OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vilardell (Terrassa)

Vilardell és un petit grup d'habitatges que conforma un dels barris de Terrassa, situat al districte 2 o de Llevant, al marge esquerre del torrent de Vilardell, tributari de la riera de les Arenes, i per sota de Torre-sana. Té una superfície de 0,04 km² i una població de 781 habitants el 2021, any en què era el barri menys poblat de la trama urbana de la ciutat després de l'Antic Poble de Sant Pere.
Està limitat al nord pel carrer de La Rioja, al sud per la carretera de Montcada, a l'est pel camí dels Monjos i a l'oest per l'avinguda de Madrid.
Depèn de la parròquia de la Mare de Déu de Montserrat, a Torre-sana. La festa major és el 16 de setembre.

## Història

El barri de Vilardell, també anomenat habitualment Polígon Vilardell, va néixer el 1978 arran de l'ocupació dels blocs de pisos per part de l'Asamblea de Trabajadores para una Vivienda Digna (ATVD), que s'hi van acabar instal·lant definitivament després d'un seguit d'accions i negociacions conflictives, que el portaren a convertir-se, en un principi, en un barri marginal. En un primer moment el polígon d'habitatges fou conegut com els pisos del Setze de Setembre, data de la primera ocupació. Darrerament s'han portat a terme actuacions per integrar la immigració en aquest barri.
De vegades és anomenat erròniament Can Vilardell, però el seu nom no prové de cap mas sinó del torrent de Vilardell, vora el qual està situat.

## Referències

* ↑ «Vilardell». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ «Ajuntament de Terrassa – Anuari estadístic 2021». [Consulta: 14 gener 2022].
* 1 2 «Districte 2». terrassa.cat.
* ↑ Solé (et al), Carlota. Els treballadors estrangers en l'estructura econòmica de Terrassa. Ajuntament de Terrassa. Observatori Econòmic i Social de Terrass, 2005, p. 212.
# Nínox australià

El nínox australià (Ninox boobook) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita boscos de les illes Petites de la Sonda, sud de Nova Guinea i Austràlia. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

El 2017 Gwee i col·laboradors analitzaren dades genètiques i de bioacústica de les subespècies indonèsies del nínox australià i trobaren notables divergències respecte les poblacions australianes, el que els dugué a a suggerir que es reclassifiquessin com a noves espècies el nínox de Timor (N. fusca), el nínox de Roti (N. rotiensis) i el nínox d'Alor (N. plesseni). El Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 9.1, 2019) reconegué les tres noves espècies. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), les considera encara subespècies del nínox australià.
Altres autoritats també consideren que la subespècie N. b. lurida, del nord de l'estat de Queensland, podria ser considerat una altra espècie apart. Però ni el COI ni el HBW segueixen aquest criteri i el consideren subespècie del nínox australià.

## Referències

* ↑ «Nínox australià». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 3 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 248. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Southern Boobook. Ninox boobook» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ Gwee, Chyi Yin; Christidis, Leslie; Eaton, James A.; Norman, Janette A.; Trainor, Colin R.; Verbelen, Phillippe; Rheindt, Frank E. «Bioacoustic and multi-locus DNA data of Ninox owls support high incidence of extinction and recolonisation on small, low-lying islands across Wallacea». Molecular Phylogenetics and Evolution, 109, 2017, pàg. 246–58. DOI: 10.1016/j.ympev.2016.12.024. PMID: 28017857.
* ↑ «Species Updates IOC Version 9.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 20-01-2019. [Consulta: 29 gener 2023].
# Gentil

Gentil, també molt més usualment Gentils en parlar d'un grup de persones (en llatí: Gentes, Gentiles o Graeci), (en hebreu: גויים, Goyim) i (en grec: ethne, ethnikoi o Hellenes) és una paraula llatina utilitzada a l'Antic i el Nou Testament indistintament per referir-se a la gent d'altres nacions diferents dels jueus. La base d'aquesta distinció és que, com a descendents d'Abraham, els jueus es consideren a si mateixos, ja abans de l'arribada de Crist, com el poble escollit per Déu. Atès que les nacions no jueves no professaven la religió jueva ni adoraven el mateix Déu i en termes generals tenien pràctiques considerades immorals, el terme Goyim (en hebreu: גויים) o Gentils és utilitzat àmpliament a la Bíblia amb un significat despectiu. A partir de la propagació del cristianisme, la paraula va passar a designar, en llenguatge teològic, aquells que no eren ni jueus ni cristians. Molt més tard la paraula s'ha continuat utilitzant, per exemple als Estats Units els mormons l'empren per referir-se a persones que no pertanyen a la seva congregació.

## Els 7 preceptes per a les nacions

Els Goyim són els descendents del profeta Noè. Aquestes persones han de complir les Set lleis dels fills de Noè, que són les lleis que Elohim va establir per a les nacions del Món. Aquelles persones que compleixen els 7 preceptes dels fills de Noè, segueixen una religió anomenada noahisme.

## Referències

* ↑ Giot, Francis. «Gentiles». A: Catholic Encyclopedia (en anglès). Nova York: Robert Appleton Company, 1913.
# Frederic de Nassau-Weilburg

Frederic de Nassau-Weilburg (en alemany Friedrich von Nassau-Weilburg) va néixer a Metz (França) el 26 d'abril de 1640 i va morir a Weilburg el 8 de setembre de 1675. Era fill del comte Ernest Casimir (1607-1655) i de la comtessa de Sayn-Wittgenstein Anna (1610-1656). Va ser comte de Nassau-Weilburg des de 1665 al 1675.

## Matrimoni i fills

El 26 de maig de 1663 es va casar a Homburg amb Cristina de Sayn-Wittgenstein-Homburg (1646-1678), filla d'Ernest de Sayn-Wittgenstein-Homburg (1599-1649) i de Cristina de Waldeck-Wildungen (1614-1679). El matrimoni va tenir tres fills:
* Joan Ernest, comte i príncep de Nassau-Weilburg, casat amb Maria Polyxena de Leiningen-Dagsburg-Hartenburg (1662-1725).
* Guillem Frederic (1665-1684)
* Maria Cristina (1666-1734)

## Enllaços externs

* www.genroy.fr Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.
* awt-ancestrylibrary.com
* familypedia.wikia.com
# Beade

* Per a altres significats, vegeu «Beade (desambiguació)».
Beade és un municipi de la Província d'Ourense a Galícia. Pertany a la Comarca do Ribeiro.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 1.738 | 1.225 | 1.250 | 1.204 | 578 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Beade (Santa María)
* As Regadas (San Amaro)
# Tir amb arc als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - Ronda York masculina

Tir amb arc als Jocs Olímpics d'Estiu de 1904 :
| Ronda Americana | homes | |
| Ronda Columbia | | dones |
| Ronda Nacional | | dones |
| Ronda York | homes | |
| Ronda per equips | homes | dones |
| < 1900 1908> |||||
La ronda York masculina fou una de les proves de tir amb arc dels Jocs Olímpics de Saint Louis (Missouri) de 1904. La ronda York consisteix en 72 fletxes a disparar a la distància de 100 iardes, 48 a 80 iardes i 24 a 60 iardes. El nombre total de fletxes per la ronda doble era de 288. La prova es disputà el dimarts 20 de setembre de 1904 i hi van prendre part 16 arquers, tots estatunidencs.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| George Bryant (USA) | Robert Williams (USA) | William Thompson (USA) |

## Resultats

| Pos. | Arquer | Punts | Puntuació |
| | George Bryant (USA) | 7 | 820 |
| | Robert Williams (USA) | 2 | 819 |
| | William Thompson (USA) | 1 | 816 |
| 4 | Wallace Bryant (USA) | 0 | 618 |
| 5 | Benjamin Keys (USA) | 0 | 532 |
| 6 | Ernest Frentz (USA) | 0 | 528 |
| 7 | Homer Taylor (USA) | 0 | 506 |
| 8 | Charles Woodruff (USA) | 0 | 487 |
| 9 | Henry B. Richardson (USA) | 0 | 439 |
| 10 | Cyrus Edwin Dallin (USA) | 0 | 405 |
| 11 | David McGowan (USA) | 0 | 383 |
| 12 | Louis Maxson (USA) | 0 | 382 |
| 13 | Thomas Scott (USA) | 0 | 375 |
| 14 | Ralph Taylor (USA) | 0 | 328 |
| 15 | Edward Weston (USA) | 0 | 268 |
| 16 | Edward Bruce (USA) | 0 | 238 |

## Referències

* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. Arxivat de l'original el 2012-08-16. [Consulta: 29 agost 2012]. (polonès)
# Tina del Solei de les Generes

La tina del Solei de les Generes és una obra del municipi de Talamanca (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La tina es troba pròxima a la riera de Mura. Es tracta d'una construcció formada per una tina i una barraca aixecades aprofitant el desnivell d'un bancal.
La planta de la tina és circular. La part inferior dels murs és de pedra ben acarada i amorterada i la part superior és de pedra sense material d'unió. El dipòsit és recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades i l'obertura superior del dipòsit està tapada. L'entrada a la tina és feta per dos muntants de pedra i una llinda que no s'ha conservat. Hi ha tres finestres petites. S'han perdut la part superior dels murs i la totalitat de la coberta. El broc, emmarcat per un rectangle, es localitza al cantó sud. La barraca presenta l'entrada quasi perpendicular a l'eix del broc. És de planta rectangular. Els paraments són de pedra seca i la coberta és feta amb el mètode d'aproximació de filades. S'ha perdut la llosa superior. L'espai és ple de pedres.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tina del Solei de les Generes». Mapa de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Província marítima de Tarragona

La província marítima de Tarragona és una de les trenta províncies marítimes amb les que el litoral espanyol es divideix. Va des de la línia que parteix amb rumb 135º del riu de la Sénia fins a la línia que parteix amb rumb 135º del torrent del Mas Don Pere. Limita al nord amb la província marítima de Barcelona i al sud amb la província marítima de Castelló.
La capitania d'aquesta província és a Tarragona. El seu port més important és el port de Tarragona.
Consta dels següents districtes marítims:
* Sant Carles de la Ràpita (TA-1), que va des del riu de la Sénia fins a la punta de l'Àliga.
* Tarragona (TA-2), que va des de la punta de l'Àliga fins al torrent del Mas don Pere.

## Referències

* ↑ Ministerio de Fomento.
# Província otomana d'Egipte

L'Eyalet d'Egipte (turc otomà: ایالت مصر, Eyālet-i Mıṣr) va ser el resultat de la conquesta otomana de l'Egipte mameluc el 1517, després de la guerra otomana-mameluca de 1516–1517 i la posterior absorció de Síria a l'Imperi el 1517. Egipte es va administrar com un eyalet de l'Imperi Otomà entre 1517 i 1867, amb una interrupció durant l'ocupació francesa de 1798 a 1801.

## Administració

Les tasques d'administració requeien en els mamelucs locals, que podien mantenir part dels seus antics privilegis si pagaven tribut a Constantinoble. Per la seva situació geogràfica, Egipte va esdevenir una de les bases militars més important dels otomans, i d'aquí la forta presència de l'exèrcit a la zona, unes tropes que també feien tasques de govern apart de comandar els soldats als diferents fronts de conflicte. Igualment, en estar de camí a la Meca, hi havia una classe religiosa amb poder. Els cadis representaven les diferents regions i podien elevar les seves peticions o problemes a un governador central. Gaudien d'àmplia autonomia judicial i organitzativa. Molts d'ells recaptaven també els impostos de les seves àrees d'influència. Una de les excepcions d'aquest sistema general eren els beduïns, que tenien el control real de determinades regions i interferien rarament en el govern otomà.
Sota tutela otomana va disminuir el rendiment del camp egipci però aquestes pèrdues es van veure compensades per l'auge del comerç, especialment de l'arròs, de productes artesans, les espècies i el cafè.

## Referències

* ↑ «Some Provinces of the Ottoman Empire». Geonames.de. [Consulta: 25 febrer 2013].
* ↑ Faroqhi, Saraiya. The Ottoman Empire: A Short History. Princeton, New Jersey: Markus Wiener Publishers, 2008, p. 60. ISBN 978-1-55876-449-1. OCLC 180880761.
* ↑ François Georgeon (dir.), Dictionnaire de l'Empire ottoman, Fayard, 2015
* ↑ Henry Laurens (dir.), L'expédition d'Égypte, 1798-1801, Armand Colin, 1989
# Poproč (Košice)

* No s'ha de confondre amb Poproč (Banská Bystrica).
Poproč és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1255.
# Poproč (Banská Bystrica)

* No s'ha de confondre amb Poproč (Košice).
Poproč és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1413.
# Tirsà

Tirsà era una ciutat de Canaan, del hebreu תרצה (Tirzah), esmentada a les Escriptures Hebrees. Els descobriments arqueològics semblen identificar-la amb Tell el-Far'ah, que està a uns 10 km de Siquem.
Dirigits per Josuè, els israelites van derrotar el rei de Tirsà quan van entrar a Canaan, i segles més tard, Jeroboam, el primer rei del regne septentrional d'Israel, després de la divisió del Regne d'Israel, va transferir la seva residència a aquesta ciutat. Sembla que Tirsà va continuar sent la capital del regne durant els regnats de Nadab, el fill de Jeroboam i dels seus successors Baixà, Elà i Zimrí. Aquest últim es va suïcidar en Tirsà quan Omrí va capturar la ciutat. Després de regnar en Tirsà durant sis anys, Omrí va edificar Samaria i la va fer capital en comptes de Tirsà. Més de cent cinquanta anys després, Menahem, un resident de Tirsà, va matar Xaŀlum i va arribar a ser rei a Samaria.

## Referències

* ↑ Wright, Ernest. Arqueología bíblica, 2002. ISBN 8470574531 [Consulta: 11 desembre 2009].
* ↑ Jos 12: 7, 24
* ↑ Compari amb 1Re 12:25; 14:17
* ↑ 1Re 15: 25-28
* ↑ 1Re 15:33; 16: 5, 6, 8, 15
* ↑ 1Re 16: 17-20
* ↑ 1Re 16:23, 24, 29
* ↑ 2Re 15:14, 17
# Tinamú ornat

El tinamú ornat (Nothoprocta ornata) és una espècie d'ocell de la família dels tinàmids (Tinamiidae) que habita les praderies de muntanya dels Andes, des del Perú fins al nord de l'Argentina i Xile.
És una de les poques espècies de la família amb comportament monògam.

## Morfologia

* Aspecte típic del gènere, amb una llargària de 31 a 35 cms, amb la femella una mica més grossa.
* Cara blanquinosa amb taques negroses.
* Plomes erèctils al capell negres tacades de blanc i bru.
* Coll i part superior del pit gris brunós.
* Dors bru ratllat de negre i ocre.
* Parts inferiors més clares.

## Referències

* ↑ «tinamú ornat». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT, Data incorrecta. [Consulta: 23 març 2022].
* ↑ S.J.J.F. Davies. Enciclopedia de los Animales. Ratites y tinamúes. Pàg. 268. Editorial Prensa Alicantina, 1996
* ↑ Álvaro Garitano-Zavala (2003). La Pisacca (Nothoprocta ornata), generalidades sobre su biología y ecología. Ed. Álvaro Garitano-Zavala. Pàg: 10-14
# Tinamú petit

El tinamú petit (Crypturellus soui) és una espècie d'ocell de la família dels tinàmids (Tinamidae) que viu als límits de la selva humida i praderies d'herba alta, al sud de Mèxic i Amèrica Central, Colòmbia, Veneçuela, Trinidad, Guaiana, Equador en ambdues vessants dels Andes, est del Perú, nord de Bolívia i al Brasil, a l'Amazònia i a la Mata Atlàntica.
# Torre del Portal de Riudoms

La Torre del Portal de Riudoms és una obra de Vila-seca (Tarragonès) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Es tracta d'una torre cantonera que fins a l'enderroc de l'edifici en el qual estava integrada, passava totalment desapercebuda. Actualment només es conserva part del basament. Aquí estava situat un dels portals d'accés a la vila, el portal de Riudoms.

## Història

La població de Vila-seca es defensava mitjançant un seguit de torres -dotze concretament, algunes de les quals s'han conservat fins als nostres dies- que formaven un doble clos emmurallat. Aquestes torres tenen en comú la planta quadrangular, la distribució interior dels pisos, el tipus de material constructiu emprat i la forma de construcció. En origen podrien haver tingut merlets, però no s'observa cap senyal de l'existència de matacans. El gruix dels murs està al voltant dels 75 cm.
El nucli més antic, corresponent al primer recinte emmurallat de Vila-seca, fa una forma de rectangle i queda delimitat pels carrers Major, Monterols i Riudoms.

## Referències

* 1 2 3 «Torre del Portal de Riudoms». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 març 2019].

## Enllaços externs

* «Torre del Portal de Riudoms». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Torre del Portal de Riudoms». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Tomba tràcia d'Aleksàndrovo

La Tomba d'Aleksàndrovo és un túmul traci excavat a prop d'Aleksàndrovo, província de Khàskovo, al sud-est de Bulgària, datat del segle iv abans de la nostra era. La tomba es va descobrir el 17 de desembre del 2000, quan una màquina feia moviments de terres. Uns saquejadors van entrar en la tomba, i en danyaren alguns frescos. El 2001 l'arqueòleg búlgar Georgi Kitov va dirigir una excavació preventiva de la tomba, i en trobà una cambra redona d'uns tres metres de diàmetre, accessible per una petita avantcambra i un túnel d'uns sis metres de longitud. Tant l'avantcambra com la sala principal estan decorades amb frescos ben conservats que reflecteixen els coneixements de l'artista sobre l'art clàssic tardà i l'hel·lenístic primerenc. El fresc de la sala principal representa una escena de caça en què un senglar és atacat per un caçador a cavall i un home nu amb una labris, que s'interpreta com la representació del poder reial, i l'home nu com la representació de Zalmoxis, el déu solar traci semblant a Zeus.
Un grafit de l'habitació, inscrit amb el nom traci «Kozemases», indica el nom del mecenes de la tomba o l'artista.
Aquesta tomba tràcia data de la primeria del segle iv abans de la nostra era. Les pintures murals mostren el canvi d'aspecte per influència grega. En les pintures murals han desaparegut barbes, tatuatges, capes, botes, barrets i trosses. El calçat grec substitueix les botes. La tomba podia ser de Tribal·lis.
També s'observen altres canvis, com que els tracis porten torques d'or o bronze al coll (normalment tres).
El 2004 aquest jaciment, amb el nom de «Tomba tràcia amb pintures murals al costat del poble d'Aleksàndrovo», fou inscrit en la Llista Indicativa de Bulgària com a pas previ per a formar part del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO.

## Vegeu també

* Tomba tràcia de Kazanlâk
* Tomba tràcia de Sveixtari

## Referències

* 1 2 Webber, Christopher. «The Alexandrovo Tomb and other Recent Discoveries» (en anglés) p. 47-50, 01-07-2001. Arxivat de l'original el 7 de març de 2012. [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ Theodossiev, Nikola. «The tholos tomb at Alexandrovo: Thracian funerary paintings in a broader context» (en anglés), 2005. Arxivat de l'original el 2 d'abril de 2008.
* ↑ Wagner, Hans. «Die Thraker» (en alemany), 30-08-2004.
* ↑ Dimitrov, Kalin. «Thracian tomb of Aleksandrovo» (en anglés), 12-09-2008.
* ↑ Petrov, Irko. «The Thracian Tomb in Aleksandrovo» (en búlgar), 2007. Arxivat de l'original el 6 de juliol de 2011.
* ↑ ; McBride; Webber The Thracians 700 BC-AD 46 (Men-at-Arms) (en anglés), 2001, p. 19. ISBN 1-84176-329-2.
* ↑ Lewis, D. M.. The Cambridge Ancient History (en anglés). Volum 6: The Fourth Century BC (Hardcover), 1994, p. 463. ISBN 0-521-23348-8.
* ↑ «Thracian Tomb with Wall Paintings beside Alexandrovo village». UNESCO World Heritage Centre. [Consulta: 7 març 2020].
# Tomba tràcia de Kazanlâk

La tomba tràcia de Kazanlak és una construcció funerària de maó de tipus tolos situada a la rodalia de la ciutat de Kazanlâk, a la província de Stara Zagora, a la Bulgària central. Va ser descoberta el 1944 i declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1979.
La tomba, situada prop de l'antiga capital tràcia de Seutòpolis, forma part d'una important necròpolis tràcia.
El monument data del segle IV aC. Està format per un estret corredor i una cambra funerària rodona, ambdues decorades amb frescos que representen diverses escenes, entre les quals destaquen una parella abraçant-se en un banquet funerari ritual i el comiat d'una parella a cavall. Són les pintures més ben conservades del període hel·lenístic a Bulgària.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Thracian Tomb of Kazanlak» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].

## Enllaços externs

* (en anglès) Thracian Tomb of Kazanlak (UNESCO).
* Mapa amb els hotels a Kazanlak (codi obert).
* Video de Kazanlak.
# The Nylon Curtain (àlbum)

The Nylon Curtain és el vuitè àlbum d'estudi de Billy Joel. Va ser publicat per CBS en 1982 i produït per Phil Ramone.
Va ser el setè àlbum més venut del 1982, amb dos milions de vendes, només, als Estats Units. Va ser un dels primers àlbums en ser gravat, mesclat i masteritzat digitalment.
L'àlbum és possiblement més conegut per portar l'atenció mundial a Allentown, Pennsilvània. En la cançó «Allentown», la principal, Billy Joel canta enmig del crac de la indústria d'aquesta ciutat de l'est de Pennsilvània. «Allentown» es va possicionar en dissetè lloc en el Billboard Hot 100 de 1982 i va ser una de les cançons més sonades a la ràdio a començaments dels anys 1980, juntament amb un altre èxit Top 20, «Pressure».
L'àlbum és considerat pels seguidors i pels crítics com una peça mestra i l'àlbum més ambiciós de Billy Joel.

## Llista de cançons

Totes les cançons per Billy Joel.
* «Allentown» – 3:52
* «Laura» – 5:05
* «Pressure» – 4:40
* «Goodnight Saigon» – 6:30
* «She's Right on Time» – 4:14
* «A Room of Our Own» – 4:04
* «Surprises» – 3:26
* «Scandinavian Skies» – 6:00
* «Where's the Orchestra?» – 5:47
# Nínox canyella

El nínox canyella (Ninox ios) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita la selva humida del nord de l'illa de Sulawesi a Indonèsia. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Nínox canyella». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 249. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Cinnabar Boobook. Ninox ios» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 29 gener 2023].
# Liakhi

Liakhi (en rus: Ляхи) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.448 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.