OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pest (ciutat)

* Per a altres significats, vegeu «Pest».
Pest fou una antiga ciutat d'Hongria, que fou vila autònoma fins a la conquesta otomana a mitjan segle xvi. Llavors va agafar el nom de Peshte i fou capçalera d'una nahiye del sandjak de Budin i de la província de Budin (la nahiye més gran de la divisió administrativa).
Pest era una ciutat antiga, anterior a Budin (Buda), i estava poblada majoritàriament per alemanys. Amb la invasió mongola de 1241-1242 es va construir el castell de Buda, a l'entorn del qual va sorgir la ciutat del mateix nom (inicialment anomenada Nova Pest). Amb el temps Buda va eclipsar Pest; els alemanys van emigrar a la nova ciutat, i això no obstant Pest encara tenia uns 7.500 habitants al final del segle xv. Estava emmurallada i rodejada d'una rasa amb aigua. Va caure en mans dels otomans sense lluita el 1541. El 1542 l'exèrcit imperial, comandat per l'elector de Brandenburg Joaquim, va intentar reconquerir-la però fou rebutjat. El 1602 fou altre cop assetjada pels imperials i conquerida el 6 d'octubre; els imperials la van conservar fins a mitjan 1604. El 30 de juny de 1684 els imperials de Carles de Lorena van ocupar la fortalesa abandonada pels turcs, però al cap de quatre mesos, després de fracassar davant Budin, els otomans van recuperar Pest. El duc de Lorena la va reconquerir definitivament després d'un setge entre 17 juny - 2 setembre 1686. Durant el domini otomà la població era majoritàriament hongaresa i havia disminuït durant el seu govern. El 1546 hi havia uns 700 cristians i el 1590, uns 400. El nombre de soldats musulmans oscil·lava entre 750 i 1.500 i el de civils no es coneix, però era baix, per tant la població no va sobrepassar els 2.500 homes, o tres mil com a màxim.
El 17 de novembre de 1873 es va unir a Buda i Óbuda per formar l'actual capital hongaresa, Budapest.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 310-311
# Jordi Turtós Orbañanos

Jordi Turtós Orbañanos és un periodista musical català. Llicenciat en Ciències de la Informació per la UAB en 1979, és periodista musical des de llavors i cofundador de Ràdio Ciutat de Badalona (emissora municipal) el 1981. Ha col·laborat en diversos mitjans de premsa com: ABC, Diari de Barcelona, La Vanguardia, Rockdelux, Efe Eme, Ritmos del Mundo, Sons... A la ràdio: Radio Nacional de España (Radio 1, Ràdio 4…), Ona Catalana, COM Ràdio, M-80… Treballa a Televisió de Catalunya des de 1990, a programes com: SPUTNIK, Autògrafs, De Prop, Flamenc-o o Via Lliure. També ha realitzat diversos documentals musicals per a TV i és coautor, amb Magda Bonet, del llibre Cantautores en España (1998). Coordinador de l'Enciclopèdia de la música moderna de Ed. Planeta (2004), és també professor de cursos de postgrau a les universitats Pompeu Fabra i Ramon Llull. Com a programador musical ha treballat per: Blues i Ritmes (Badalona 1999-2004), FIMPT (Vilanova, 2000-2008), Mercat de Música Viva, (Vic, 2001-2003), Fòrum de les Cultures (Barcelona, 2004). Des del 2010 és programador dels escenaris musicals de les Festes de la Mercè de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Jordi Turtós Orbañanos». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# L'Arroseur

L'Arroseur és una pel·lícula francesa dirigida per Georges Méliès, estrenada el 1896 i considerada perduda. Aquesta és la sisena pel·lícula que va fer Méliès. L'argument està extret de L'Arroseur arrosé de Louis Lumière.

## Sinopsi

Aquesta pel·lícula perduda presumiblement mostra una persona regant flors per obtenir un efecte còmic, com suggereix el títol en anglès The Sprinkler Sprinkled. Aquesta pel·lícula hauria imitat la pel·lícula homònima de Louis i Auguste Lumière L'arroseur arrosé, que encara existeix avui dia.

## Història

Georges Méliès va registrar la pel·lícula L'Arroseur al catàleg de la Star film, la seva productora, a principis de 1896. Actualment es considera perduda.

## Referències

* ↑ Hammond, Paul. Marvellous Méliès. Londres: Gordon Fraser, 1974, p. 134. ISBN 0900406380.
* ↑ Cousins, R. F. «L'Arroseur Arrose». filmreference.com.
* ↑ Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film, Bois d'Arcy, Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981.
* ↑ Frazer, John. Artificially Arranged Scenes: The Films of Georges Méliès. Boston: G. K. Hall & Co., 1979, p. 241. ISBN 0816183686.
# Neotoma bryanti

Neotoma bryanti és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmica de l'Illa Cedros (Baixa Califòrnia, Mèxic). Els seus hàbitats naturals són els matollars costaners, els matollars de dunes, el chaparral, els matollars de ginebre i les pinedes. Està amenaçada per la tala d'arbres i la depredació per gossos i gats domèstics.
L'espècie fou anomenada en honor del metge i naturalista estatunidenc Henry Bryant.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I., Lacher, T.; Vázquez, E. Neotoma bryanti. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 15 juliol 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 61. ISBN 978-0801893049.
# Es Banhs de Tredòs

Es Banhs de Tredòs és un balneari del municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Seguint la ribera d'Aiguamòg a 8 km s'arriba a l'establiment termal d'Es Banhs de Tredòs, d'aigües sulfuroses i sòdiques a 30 °C. L'antic edifici està situat a la vorera esquerra de l'esmentat riu, és de planta rectangular i d'un sol pis. Les cambres de bany es troben en els baixos i les habitacions al damunt. A l'interior de l'edifici brollen dues fonts, una a temperatura superior a l'altra. El comú de Tredòs es reserva l'ús d'una piscina exterior, d'acord amb un antic costum. En el pavelló d'hidroteràpia es conserven les banyeres originals.

## Història

Els vestigis romans localitzats a la contrada, com ara un bust de la deessa Isis, demostren l'ús d'aquests banys des de les èpoques més antigues. El qüestionari Francisco de Zamora consigna l'existència de tres fonts medicinals en la ribera d'Aiguamòg i terme de Salardú, dues d'elles a una distància d'una hora i mitja de Tredòs, i la tercera una mica més lluny. La primera font de mitja qualitat i d'olor sulfurós, servia per al bany de paralítics, artrítics i reumàtics, així com per guarir malalties mentals ("intemperia frígida de cerebro"), de la pell, i també de fetge. Sota prescripció mèdica hi acudia molta gent, encara que només hi havia un cobert (1788). Sembla que el primer edifici residencial, d'una sola planta, es va construir un segle més tard (1885) i es va ampliar posteriorment amb un pis superior (1904) i una capella (1908). Es Banhs restaren fora de servei des de l'any 1944 fins a mitjans dels 90, en què es van tornar a obrir al públic.

## Referències

* 1 2 «Es Banhs de Tredòs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Natë pa hënë

Natë pa hënë (La nit sense lluna) és una pel·lícula de coproducció albanesa-francesa que es va estrenar el gener de 2004.

## Argument

Per als personatges d'aquesta pel·lícula, el seu objectiu vital és sortir del país. Aquesta vegada la història es desvia dels drames estereotipats i ombrívols sobre els albanesos que fugen del país. La Rudina, de 16 anys, i el seu avi viatgen en tren cap a la costa amb la intenció de sortir del país amb l'ajuda dels contrabandistes. Al tren, Rudina es troba amb Gjergj i en una de les estacions de tren, on ha de fer una parada més llarga, va al poble a buscar aigua. Mentrestant, surt el tren en què viatjava amb el seu avi. La noia està devastada, però el nen amb qui es va quedar promet que el trobaran. Comença el seu viatge aventurer pel país. A la costa, on finalment arriben, es troben amb el seu avi. No hi ha res que t'impedeixi pagar als contrabandistes i marxar del país.

## Repartiment

* Enrieta Jani com a Rudina
* Kledi Kapexhiu com a Mili
* Niko Kanxheri com a avi
* Genc Fuga com a periodista
* Elton Papuciu com a Mann
* Genciana Zeneli
* Ilisia Sheri
* Lulzim Zeqja

## Recepció

Els papers principals de la pel·lícula són interpretats per actors no professionals. Comentant l'estrena de "Nata pa hënë" al cinema "Millenium" de Tirana, la premsa albanesa va destacar que feia molt de temps que una pel·lícula albanesa havia atret més de 9.000 espectadors en els primers dies després de la seva estrena. La pel·lícula es va presentar el 2004 al Festival de Cinema de Moscou, i l'abril de 2005 al Central i Festival de Cinema d'Europa de l'Est a Wiesbaden.

## Referències

* ↑ Nata pa hene a Il Cinematografo
* ↑ Petrika Grosi, "Nata pa hënë", në festivalin e Beogradit, Gazeta Ballkan 4 I 2005.
* ↑ Nata pa Hënë në festivalin e filmit të Evropës Juglindore, telegrafi.com

## Enllaços externs

* Natë pa hënë a YouTube
# Pilar Fernández Carballedo

Pilar Fernández Carballedo és una escultora i pintora espanyola, nascuda a Trevías de Valdés (Astúries), el 15 de maig de 1939, i resident a Oviedo.

## Biografia

La seva infantesa va transcórrer a la vila asturiana de Navelgas (Tinéu), on els seus pares tenien un negoci familiar (una sastreria). Sent molt jove es va casar i va marxar a viure Montelloso de Calleras (Tinéu) on comença a treballar com a escultora malgrat la seva falta d'educació específica en el món de les arts.
En 1965 rep la qualificació de «Taller Protegit», per experts de la Prefectura Nacional d'Artesania, que mantindria fins a finals dels anys 70, i comença a considerar-se que les seves escultures recorden l'art preromànic. les seves figures recorden el figurativisme romànic, estant dotades d'una ingènua sinceritat que els proporciona un gran atractiu.
Entre 1967 i 1969 es presenta a premis d'escultura i realitza exposicions diverses, així va obtenir el primer Premi de talla de fusta i escultura en les exposicions celebrades per l'Obra Sindical d'Artesania a Ḷḷuarca, Cornellana, Avilés i Oviedo.
En 1970 exposa a la Fira de Mostres de Gijón, a la casa dels Valdés. Posteriorment, exposa a l'Ateneu d'Oviedo i a la Sala Jara.
Es presenta a certàmens a Palma Mallorca (l'any 1972 on és seleccionada a la Segona Fira Nacional d'Artesania i Turisme), i exposa en ciutats de tot el territori espanyol com a La Pola Siero (Astúries) l'any 1978, o a la Sala Amics dels Pobles d'Oviedo, al Palau de Congressos i Exposicions de Madrid, a la Sala Marola de Gijón i al Centre Asturià d'Oviedo l'any 1979; en 1980 a la Caixa d'Estalvis de Valladolid.
Va realitzar treballs tant per a particulars com d'institucions i organismes oficials. En aquesta dècada dels anys 80 exposa al Centre Asturià de Mèxic i en les galeries Kreisler de Madrid i Nova York i en 1997 al museu de l'ONCE de Madrid.

## Obra i reconeixement

Es poden trobar obres seves en destacades col·leccions particulars i en organismes oficials. També ha realitzat molts bustos, escuts, i dos dels seus obres, un Santiago Pelegrí i una imatge de Sant Joan Baptista, realitzades en bronze, formen part de la col·lecció d'escultures urbanes que s'ubiquen pels carrers de la ciutat d'Oviedo.
Entre els seus premis i distincions destaquen:
* Títol de Taller Protegit.
* Primer Premi de l'Obra Sindical.
* Premi Lauro Tanit.
* Creu de la Victòria.
* Premi Internacional a la Trajectòria Professional i al Foment a les Arts a Astúries.
* Diploma d'Honor del Ministeri de Cultura.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 http://www.vivirasturias.com/asturias/valdes/fernandez-carballedo,-pilar/es
* 1 2 http://institutoasturianodelamujer.com/iam/wp-content/uploads/2010/08/MUJERES-ASTURIANAS-DESTACADAS-Base-de-datos_.pdf
# Jordi VII de Geòrgia

Jordi VII fou rei de Geòrgia del 1393 al 1407, fill gran i successor de Bagrat V. La seva mare era la princesa Elena de Trebisonda. El 1369 fou associat al tron.
El 1394 Tamerlà va tornar a Geòrgia. Aquesta vegada va entrar pel Samtskhé, pujà per l'Aragvi cap a Dariali. La població es va refugiar a fortaleses inaccessibles, i Tamerlan tot i les seves victòries parcials no va poder ocupar el pas del Dariali. Llavors el kan Toktamish de l'horda d'or va entrar a Transcaucàsia per Daruband i Tamerlà deixà la regió de l'Aragvi i va marxar contra ell. Derrotat i perseguit, Toktamish fou de nou derrotat greument per Tamerlà al riu Thergui. Llavors Tamerlà va decidir una expedició a l'Índia, i això ho va aprofitar Jordi per expulsar les guarnicions tamerlànides que havien quedat al país i a l'Azerbaidjan.
Del 1399 al 1403 Tamerlà va efectuar cinc expedicions a Geòrgia. Totes les províncies van ser saquejades i assolades però no va aconseguir sotmetre el país i el rei. Finalment el 1403 es va signar la pau i va acceptar la sobirania de Tamerlà.
Llavors les tribus turcmanes establertes prop del país van començar a fer incursions pel seu compte. El rei els va combatre però va morir en un combat contra el tàrtars nòmades de Samkhètia lliurat a Nakhiduri el 1407. El va succeir el seu germà Constantí I.

## Referències

* Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, ISBN 2-7384-6186-7
# Kinóvia

Kinóvia - Киновия (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al liman Lebiaji del riu Beissug, a 12 km al nord de Briukhovétskaia i a 96 km al nord de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Txepíguinskaia.
# Erpeldange (Eschweiler)

Erpeldange (en luxemburguès: Ierpeldeng; en alemany: Erpeldingen) és una vila i capital de la comuna d'Eschweiler situada al districte de Diekirch del cantó de Wiltz. Està a uns 28 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Vegeu també

* Castell d'Erpeldange

## Referències

* ↑ «Erpeldange». [Consulta: 2 octubre 2015].
# Nesterovka

Nesterovka (en rus: Нестеровка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia vuit habitants. Pertany al districte municipal de Rtísxevo.

## Referències

* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Ртищевского муниципального района Саратовской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 22 novembre 2020].
# Philoria kundagungan

Philoria kundagungan és una espècie de granota que viu a Austràlia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Hero, J.-M., Meyer, E. & Clarke, J. 2004. Philoria kundagungan. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 24 d'abril del 2008.
# Joan Morral i Pelegrí

* No s'ha de confondre amb Joan Morral i Tarrés.
Joan Morral i Pelegrí (Sabadell, 7 d'abril de 1890 - 19 de desembre de 1991) fou regidor de l'Ajuntament de Sabadell i militant republicà federal.

## Biografia

Joan Morral es formà políticament, a principis de segle xx, entre els republicans federals veterans dels anys de la Primera República i des del 13 anys milità en el Círcol Republicà Federal. Durant la vaga general de 1902, encara un nen, va participar en les manifestacions que acabaren amb l'assalt als Maristes de la Rambla de Sabadell, quan des de l'escola dispararen sobre els manifestants. Més endavant, el 1909 va intervenir a Sabadell en la revolta de la Setmana Tràgica, iniciada en la protesta per l'embarcament de soldats cap a la guerra del Marroc, que es va saldar amb la matança de molts revoltats i en la crema d'esglésies. Morral, que en aquells anys havia treballat en una empresa de llanes i havia estat ajudant de notaria, aleshores treballava a l'empresa La Electricidad SA. El 1915, seguint l'empresa, que s'havia traslladat a Mallorca, estigué fora de Sabadell fins al 1919 i no va intervenir en la vaga general de 1917 ni en els fets de l'Obrera.
De retorn a Sabadell, es va reincorporar a la militància republicana i va ser l'enllaç entre el Círcol Republicà i Federal i Lluís Companys, diputat per Sabadell després de l'assassinat de Francesc Layret. El 1926 es va integrar en els escamots d'Estat Català, creats per donar suport a l'ocupació militar de Catalunya per proclamar-hi la República Catalana, intent promogut per Francesc Macià i Estat Català, que acabà en el fracàs de Prats de Molló. Morral participà en les eleccions municipals del 12 d'abril de 1931 en la llista de Coalició d'Esquerres Republicanes, que resultà vencedora, i va ser regidor adscrit a la Comissió de Cultura durant el trienni 1931-1933. En aquesta etapa s'inicià el programa de construcció d'escoles; s'encarregà a Miquel Carreras la redacció del llibre Elements d'història de Sabadell, que es distribuí a totes les escoles, i s'instal·là el Museu d'Història a la casa Casanovas del carrer de Sant Antoni, on encara és avui. El 1934 tornà a la seva feina i a la militància de base.
Durant la guerra treballà a la rereguarda i el gener de 1939 s'exilià no sense abans haver destruït documentació comprometedora i haver enterrat el bust de Francesc Pi i Margall al jardí del Círcol. A l'exili passà pel camp de Sant Cebrià, per una presó prop de Montpeller i finalment s'instal·là lliurement al sud de França, fins que el 1942 pogué tornar sense perill. Durant la postguerra, amb Magí Marcé i Joan Pont, va crear clandestinament el "Comitè Roig" per recaptar fons d'ajuda als presos i a les seves famílies. Com a vell militant del Círcol, sempre va estar vigilat i el van detenir cada vegada que alguna autoritat del règim visitava la ciutat. Va morir als 101 anys, fidel als principis republicans que el van acompanyar tota la vida.
El 25 d'octubre de 1995 Sabadell li dedicà una plaça.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Nomenclàtor. «Plaça de Joan Morral». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 1r abril 2014].
# Jesús Santamaría Antonio

Jesús Santamaría Antonio (Igúzquiza, Navarra, 4 de gener de 1945) és un químic i físic espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

El 1973 es va doctorar en química amb premi extraordinari a la Universitat Complutense de Madrid. De 1975 a 1977 va obtenir una beca del programa Fulbright a la Universitat de Califòrnia, Irvine i el 1984 una beca de la NATO a la Universitat Cornell. De 1978 a 1982 fou professor auxiliar a la Universitat Complutense de Madrid, on ha estat catedràtic de química física des de 1983 fins a la seva jubilació. De 1983 a 1986 fou secretari general de la Reial Societat Espanyola de Química. De 1998 a 2006 va ser degà de la Facultat de Ciències Químiques de la Universitat Complutense de Madrid.
Des de 1977 va introduir a les facultats de química d'Espanya els mètodes de simulació amb ordinador, aplicats a l'estudi tant de la dinàmica de reaccions químiques com del comportament dels líquids poliatòmics. Posteriorment va estudiar les reaccions químiques en fase condensada i les tècniques d'una veritable dinàmica quàntica mitjançant la propagació de paquets d'ona per integració de l'equació de Schrödinger depenent del temps. Ha publicat estudis sobre mètodes de simulació, femtoquímica i espectroscòpia d'atmòsferes. El 2000 va ser escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, i va ingressar el gener de 2003 amb el discurs Evolución de ideas en torno a la reacción química. Des de 2014 n'és secretari.

## Obres

* Métodos de paquetes de ondas de reacciones químicas amb C. Muñoz-Crego, R. Muñoz-Sanz i I. Solá, 1997

## Referències

* ↑ «Jesús Santamaría / Currículum vitae» (en castellà). RAC. [Consulta: 12 agost 2020].
* ↑Jesús Santamaría Arxivat 2016-05-08 a Wayback Machine. al directori d'investigtadors de l'UCM
* ↑ «Jesús Santamaría Antonio» (pdf) (en anglès). RAC. [Consulta: 12 agost 2020].
# Kiotina chekiangensis

Kiotina chekiangensis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1907. Rozpr. Ceské. Akad. 16(31):2.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Wu, C.F., 1938. Bull. Pek. Soc. Nat. Hist. 12(3):233.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:190.
* Du, Sivec & He, 1999. Acta Entomol. Sloven. 7(1):63.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:334.
* Stark, B.P. & I. Sivec, 2008. Systematic notes on Kiotina Klapálek and Hemacroneuria Enderlein (Plecoptera: Perlidae), with description of four new species. Illiesia, 4(17):161-175. «PDF».

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Nori

Nori (海苔?) és un terme japonès usat per referir-se a varietats comestibles de diverses espècies del gènere Porphyra, especialment Porphyra yezoensis i Porphyra tenera. També s'usen altres tipus diferents d'alga, incloses alguns cianobacteris. Nori també es refereix comunament a productes alimentaris creats a base d'aquestes algues. Els productes finals s'elaboren tallant les algues a tires i assecant-les mitjançant un procés semblant al del paper. El nori es fa servir generalment per enrotllar l'onigiri i el sushi.
Els principals productors en són el Japó, Corea i la Xina. El nori és font de vitamina A, B, C1, iode, proteïna, fibra, (31,2 mg/100 g), i carotè.
Originàriament, el terme nori era més genèric i incloïa també algues com hijiki. Abans de l'any 1000, ja era un aliment comú. En un principi era com una pasta i en el període Edo ja es va fer en forma de full papiraci.

## Ús

El nori es fa servir normalment per a embolicar el sushi i onigiri. També és una guarnició comuna en fideus i sopes. Normalment es torra abans de consumir-lo («yaki-nori» en japonès). Un producte relacionat es prepara amb unes espècies d'algues diferents Monostroma i Enteromorpha, i s'anomena aonori (青海苔).

## Referències

* ↑ Merriam-Webster Dictionary
* ↑ «Nori». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Nori 海苔» (en alemany). Sojahaus, s.d. [Consulta: 12 juny 2017].

## Enllaços externs

* Ferré, Jordi (trad.). «Gunkanmaki (軍艦巻き)». Descobrir Japó. (recepta)
* «Fregits de nori». El Pi. Arxivat de l'original el 2014-11-15. [Consulta: 12 juny 2017]. (recepta)
* Guiry, Michael Dominic Richard. «Nori Cultivation» (en anglès). The Seaweed Site: information on marine algae. Arxivat de l'original el 2020-05-30. [Consulta: 12 juny 2017].
* Reus, Montse. «L'alga Nori». Ets el que menges, 30-10-2011.
* «Algues: primers i segons plats». Gust per la cuina. Arxivat de l'original el 2019-11-18. [Consulta: 12 juny 2017].
# Erotílids

Els erotílids (Erotylidae) són una família de coleòpters cosmopolita que té més de 280 gèneres i més de 3500 espècies, sent una de les més diverses de la superfamília Cucujoidea.

## Taxonomia

La família del erotílids es subdivideix en sis subfamílies:
* Subfamília Xenoscelinae Ganglbauer, 1899
* Subfamília Pharaxonothinae Crowson, 1952
* Subfamília Loberinae Bruce, 1951
* Subfamília Languriinae Hope, 1840
* Subfamília Cryptophilinae Casey, 1900
* Subfamília Erotylinae Latreille, 1802

## Referències

* ↑ Slipinski S.A., Leschen R.A.B., Lawrence J.F. 2011. Order Coleoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang Z.-Q. (ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Zootaxa 3148: 203–208, 2011
* ↑ Bouchard, P. et al.2011. Family-group names in Coleoptera (Insecta). ZooKeys 88: 1.
# Picinisco

Picinisco és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 120 km a l'est de Roma i a uns 45 km a l'est de Frosinone.
Picinisco limita amb els municipis d'Atina, Gallinaro, Pizzone, San Biagio Saracinisco, Settefrati, Villa Latina, Alfedena, Sant'Elia Fiumerapido i Barrea.
A 1 de gener de 2019 tenia 1.127 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)