Sergio Wolf en Diario Olé». Arxivat de l'original el 2022-10-22. [Consulta: 8 març 2023].
* ↑ Sergio Wolf al web de la fundació Konex

## Enllaçps externs

* Sergio Wolf a Cinenacional.com
* Entrevista a Otros Cines.
* Entrevista a Retina Latina.
# Setge de Gandja (1606)

El Setge de Gandja va tindre lloc durant el 1606, va enfrontar l'Imperi Otomà, que en aquell moment controlava la ciutat de Gandja, i l'Imperi Safàvida, que l'havia perdut contra els otomans gràcies al Tractat de Ferhad Pasha. Després de la important derrota otomana a la ciutat de Tabriz, que es troba a uns 300 kilòmetres de Gandja, Abbas I el Gran va dirigir les seves forces cap a la ciutat de Gandja amb la intenció de conquerir-la. El xa va utilitzar tàctiques d'enginyeria avançades per a facilitar la victòria del setge, que va durar sis mesos. Després de la reconquesta de la ciutat els safàvides van executar més de 2.500 iranians que haurien cooperat amb els otomans, addicionalment a aquest número s'hauria d'afegir el governador otomà de la ciutat, Mohammad Pasha. Aquest va ser assassinat en represàlia a la mort d'un líder de Mazandaran, Rustam Sultan. Després de la caiguda de Gandja els safàvides es van dirigir a Şamaxı, capital de la regió de Xirvan.

## Referències

* ↑ Tucker, Spencer C. Middle East Conflicts from Ancient Egypt to the 21st Century: An Encyclopedia and Document Collection [4 volumes] (en anglès). ABC-CLIO, 2019-08-27. ISBN 978-1-4408-5353-1.
* 1 2 3 4 Farrokh, Kaveh. Iran at War: 1500-1988 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2011-12-20, p. 57-58. ISBN 978-1-78096-240-5.
* ↑ Foundation, Encyclopaedia Iranica. «Welcome to Encyclopaedia Iranica» (en anglès americà). [Consulta: 9 setembre 2021].
# Serra Gran

«Serra Gran» té aquests significats:
# Serra Gran (Alcover)

La Serra Gran és una serra situada entre els municipis d'Alcover i la Riba a la comarca de l'Alt Camp, amb una elevació màxima de 723 metres.
# Silentvalleya

Silentvalleya és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* S. naivii Nair
# Silická Brezová

Silická Brezová és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1399.
# Sindèmia

Una sindèmia o epidèmia sindèmica és l'agregació sinèrgica de dues o més epidèmies concurrents o seqüencials en una població amb interaccions biològiques que exacerben el pronòstic i la càrrega de la malaltia. El terme va ser desenvolupat per Merrill Singer a mitjans dels anys 1990. Les sindèmies es desenvolupen sota les diferències en salut de la població, causades per la pobresa, l'estrès o la violència estructurals, i són estudiades per epidemiòlegs i antropòlegs especialitzats i preocupats per la salut pública, la salut comunitària i els efectes de les condicions socials sobre la salut.
L'enfocament sindèmic s'allunya de l'enfocament biomèdic de les malalties que aïlla, estudia i tracta les malalties com a entitats diferents separades d'altres malalties i independents dels contextos socials.

## Referències

* ↑ Merrill, S. (2009) Introducing Syndemics: A Critical Systems Approach to Public and Community Health Wiley p. 304.
# Silvio Passarini

Silvio Passerini (Cortona, Itàlia, 1469 - Città di Castello, Itàlia, 20 d'abril de 1529) va ser un bisbe i cardenal italià.
Fill de Rosat Passerini i de Margherita del Braca, oriünds de Florència, va ser educat a la cort del príncep Lorenzo de Medici al costat del fill d'aquest Giovanni de Lorenzo, amb qui va travar una duradora amistat; tots dos es van trobar a la guerra de la Lliga de Cambrai i van ser fets presoners, i el 1513, quan Giovanni va ser coronat papa amb el nom de Lleó X, Passerini va començar a acumular beneficis i a ascendir a la Cúria sota el seu patrocini.
Datari des de gener de 1514, va ser creat cardenal prevere al consistori de l'1 de juliol de 1517, rebent poc després el capel i el títol de 'Sant Llorenç in Lucina', que durant un breu període va canviar pel de San Pietro in Vincoli. En la seva dignitat cardenalícia va participar en el conclave de 1521-22 en què va ser elegit papa Adrià VI i en el de 1523 en què va sortir Climent VII. Va ser administrador de la seu de Sarno entre 1518-19, llegat papal a Umbria, bisbe de Cortona des de 1521, administrador de la diòcesi de Barcelona des de 1525 i de la d'Assís des de l'any següent, i regent de Florència durant les absències del duc Alexandre de Mèdici.
Mort el 1529 als 60 anys, va ser enterrat a la catedral. El 1581, però, el seu cos fou traslladat a la Basílica de San Pietro in Vincoli de Roma.

## Referències

* 1 2 Moroni, Gaetano «Passerini, Silvio; Cardinale». Dizionario di erudizione storico-ecclesiastica da S. Pietro sino ai nostri giorni.... Tipografia Emiliana [Venezia], Vol. LI, 1851, pàgs. 269 [Consulta: 4 octubre 2022].
* 1 2 3 Brunelli, Giampiero «Passerini, Silvio». Dizionario Biografico degli Italiani - Treccani, Vol. 81, 2014 [Consulta: 4 octubre 2022].
* ↑ Cardella, Lorenzo. Memorie storiche de cardinali della Santa romana (Vol. IV), 1793, pàg. 51 [Consulta: 4 octubre 2022].
* ↑ Pastor, Ludwig von. History of the Popes. Vol. VII, 1908, pàg. 203 [Consulta: 4 octubre 2022].
# Somoza

«Somoza» té aquests significats:
* Alfredo Somoza Gutiérrez (la Corunya, 1892 - Montevideo, Uruguai, 1951), polític gallec, fill de Manuel Somoza, cosí germà d'Alfonso Rodríguez Castelao
* Anastasio Somoza Debayle (1925 - 1980), President de Nicaragua entre 1967 i 1972 i entre entre 1974 i 1979
* Anastasio Somoza García (San Marcos, Nicaragua, 1896 – Zona del Canal de Panamà, 1956), polític, militar i dictador nicaragüenc
* Leandro Daniel Somoza (Buenos Aires, 1981), futbolista argentí que ocupa la posició de migcampista
* Santa Colomba de Somoza, municipi de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
# Sompalle

Sompalle és un poble d'Andhra Pradesh al districte de Chittor. El 1901 tenia 3.656 habitants. Inclou un temple vaixnavita dedicat a Chennakeswaraswami, amb uns notables gravats.

## Història

Fou sèu d'un poligar feudatari dels reis de Vijayanagar, format per cinc pobles; conquerida la regió pels sultans de Golconda, els poligars van mantenir el control com a feudataris d'aquestos a canvi de serveis militars (400 soldats d'infanteria). El 1687 va passar als mogols en les mateixes condicions, i el 1756 els marathes van ocupar la zona i encara que per un any van annexionar el domini, l'estat fou retornat al cap d'un any. Haidar Ali va enviar a Mir Sahib que va expulsar al poligar, però els senyors locals tornaven a governar en temps de la campanya de Lord Cornwallis contra Tipu Sahib. Els britànics van suprimir l'estat i darrer poligar fou pensionat.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Sistema electoral de les Juntes Generals d'Àlaba, Biscaia i Guipúscoa

El sistema electoral de les Juntes Generals d'Àlaba, Biscaia i Guipúscoa es caracteritza per votar el mateix dia que les eleccions municipals espanyoles per elegir els membres de les Juntes Generals dels territoris històrics d'Àlaba, de Guipúscoa i de Biscaia mitjançant sufragi directe.
El Parlament Basc pot regular la seua legislació electoral, pel que va establir aquest sistema electoral mitjançant la Llei 1/1987, de 27 de març, d'eleccions per a les Juntes Generals dels Territoris Històrics d'Àlaba, de Guipúscoa i de Biscaia.
Cada Junta General està formada per 51 membres, anomenats procuradors a Àlaba, apoderats a Biscaia i procuradors-junters a Guipúscoa.
Àlaba està dividida en tres circumscripcions electorals mentre que Biscaia i Guipúscoa en quatre. Els 51 membres estan repartits de manera proporcional a la població de cada circumscripció.
Els candidats són votats amb llistes tancades i bloqueades.
La fórmula electoral seguida és la regla D'Hondt.

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 52. ISBN 84-930048-0-4.
# Sistema electoral del Congrés dels Diputats

El sistema electoral del Congrés dels Diputats és regulat per l'article 68 de la Constitució espanyola de 1978 i els articles 161-164 de la Llei orgànica del règim electoral general (LOREG).
La Constitució admet que els representants (diputats) que integren el Congrés siga un nombre entre 300 i 400, inclusivament. La LOREG fixa el nombre a 350. Aquests han de ser elegits per sufragi directe.
La circumscripció electoral és la província. N'hi ha 52 a l'Estat espanyol. Els escons atribuïts a cada circumscripció segueixen el principi d'igualació interprovincial relativa: cada circumscripció té un nombre mínim de diputats (dos segons l'art. 162.2 LOREG) més altres en proporció a la població, excepte Ceuta i Melilla que poden elegir solament un. Aquest sistema té dues conseqüències: els escons atribuïts pot variar d'eleccions d'un any a altre i les províncies poc poblades tinguen més representants que d'altres relativament afectat a la qualitat real del vot generant una desigualtat del vot segons la circumscripció on es diposite.
L'elector té un vot que diposita a favor d'una llista de candidats tancada (no pot mesclar candidats de llistes de distints grups polítics) i bloquejada (no pot alterar l'ordre dels candidats).
Els vots vàlids són convertits en escons seguint la fórmula D'Hondt amb barrera electoral del 3% dels vots vàlids emesos per circumscripció, excepte a Ceuta i Melilla que la fórmula segueix la majoria simple. Aquesta fórmula electoral no permet una elevada proporcionalitat per aplicar-se a un estat on la majoria de les circumscripcions són de xicoteta magnitud. Açò implica una distorsió en què els grans partits d'implantació nacional obtenen major proporció d'escons que de vots obtinguts, els partits xicotets d'implantació nacional obtenen una proporció menor d'escons que de vots obtinguts i els partits polítics principals regionals sí que obtenen una proporcional representació entre vots i escons obtinguts. La barrera electoral és solament operativa a les circumscripcions de dimensió gran, com solen ser Madrid i Barcelona.
Si un diputat mor, és incapacitat o hi renuncia, l'escó és atribuït al candidat o al suplent de la mateixa llista seguint l'ordre de col·locació.

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, 1998, p. 47.
* 1 2 Pérez de Lama, 1998, p. 48.
* ↑ Pérez de Lama, 1998, p. 49.

## Bibliografia

* Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998. ISBN 84-930048-0-4.