OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Making a Living

Making a Living és la primera pel·lícula de Charles Chaplin. Caracteritzat com un dandi a la moda, amb un llarg bigoti, caldrien dues pel·lícules més per a que aparegués amb el seva disfressa arquetípica de Charlot. Es tracta d'un curtmetratge mut de la Keystone produït per Mack Sennett i escrit i dirigit per Henry Lehrman. Es va estrenar el 2 de febrer de 1914.

## Argument

Chaplin és un dandi pobre i aprofitat que després que, aconsegueix que un periodista li deixi una moneda, seduirà una noia de bona família a la que el periodista es volia declarar i, a més, li prendrà la feina robant-li la càmera que conté els negatius de la notícia d'un sensacional accident de trànsit.

## Repartiment

* Charlie Chaplin (dandi aprofitat)
* Virginia Kirtley (la filla seduïda)
* Alice Davenport (la seva mare)
* Henry Lehrman (el periodista)
* Minta Durfee (una dona)
* Chester Conklin (policia / rodamón)
* Billy Gilbert (marit gelós)
* Emma Bell Clifton (la seva dona)
* Charles Inslee (director del diari)
* Edward Nolan (policia davant les escales)

## Referències

* ↑ Horton, Andrew; Rapf, Joanna E. A Companion to Film Comedy (en anglès). John Wiley & Sons, 2012-09-07, p. 32. ISBN 978-1-118-32784-5.
* ↑ «100 Years of Charlie Chaplin» (en anglès). Newcastle Museum, 01-09-2014. Arxivat de l'original el 27 de juliol 2020. [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ Neibaur, James L. Early Charlie Chaplin: The Artist as Apprentice at Keystone Studios (en anglès). Scarecrow Press, 2012, p. 12. ISBN 978-0-8108-8242-3.
# Devesa de Campoamor

Devesa de Campoamor (en castellà i oficialment, Dehesa de Campoamor) és una localitat pertanyent a l'entitat de població d'Oriola Costa a la comarca del Baix Segura, al terme municipal i partit judicial d'Oriola. Se situa en l'extrem sud del País Valencià.
La seua població era de 857 habitants l'any 2018.
Les zones turístiques i de valor natural destacables prop de Devesa de Campoamor són el parc natural de Las Salinas y Arenales de San Pedro del Pinatar i el Mar Menor, a 8 km en direcció sud. En direcció oest, a 15 km cap a l'interior, es troba la Serra d'Escalona i cap al nord, a 10 km, es troben les Salines de Torrevella. Més al nord, a uns 30 km, es troba la desembocadura del Segura.

## Referències

* ↑ «la Devesa de Campoamor | enciclopèdia.cat». [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ «INEbase / Demography and population /Municipal Register. Population by municipality /Nomenclature: Continuous Register Population by Population Unit / Results» (en anglès). INE. [Consulta: 16 octubre 2020].
* ↑ EFEverde, +Redacción. «Ecologistas piden proteger áreas marinas vinculadas a la desembocadura del Segura» (en castellà). EFEverde. [Consulta: 16 octubre 2020].
# Jordania zonope

* Per a altres significats, vegeu «Jordània».
Jordania zonope és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids i l'única del gènere Jordania.
Es troba al Pacífic oriental: des de l'illa Baranof (sud-est d'Alaska) fins a Point Lobos (costa central de Califòrnia als Estats Units). És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 2-38 m de fondària. Fa 15 cm de llargària màxima. Té l'aleta caudal arrodonida. És de color verd oliva i marcat generosament de vermell. Té franges obliqües i fosques a les aletes dorsal i pectorals.
És actiu i altament territorial durant l'època de reproducció. Es penja, sovint, verticalment a les parets rocalloses. Als Estats Units és depredat per Artedius harringtoni. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Starks, E. C. «Description of a new genus and species of cottoid fishes from Puget Sound» (en anglès). Proceedings Acad. Nat. Sci. Philadelphia, v. 47, 1895, pàg. 410-412.
* ↑ Clemens, W.A. i G.V. Wilby, 1961. Fishes of the Pacific coast of Canadà|Canada. 2a edició. Fish. Res. Bd. Canada Bull. (68):443 p.
* ↑ Goodson, G., 1988. Fishes of the Pacific coast. Alaska to Peru including the Gulf of California and the Galapagos Islands. Stanford University Press, Stanford, Califòrnia. 267 p.
* ↑ Lamb, A. i P. Edgell, 1986. Coastal fishes of the Pacific northwest. Harbour Publishing Co. Ltd., la Colúmbia Britànica, 224 p.
* ↑ Yoshiyama, R.M., C. Sassaman i R.N. Lea, 1986. Rocky intertidal fish communities of California: temporal and spatial variation. Environ. Biol. Fish. 17(1):23-40
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of Nord-amèrica|North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* 1 2 Hart, John Lawson. Pacific fishes of Canada (en anglès). Ottawa: Fisheries Research Board of Canada, 1973. ISBN 0-660-10459-8.
* ↑ Demetropoulos, C.L., L.F. Braithwaite, B.A. Maurer i D. Whiting, 1990. Foraging and dietary strategies of two sublittoral cottids, Jordania zonope and Artedius harringtoni. J. Fish Biol. 37(1):19-32.

## Bibliografia

* Lawrence M. Page, Héctor Espinosa-Pérez, Lloyd T. Findley, Carter R. Gilbert, Robert N. Lea, Nicholas E. Mandrak, Richard L. Mayden i Joseph S. Nelson. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. 7a edició. Bethesda, Maryland: American Fisheries Society, 2013. ISBN 978-1-934874-31-8.
# Solano

El solano és una llengua no classificada i extinta parlada fins al segle xviii al nord-est de Mèxic i probablement a les àrees adjacents de l'estat de Texas pels solanos.
El solano es coneix només per una llista de vocabulari de 21 paraules que apareix publicada al final d'un llibre de baptisme procedent de la missió de San Francisco Solano. Suposadament aquesta hauria estat la llengua dels indis d'aquesta missió, tal vegada els terocodame. També es coneix com a solano als pobles que vivien en altres missions del segle xvi properes a Eagle Pass (Texas).

## Bibliografia

* Campbell, Lyle. (1997). American Indian languages: The historical linguistics of Native America. Nova York: Oxford University Press. ISBN 0-19-509427-1.
* Goddard, Ives (Ed.). (1996). Languages. Handbook of North American Indians (W. C. Sturtevant, General Ed.) (Vol. 17). Washington, D. C.: Smithsonian Institution. ISBN 0-16-048774-9.
* Sturtevant, William C. (Ed.). (1978–present). Handbook of North American Indians (Vol. 1–20). Washington, D. C.: Smithsonian Institution. (Vols. 1–3, 16, 18–20 not yet published).
Viccionari
# Gorizia

* Per a altres significats, vegeu «Província de Gorizia».
Gorizia (italià) - Gorica en eslovè, Görz en alemany, Gurize en friülà - és una petita ciutat d'Itàlia a la frontera amb Eslovènia, al peu dels Alps, a la regió del Friül – Venècia Júlia. És la capital de la província de Gorizia i destaca com a centre turístic, industrial i comercial. És a la confluència de les valls del rius Isonzo i Vipacco. Limita amb els municipis de Brda (Eslovènia), Farra d'Isonzo i Mossa, Nova Gorica (Eslovènia), San Floriano del Collio, Savogna d'Isonzo i Šempeter-Vrtojba (Eslovènia).

## Fraccions

* Campagnuzza (Rojce)
* Castello (Cjistiel, Grad)
* Centro (Centri, Center)
* Gradiscutta (Gradiscjùte, Gradiščuta)
* Lucinico (Lucinîs o Luzinîs, Ločnik)
* Madonnina del Fante
* Monte Calvario (Kalvarija)
* Montesanto-Piazzutta (Plaçuta, Placuta)
* Piedimonte del Calvario (Pudigori, Podgora)
* Piuma (Peume, Pevma)
* Oslavia (Oslavie, Oslavje)
* San Mauro (Sant Maur, Štmaver)
* Sant'Andrea (Sant Andrât o Sant Andrèe, Štandrež)
* San Rocco - Sant'Anna (Sant Roc - Sante Ane, Podturn - Sv. Ana)
* Straccis (Stracis o Stràzis, Stražce)
* Vallone dell'Acqua/Groina (Grojna)

## Població

Tradicionalment la població ha estat quatrilíngüe (italià, friülès, alemany i eslovè). Té una nombrosa comunitat de llengua i cultura eslovena, i des de la ciutat emet Telemare, emissora de televisió local en llengua eslovena.

## Personatges il·lustres

* Graziadio Isaia Ascoli, lingüista
* France Bevk, activista eslovè
* Simon Gregorčič, poeta eslovè
* Adolfo Morpurgo, músic (1889-1972)
* Carlo Rubbia (1934) físic, Premi Nobel de Física de l'any 1984.

## Galeria fotogràfica

* El castell de Gorizia
* Església de Sant'Ignazio
* Vista a l'Est
# Ercros

Ercros és una empresa química amb seu social a Barcelona. Creada l'any 1989, és hereva de dues empreses químiques privades: SA Cros i Unión de Explosivos Río Tinto.
Amb les adquisicions dels darrers anys del grup Aragonesas (2005) i Derivados Forestales Group XXI (2006) s'ha convertit en la primera empresa química amb seu social a Catalunya, no petroquímica ni multinacional.
Ercros és un grup industrial dedicat a la fabricació i comerç de productes bàsics per a les indústries química i farmacèutica, així com al sector del plàstic, del tractament de l'aigua de piscina i de l'alimentació animal.
Ocupa el primer lloc del rànquing estatal de vendes de sosa càustica, clorat sòdic i fosfat bicàlcic i és el segon agent al mercat del PVC. A Europa, és líder de vendes d'ATCC i ocupa el segon lloc al mercat de l'acetat d'etil. Amb el parafolmaldehid i la pentaeritrita ocupa el primer i tercer lloc del mercat mundial, respectivament. També és líder amb les eritromicines i les fosfomicines.
El seu capital social és de 161 milions d'euros i les seves accions cotitzen al mercat continu de les borses de Barcelona i València, a més de les de Bilbao i Madrid.
El personal de la companyia, integrada per 2.000 persones, es distribueix en 15 centres de producció.
Amb un volum de producció de 2,4 milions de tones anuals, Ercros factura al voltant dels 866 milions d'euros a l'any. Els seus productes arriben a 2.000 clients i són presents a més de 90 països.
El 2021 va anunciar que invertiria un total de 20,3 milions d’euros fins al 2025 a la seva fàbrica d'Aranjuez (Comunitat de Madrid), on aixecarà una nova planta d'extracció per produir dos nous principis actius de la família dels antibiòtics.

## Complex de Tarragona

Consta dels centres de producció de Flix (productora de clor, hipoclorit sòdic, fosfat càlcic i bicàlcic, etc.), Vila-seca I (productora de clor, sosa càustica i derivats inorgànics), Vila-seca II (fa PVC) i Tarragona (que produeix àcid nítric).

## Crítiques

Ecològicament la companyia ERCROS té un historial de contaminació i degradació de zones, com per exemple al Pantà de Flix, la descontaminació del qual s'està duent a terme. A data de març del 2013 l'empresa tenia un deute amb la Generalitat de Catalunya de 21,4 milions d'euros.

## Referències

* ↑ «Ercros inverteix 20 M€ en la fàbrica de Madrid». Ara, 08-07-2021, p. 22.
* ↑ Comencen les obres de col·locació de la barrera que aïllarà els llots tòxics del pantà de Flix durant la descontaminació
* ↑ Garganté, Toni «Ercros deu 21,4M€ a la Generalitat». Ara, 12-03-2013, p.21. ISSN: 2014-010X [Consulta: març 2013].

## Enllaços externs

* Ercros - Lloc web oficial
# Ossi Oswalda

Ossi Oswalda (2 de febrer de 1899 - 1 de gener de 1948), nascuda Oswalda Stäglich a Niederschönhausen (avui a Berlín), fou una actriu alemanya, que treballà principalment en pel·lícules mudes. Va rebre el sobrenom La Mary Pickford alemanya a causa de la seva popularitat a l'època.

## Carrera

Oswalda es va formar com a ballarina i com a tal entrà a trebalar en un teatre de Berlín. Va fer el seu debut cinematogràfic a la pel·lícula de Richard Oswald Nächte des Grauens (Nit de terrors) abans de ser descoberta per l'actor i guinista Hanns Kräly, que la va recomanar al director Ernst Lubitsch. A l'inici de la seva carrera, actuà en films de Lubitsch, entre ells The Merry Jail, I Don't Want to Be a Man, The Oyster Princess i The Doll. Ja en aquesta època aconseguí la gran popularitat que li guanyà el sobrenom 'La Mary Pickford alemanya'.
El 1921, Oswalda va fundar la seva pròpia companyia productora amb el seu marit d'aleshores, el baró Gustav von Koczian. Tanmateix, en els quatre anys següents només van produir quatre films, tots protagonitzats per ella. A partir de 1925, treballà contractada per Ufa.
La carrera d'Oswalda es va esvanir amb l'era del cinema mut. Només va actuar en dues pel·lícules sonores, essent la seva darrera aparició a la pantalla el 1933 a The Star of Valencia. En deixar el cinema, es dedicà al teatre. Més tard, el 1943, va escriure l'argument per a la pel·lícula txecoslovaca Čtrnáctý u stolu. Oswalda va morir en la misèria a Praga, a l'edat de 48 anys.

## Filmografia
### Cinema mut

| Nächte des Grauens (1916) Shoe Palace Pinkus (1916) Der Hilferuf, 1916 Leutnant auf Befehl, 1916 Der Tod auf Zeche Silva, 1916 Der G.m.b.H.-Tenor, 1916 Das Fidele Gefängnis (The Merry Jail), 1917) Ossi's Tagebuch, 1917 When Four Do the Same (1917) Prinz Sami, 1917 Dem Licht entgegen, 1918 Das Mädel vom Ballett (The Ballet Girl), 1918 Der Rodelkavalier, 1918 Ich möchte kein Mann sein (I Don't Want to Be a Man), 1918 Das Schwabemädle, 1918 My Wife, the Movie Star (1919) Das Mädchen aus dem Wilden Westen, 1919 Das Millionenmädel, 1919 Meyer from Berlin (1919) Die Austernprinzessin (The Oyster Princess), 1919 Die Puppe (The Doll), 1919 Hundemamachen, 1919 Die Wohnungsnot, 1919 | Kakadu und Kiebitz, 1920 Putschliesel, 1920 Ein Weihnachtsfilm für Grosse, 1924 Colibri (1924) Niniche (1925) Express Train of Love (1925) The Girl with a Patron (1925) The Adventure of Mr. Philip Collins (1925) Gräfin Plättmamsell, 1926 Die Fahrt ins Abenteuer (The Wooing of Eve), 1926 Darling, Count the Cash (1926) The Little Variety Star (1926) The Girl on a Swing (1926) A Crazy Night (1927) Floretta and Patapon (1927) Es zogen drei Burschen, 1927 The Weekend Bride (1928) Eddy Polo mit Pferd und Lasso, 1928 The House Without Men (1928) Ossi hat die Hosen an (Sir or Madam), 1928 Der Dieb im Schlafcoupée, 1929 The Fourth from the Right (1929) |

### Cinema sonor

* Josef the Chaste (1930)
* Der Stern von Valencia (The Star of Valencia), 1933

## Referències

* ↑ Cyranos. «Ossi Oswalda» (en anglès). Cyranos. [Consulta: 5 febrer 2012].

## Enllaços externs

* Fotografies i informació
* Find a Grave al cementiri Olšany
# Son Anglada

Son Anglada és un barri de la ciutat de Palma (Mallorca) situat al districte de Ponent. Es troba delimitat pels barris de Son Flor, Son Serra-La Vileta, Son Roca, Son Ximelis, Son Vida, Son Cotoner, Es Secar de la Real i Establiments. El 2018 tenia 541 habitants.
Està constituït per un bast terreny de solars sense edificar, un conjunt d'habitatges de planta baixa i pati prop de la carretera de Palma a Puigpunyent que conformen el nucli antic del barri i el Polígon Industrial de Can Valero, a l'extrem sud-est del barri, creat el 1975.
El nom del barri prové d'una antiga possessió, la de Son Anglada, que alhora antigament formaven part d'una més gran, la de Son Quint. Durant el segle xix s'inicia la parcel·lació de la possessió de Son Anglada i són comprades bàsicament per famílies de classe mitjana d'Establiments, els quals aprofiten els petits terrenys per fer cultius d'autoconsum. Més tard, alguns habitatges es transformaren en residències d'estiueig.

## Referències

* ↑ «Districtes i barris de Palma». Arxivat de l'original el 2017-02-13. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ «Gestió de la Diversitat Cultural de Palma». Arxivat de l'original el 2019-08-07. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ Carlos Vecina; Antonia Segura; Pau Alomar «Monografía Comunitaria Son Roca, Son Ximelis i Son Anglada». Proyecto de Intervención Comunitaria Intercultural, 2015 [Consulta: 15 agost 2019].
# Sistemes de puntuació en el go

Aquest article pretén aprofundir en els tipus de sistemes de puntuació en el go més utilitzats: regles japoneses, regles xineses, AGA, neozelandeses i ING. Les regles japoneses i les xineses són habitualment les més utilitzades.
Els sistemes de puntuació poden arribar a determinar la vida o mort dels grups, obligar a jugar les interseccions públiques (dames), o si els jugadors comencen amb un nombre determinat de pedres o no.

## Tipus de sistemes
### Regles japoneses

En una partida segons les regles japoneses (també conegudes com a regles de territori), la puntuació final d'un jugador és la suma del seu territori i les pedres capturades a l'oponent. Les situacions de seki, on dos grups estan simultàniament vius o morts, no són considerats com a territori. Al final de la partida, ambdós jugadors convenen quins grups estan vius o morts, i els retiren del taulell. Habitualment, es reordenen les àrees de forma que resulti més senzill de comptar, fet que resulta estètic per a molts jugadors.
No hi ha regla de superko (si es dona un triple ko, el joc es considera cancel·lat). El suïcidi de pedres és sempre prohibit.

### Regles xineses

En una partida amb regles xineses (també conegudes com a regles d'àrea), la puntuació final és la suma del territori i les pedres en el tauler (no es tenen en compte les captures). Del fet que totes les pedres en el tauler acaben afectant la puntuació final, és necessari jugar els dames a final de joc. L'avantatge de les regles xineses és que només cal calcular els punts d'un dels jugadors per determinar-ne el vencedor.
Existeix una regla especial de superko per prevenir cicles en el tauler. Al jugador blanc se li dona un punt addicional de komi per cada pedra de handicap que dona a negre.

### AGA

Les regles AGA (American Go Association) són jugades com les regles xineses, però al jugador blanc se li dona un punt addicional de komi per cada pedra de handicap, llevat de la primera. Existeix una regla especial, per la qual se li dona a l'oponent una pedra cada cop que es passa, que fa que la puntuació final acabi sent la mateixa tant si s'utilitza el mètode xinès com el japonès.

### Neozelandeses

Les regles neozelandeses són com les xineses, excepte pel fet que permeten el suïcidi de més d'una pedra.

### ING

Les regles ING funcionen bàsicament com les regles xineses, però els dos jugadors comencen amb 180 pedres. La Fundació ING fabrica uns bols especials per tal que sigui senzill començar el joc. Les pedres capturades tornen al jugador a qui pertanyen. Quan el joc finalitza, ambdós jugadors omplen el seu territori amb les pedres que els queden al bol, el que aconsegueix quedar-se'n sense cap guanya.
Blanc rep vuit punts de komi posant quatre pedres en el territori de negre al principi del recompte de punts. Com que negre guanya desempats, de fet el komi és de 7,5.
Hi ha regla de superko. Es permet el suïcidi de més d'una pedra.

## Vegeu també

* Komidashi
* Sistemes de rànquing en el go
* Hàndicap en el go

## Enllaços externs

* Explicació breu (KGS) (anglès)
* Discussió sobre els diferents sistemes de puntuació (anglès)
# Shin Megami Tensei

Shin Megami Tensei (真・女神転生, literalment Reencarnació Veritable de la Deessa) és un videojoc de rol d'Atlus que fou originalment lliurat el 30 d'octubre de 1992 i més tard en diverses plataformes, encara que només al Japó. Va ser llançat originalment en la Super Famicom i més tard lliurat en la PC Engine Super CD-Rom i la Sega CD. El joc va tindre després una reedició per a PlayStation i Game Boy Advance per crear expectació per al Shin Megami Tensei III. Shin Megami Tensei és un joc Megaten. Una seqüela directa, Shin Megami Tensei II, fou lliurada en 1994 i una segona seqüela lliurada en el 2003 amb el nom de Shin Megami Tensei III: Nocturne.
Shin Megami Tensei és un videojoc de rol-tàctic per a videoconsola que permet al jugador reclutar dimonis durant les batalles i després utilitzar-los en aquestes, un element bàsic en les sèries Megaten.

## Referències

* ↑ «Shin Megami Tensei Manual» (Manual) (en japonès). Atlus. Atlus, 1992. {{{títol}}} (en japonès). Atlus, 1992.
# Stefano Sposetti

Stefano Sposetti (22 de desembre de 1958) és un astrònom amateur suís i un descobridor prolífic de planetes menors. Viu a Gnosca, en la part de parla italiana de Suïssa en els Alps Lepontins, on es troba l'Observatori Astronòmic de Gnosca.

## Referències

* ↑ «Minor Planet Discoverers (Alphabetically)». Minor Planet Center. [Consulta: 15 març 2011].
* ↑ Dauvergne, J. L. «L'impact d'une météorite sur la Lune observé par deux amateurs» (en francès). Ciel et Espace, 21-02-2011. [Consulta: 15 març 2011].
# Sol Israel Schoenbach

Sol Israel Schoenbach (Nova York, 15 de març de 1915 - 25 de febrer de 1999) va ser un fagot i professor nord-americà.

## Carrera

Schoenbach va ser alumne del distingit fagot Simon Kovar. Va estudiar a la Universitat de Nova York i va ser doctor honoris causa per la Universitat de Temple i el "Curtis Institute of Music". Schoenbach va ocupar el càrrec de baixista de l'orquestra CBS des del 1932 fins al 1937. El 1937 es va convertir en baixista principal de lOrquestra de Filadèlfia, càrrec que va ocupar fins al 1957 quan Bernard Garfield va assumir el mateix càrrec. Durant aquest temps, també va ser membre del Quintet de Vents de Filadèlfia.
El 1957, després de retirar-se de l'Orquestra de Filadèlfia, fins al 1981, Schoenbach va ser el director executiu de la "Settlement Music School". També va ser president de la "International Double Reed Society" des del 1981 fins al 1984. Les escoles on va ensenyar inclouen el "Curtis Institute of Music", el "Berkshire Music Center" i el "New England Conservatory of Music".
Schoenbach ha rebut nombrosos premis al llarg dels anys, incloent-hi el "Philadelphia Award" (1975), el "premi Founders" de la "Philadelphia Music Alliance" (1994), el "Samuel Rosenbaum Award del National Guild of Community Schools of the Arts", la "Philadelphia Orchestra de Hartman Premi Kuhn" i el Premi al públic jove de Filadèlfia per un servei destacat en educació artística a la joventut presentat per la Fundació Americana per a la Ciència de la Intel·ligència Creativa. El toc de fagot solitari de Sol Schoenbach va aparèixer a la pel·lícula negra de 1957, The Burglar, protagonitzada per Dan Duryea i Jayne Mansfield, amb música del compositor Sol Kaplan.

## Referències

* ↑ https://rgable.typepad.com/aworks/2012/07/the-burglar-1957-sol-kaplan.html
# Soares

Soares és el nom dels següents personatges:
* António José Soares (Lisboa, 1783 - 1865), organista i compositor portuguès
* Bruno Soares (1982, Belo Horizonte), tennista brasiler
* Bruno Gabriel Soares (Belo Horizonte, Brasil, 1988), futbolista brasiler
* Fabiano Soares Pessoa (Rio de Janeiro, 1966), futbolista brasiler que jugava de migcampista
* João Soares de Almeida Neto (Belo Horizonte), futbolista brasiler que ocupa la posició de davanter
* João Bosco Soares da Mota Amaral (Ponta Delgada, 1943), polític de les Açores
* Júlio César Soares Espíndola (1979), futbolista del Brasil
* Manuel Soares (Lisboa, segle xvii -1756), religiós dedicat a la composició de música
* Mário Soares (Lisboa, 1924 - 2017), polític portuguès, dos cops Primer Ministre de Portugal i dos cops President de Portugal
* R. R. Soares (Muniz Freire, 1947), tele-evangelista del Brasil
* Renan Brito Soares (1985, Viamão), futbolista brasiler
* Ricardo Alexandre Martins Soares Pereira (1976, Montijo, Portugal), futbolista portuguès
* Thomaz Soares da Silva (1921 - 2002), futbolista brasiler que jugava de centrecampista