OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jaciment i fortalesa de Metsamor

El Jaciment i fortalesa de Metsamor són les restes d'una vella ciutadella situada al sud-oest de la ciutat de Taronik, a Armènia, a la província d'Armavir. El jaciment, damunt un pujol volcànic, té una extensió de 10,5 ha, tot i que es creu que arribà a 200 ha i albergava a 50.000 persones. Ha estat poblat entre el Mil·lenni V abans de la nostra era i el segle xviii.
Les excavacions del jaciment començaren al 1965, sota la supervisió d'Emma Khanzadyan. S'hi han trobat almenys set santuaris, a més a més de cercles de pedra neolítics (cromlec) de fa set mil anys, que podrien formar part d'un observatori astronòmic, que ha atret l'interés de la arqueoastronomia.
El període més important del jaciment fou l'edat del bronze, entre els mil·lennis III i II abans de la nostra era, quan es practicava a certa escala la mineria del coure i ací es trobava la major producció de bronze. Continuà sent un lloc important durant el període d'Urartu, entre els segles IX i VI ae.

## Museu de Metsamor

El Museu d'Història i Arqueologia de Metsamor es va obrir al 1968. Conté més de 27.000 objectes, la majoria trobats al jaciment.

## Referències

* ↑ «Armenia’s Cradle of Civilization: MokhraBlur, AdaBlur and Metsamor». tacentral.com. [Consulta: 4 agost 2017].
* ↑ «Metsamor». Armenian-Polish Archaeological Mission. [Consulta: 4 agost 2017].
* ↑ «Metsamor». Armenia, Its history and heritage. Arxivat de l'original el 30 de juny de 2016. [Consulta: 4 agost 2017].
* ↑ «“METSAMOR” HISTORICAL-ARCHEOLOGICAL MUSEUM-RESERVE». Ministry of Culture of Republic of Armenia, 01-02-2012. Arxivat de l'original el 8 de febrer de 2018. [Consulta: 4 agost 2017].
# Jaciment geològic

A l'ús més comú, en Geologia es diu jaciment a una formació en la qual està present una concentració anòmala de materials aprofitables tal que justifica la posada en consideració de la seva explotació econòmica. En català també es diu jaciment a una formació d'interès científic, especialment en el camp de la paleontologia (jaciment paleontològic).
La majoria dels elements químics naturals, fins i tot els menys abundants, es troben en l'escorça en quantitats considerables. No obstant això, perquè siguin extraíbles es necessiten concentracions que només apareixen de manera excepcional, a més d'unes adequades condicions d'accessibilitat. Alguns processos geològics interns i externs poden produir localment concentracions econòmiques de materials com menes explotables de metalls, carbó o hidrocarburs.
# Jaman Lal Sharma

Jaman Lal Sharma (Bannu, 6 de febrer de 1936 - Lucknow, 26 d'agost de 2007) fou un jugador d'hoquei sobre herba indi que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre herba. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata als Jocs Asiàtics de 1962.
Va morir el 26 d'agost de 2007, als 75 anys, arran de les complicacions derivades d'una caiguda al seu bany. Des del 2008 s'organitza un torneig estatal d'hoquei en memòria seva a Lucknow.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jaman Lal Sharma». [Consulta: 31 juliol 2022].
* ↑ «Ex-olympian Jaman Lal Sharma dies after brain haemorrhage». One India, 26-08-2007.
* ↑ "Jaman Lal Sharma state hockey from today". Indian Express.
* ↑ "Impressive win for Lucknow in Jaman Lal Sharma hockey". Indian Express.
# Jamasp Namag

El Jamasp Namag o Jamasp Nameh (var: Jāmāsp Nāmag, Jāmāsp Nāmeh, "Història de Jamasp") és un llibre de revelacions en persa mitjà. En sentit ampli, és també una font primària de la doctrina i la tradició del zoroastrisme. L'obra és coneguda també com a Ayādgār ī Jāmāspīg o Ayātkār-ī Jāmāspīk, que significa "[En] Memòria de Jamasp".
El text pren la forma d'una sèrie de preguntes i respostes entre Vishtasp i Jamasp, els quals eren ambdós entre els deixebles més propers de Zoroastre. Vishtasp era el principal protector de Zoroastre i Jamasp era un nobre de la cort de Vishtasp. Ambdós són figures mencionades als Gathas, els més vells himnes del zoroastrianisme i que es creu que varen ser compostos pel mateix Zoroastre.
Les sèries de preguntes i respostes són una tècnica literària habitual en la literatura zoroastriana. En el passat, i entre els propis zoroastrians, aquesta tècnica es va entendre malament sovint, com a indicació d'un coneixement de primera mà. El text ha sobreviscut en tres formes:
* Un manuscrit pahlavi, és a dir, una representació de la llengua persa mitjana fent servir una escriptura derivada de l'arameu, i acompanyada d'ideogrames arameus. El manuscrit Pahlavi és malmès i fragmentat.
* Una transmissió en Pazand, és a dir, una representació de la llengua persa mitjana fent servir una escriptura avestana (també derivada de l'arameu) però sense cap vocabulari no-iranià. La versió en Pazand ha sobreviscut sencera.
* Una traducció moderna al persa en alfabet àrab ha sobreviscut també. És una mica més recent que els altres dos manuscrits.

## Bibliografia

* Boyce, Mary "AYĀDGĀR Ī JĀMĀSPĪG" a l'Encyclopaedia Iranica.
* Bailey, H.W. To the Zamasp-Namak. I. BSOS 6, 1930–32, pp. 56–68
* Bailey, H.W. To the Zamasp Namak. II. BSOS 6, (1930–32), pp. 581–600
* Olsson, Tord. «The Apocalyptic Activity. The Case of Jāmāsp Nāmag». A: David Hellholm. Apocalypticism in the Mediterranean World and the Near East. Tübingen: J. C. B. Mohr, 1983.

## Vegeu també

* El Denkard, un compendi del segle x sobre les creences i costums zoroastrianes.
* El Bundahixn, una compilació zoroastriana de la cosmogonia i la cosmologia mazdiana.
* L'Ayadgar-i Zariran, una història èpica zoroastriana.
* Fraixokereti, escatologia zoroastriana
# Jamba

Jamba és un municipi de la província de Huíla. Té una extensió de 11.100 km² i 100.910 habitants segons el cens de 2014. Comprèn les comunes de Jamba, Cassinga i Dongo. Limita al nord amb els municipis de Chipindo, a l'est amb el municipi de Cuvango, al sud amb el municipi de Cuvelai, i a l'oest amb els municipis de Matala i Chicomba. Té una estació dels Caminho de Ferro do Namibe i va patir greus atacs durant la Guerra Civil angolesa.

## Referències

* ↑ Jamba al cens d'Angola
# Iúlia Sedova

Iúlia Sedova (Sant Petersburg, 21 de març de 1880 $^{(Julià)}$ - Canes, 23 de novembre de 1969)va ser una ballarina russa del Teatre Mariïnski, coreògrafa i professora de dansa.
Es va graduar a l'escola de ballet de Sant Petersburg el 1898 amb el mestre Emilio Cecchetti. Després de la graduació, va ser reclutada per la companyia de ballet del Teatre Mariïnski, dirigida per Mathilde Kschessinska, però malgrat les crítiques inicials molt favorables, la seva carrera continua al principi d'una manera insatisfactòria: davant la seva excel·lent preparació tècnica, la seva expressivitat es jutjava pobra i insuficient.
El seu primer paper principal fou al ballet "La Halte de Cavalerie" de Marius Petipa, on interpreta Teresa al costat de Mikhaïl Fokin, el 1899. Hi ha diversos rols en què s'expressa la seva brillant tècnica, el seu virtuosisme sobretot en salts i piruetes on semblava que enganxar a l'aire, però la seva qualitat artística continuava sent objecte de crítica.

## Èxits

El novembre de 1904 Sedova va debutar al teatre Bolxoi de Moscou al ballet "Le petit cheval bossu", en el paper de la filla del tsar, i al desembre va interpretar Odile-Odette al Llac dels cignes. En ambdós casos, la coreografia és d'Aleksandr Alekséievitx Gorski. La crítica moscovita li és molt favorable i el 1905, quan va tornar a Sant Petersburg, la seva fama va millorar.
El 1908 va iniciar una gira a Rússia: Khàrkiv, Iaroslavl, Bakú, Tbilisi, Rostov del Don, Odessa . El 1909 fou a Berlín i el 1910 a París, on ballà amb Nikolai Legat i Fiódor Lopukhov. El 1911 el repertori del Teatre Mariinsky té un dels seus pilars en ella, però renuncia i surt a una gira pels Estats Units, juntament amb una troupe en què té com a soci Mikhail Mordkin. L'agenda de la gira és ajustada, amb espectacles a 52 ciutats i un repertori que inclou El llac dels cignes, Coppélia i Giselle. El públic nord-americà acull amb sorpresa i entusiasme la troupe russa, però en tornar a Sant Petersburg, el Teatre Mariïnski no li ofereix les condicions acceptables i, per tant, Julija Sedova es replanteja per fer una gira a Europa de la qual torna el 1914. El 1916, als 36 anys, es retira dels escenaris.

## Exili a França

El 1918 va escapar de la revolució i es va establir a França, a la Riviera francesa, on va treballar com a coreògrafa dels Ballets Russos. Participa en diversos projectes a París, Itàlia i Amèrica del Sud. A Canes i Niça va obrir una escola de ballet on va ensenyar fins a la seva mort. Tindrà com a estudiants, entre d'altres, a George Skibin, Sergej Trailin, Marika Bezobrazova o Elisabetta Terabust. Va morir el 1969 als 89 anys.

## Referències

* (rus) М. Красовская. Русский балетный театр начала XX века. - Л.- М., 1971-1972.
* (rus) Балетная Энциклопедия, СЭ, 1981.
# Jesper Olsen

Jesper Olsen (municipi de Faxe, 20 de març de 1961) és un exfutbolista danès de la dècada de 1980.
Fou 43 cops internacional amb la selecció de Dinamarca amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1986.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de AFC Ajax, Manchester United FC, FC Girondins de Bordeus i SM Caen.

## Referències

* ↑ Danish national team profile
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 3 març 2008. [Consulta: 13 abril 2009].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 5 setembre 2011. [Consulta: 12 maig 2011].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 11 novembre 2010. [Consulta: 29 octubre 2010].
* ↑ Jesper Olsen a National-Football-Teams.com (anglès)
# Jardiner auri

El jardiner auri (Sericulus aureus) és una espècie d'ocell de la família dels ptilonorínquids (Ptilonorhynchidae) que habita la selva humida de les terres baixes de l'oest de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Jardiner auri». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2022 (català)
# Jean Laudet

Jean Laudet (Nevers, 5 d'agost de 1930) és un piragüista en aigües tranquil·les francès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla d'or en la prova del C-2, 10.000 metres del programa de piragüisme. Formà parella amb Georges Turlier.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Jean Laudet». [Consulta: 13 juny 2023].
# Jean-Baptiste Estrade

Jean-Baptiste Estrade va ser un lordès, recaptador d'impostos indirectes de Lorda i testimoni dels esdeveniments de 1858. De fet, va estar sota el mandat del rector Peyramale per a observar el curs dels esdeveniments.
Va morir el 1909 després d'haver fet en repetides ocasions de testimoni de les aparicions de Lorda de la Verge Maria.

## Biografia

Va ser delgat observador pel rector de Lorda en 1858, fet que li va permetre convèncer ràpidament de la sinceritat de Bernadeta Sobirós. Es va quedar a Lorda fins a 1860.
Transferit a Bordeus, es va retirar a Vasats en 1868, on va morir l'1 de gener de 1909. Va viure la seva vida amb la seva germana Emmanuélite, soltera com ell (morta en 1891).

## El testimoni de les aparicions de la Verge Maria

En 1884, a petició del pare Sempé (Superior dels Capellans de Lorda), Jean-Baptiste Estrade va començar a escriure la seva història, ocupant així l'oci de la seva retirada (1885). Era en efecte un testimoni ocular en primer pla. Ja havia escrit les seves memòries en 1858, i després en 1878.
El seu treball ha sigut reeditat més de vint vegades, i està sent publicat per Editions de l'Oeuvre de la Grotte, sota el nom de «Les aparicions de Lorda; records íntims d'un testimoni...»
Ell va testificar en tota mena d'ocasions, per escrit o de forma oral, sobre les aparicions de Lorda.

## Referències

* Estrade, Jean-Baptiste. Les apparitions de Lourdes; Souvenirs intimes d'un témoin... (en francés). Nabu Press, 2012. ISBN 978-1275027350.
* Harris, Ruth. Lourdes: la grande histoire des apparitions, des pèlerinages et des guérisons (en francés). Jean-Claude Lattès, 2001, p. 24. ISBN 978-2709621076.
# Jean de Latre

Petit Jean de Latre o Joannes de Latre (el seu cognom es registra també com Delattre, Delatre, De Lattre i Laetrius), (vers 1505 o 1510 - 31 d'agost de 1569), va ser un compositor i cap de la cultura renaixentista flamenca que treballava a Lieja i Utrecht. Avui dia ja no es creu que sigui la mateixa persona que Claude Petit Jean o Jehan, que va morir el 1589.
El primer registre de la seva ocupació és per 1538 a 1539 quan era professor de cant a l'església de Sant Joan l'Evangelista a Lieja. Posteriorment, De Latre va ser emprat a St Martin, Lieja. Des d'aproximadament 1550 va ser també mestre de capella a Jordi d'Àustria, Príncep-Bisbe de Lieja (1544-1557), aqui De Latre es va dedicar a compondre al seu primer volum de cançons o cançons seculars de 1552.
Durant el seu temps a Lieja, va tenir notables alumnes com Gerard de Villers i Johannes Mangon.
Després de la mort de Jordi d'Àustria en 1557, De Latre va continuar treballant a St Martin, però el 1563 va ocupar un càrrec durant un curt període a Amersfoort (a la província d'Utrecht). Al voltant d'aquest temps, l'ex rector de l'escola llatina d'Amersfoort, Johannes Oridryus, juntament amb Albertus Buysius, va emprendre la publicació d'una col·lecció de cançons de Latre, Cantionum musicarum, a Düsseldorf. De Latre va tornar a Lieja com succentor a St Martin, però va ser acomiadat pel deute en 1564.
En 1565 De Latre va ser emprat a Janskerk a Utrecht, on va ser qualificat com a Magister i Cantor. Posteriorment va poder treballar al Buurkerk d'allà. Va ser enterrat al Buurkerk a Utrecht el 1569, on el seu epitafi el va descriure com un excel·lent músic.
Els millors testimonis d'obres són les seves cançons publicades i el conjunt de lamentacions. A més, una sèrie d'obres sobreviuen en el manuscrit, però algunes poden ser d'altres compositors.

## Referències

* ↑ Sadie, Stanley. The New Grove Dictionary of Music and Musicians. Macmillan Publishers, 1980, p. 333-334. ISBN 0333231112.
# Jean Rey

Jean Rey (Lieja, Bèlgica 1902 - íd. 1983) fou un polític i advocat belga que fou el 2n President de la Comissió Europea entre 1967 i 1970.

## Biografia

Va néixer el 15 de juliol de 1902 a la ciutat de Lieja, fill d'un pastor protestant. Va estudiar dret a la Universitat de Lieja, aconseguint el seu doctorat el 1926, i desenvolupant la seva carrera d'advocat a la Cort d'apel·lacions de la seva ciutat natal.
Va morir el 19 de maig de 1983 a la seva residència de Lieja.

## Activitat política
### Política nacional

Membre d'Action Wallonne, el 1936 s'oposà a la política de neutralitat belga durant el govern de Leopold III de Bèlgica. Durant la Segona Guerra Mundial fou empresonat. Un cop acabada la guerra l'any 1945 participà en el Congrés Nacional Való i fou membre de Wallonie Libre, que el 1947 es pronuncià a favor de crear un estat federal a Bèlgica.
Membre del Partit Reformista Liberal, l'any 1949 fou nomenat Ministre per a la Reconstrucció, càrrec que ocupà fins al 1950, i entre 1954 i 1958 fou Ministre d'Afers Econòmics en el govern d'Achille Van Acker.

### Política europea

Interessat i en el desenvolupament de la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer (CECA) i promotor de la creació de la Comunitat Econòmica Europea (CEE) i de la Comunitat Europea de l'Energia Atòmica (EURATOM), entre 1958 i 1967 fou membre de la Comissió de la CEE esdevenint Comissari Europeu de Relacions Exteriors sota la presidència de Walter Hallstein. El juliol de 1967 fou nomenat President de la Comissió Europea, càrrec que ocupà fins al 1970.
El 1976 es passà al Partit de les Reformes i la Llibertat a Valònia i el 1979 en fou escollit eurodiputat al Parlament Europeu.

## Enllaços externs

* (anglès) Informació de Jean Rey a la Comissió Europea
* (castellà) Informació de Jean Rey al Parlament Europeu
# Joaquim Viola i Sauret

Joaquim Viola i Sauret (Cebreros, 26 de juny de 1913 - Barcelona, 25 de gener de 1978) fou un polític català, fill d'un registrador de la propietat originari de Balaguer. Durant la guerra civil espanyola lluità en el bàndol franquista i fou ferit al front de Terol. Després de la guerra es llicencià en dret per la Universitat de Barcelona i exercí com a registrador de la propietat. El 1954 fou membre del Consell d'Administració del Banco de Madrid a Barcelona, on va fer amistat amb Josep Maria de Porcioles i Colomer. Es casà amb Montserrat Tarragona Corbella, germana del polític Eduard Tarragona Corbella.
Fou directiu del FC Barcelona en l'època de Miró-Sans (va escriure un Llibre Blanc sobre les finances del club), procurador a corts del terç familiar per Lleida des de 1967 i alcalde de Barcelona de setembre del 1975 a desembre de 1976. Després fou director general d'Administració Local. A les eleccions generals espanyoles de 1977 presentà la seva candidatura al Senat espanyol per Lleida, però no fou escollit. Allunyat de la política, fou assassinat amb la seva muller Montserrat Tarragona, davant dels seus fills, per mitjà d'una bomba al pit en un atemptat atribuït a l'organització armada EPOCA.

## Referències

* ↑ «Joaquim Viola i Sauret». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Los asaltantes estaban aún en la casa cuando se produjo la explosión, El País, 26 de gener de 1978
* ↑ 978 L'ex-batlle franquista de Barcelona, Joaquín Viola Sauret resulta mort en circumstàncies similars a les de Bultó, llibertat.cat

## Enllaços externs

* (castellà) Biografia a El País
# Joaquim Vidal i Perpinyà

Joaquim Vidal i Perpinyà (Sant Gregori, 1947) és un empresari i polític català, senador en la VI legislatura.

## Biografia

És conseller d'empresa de comerç i alimentació i propietari dels supermercats Valvi. Soci fundador i propietari de Televisió de Girona i president d'Hermes Comunicacions. Fou president del Club Bàsquet Girona entre els anys 1987 i 2000. Militant de Convergència Democràtica de Catalunya, fou escollit batlle de Sant Gregori a les eleccions municipals espanyoles de 1983, 1987 i 1994 i senador per la demarcació de Girona entre els anys 1996 i 2000. Fou portaveu de les comissions de la Comissió de Peticions i de la Comissió de Treball i Seguretat Social.
L'any 2004 creà la Fundació Valvi, amb seu a Girona, dedicada a l'edició de llibres, a les exposicions d'art i a concerts. En 2011 va fundar Miservi de Supermercats, SL juntament amb Miquel Alimentació Grup, SL, propietat de Ramon Miquel i Ballart, per tal d'explotar els supermercats SPAR al Maresme i a les comarques gironines. En 2012 adquirí el Grup Hermes i esdevingué accionista majoritari d'El Punt Avui. En gener de 2013 va rebre el guardó de la Fundació Catalunya Estat en reconeixement per la seva tasca rellevant en favor d'un estat català independent.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Puig, Arnau «Col·leccionisme i fundacions» (paper). Revista Bonart. Bonart Publicacions, febrer i març 2014, pàg. 26-39 [Consulta: 13 juliol 2014].
* ↑ «Joaquim Vidal i Perpinyà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Relleu a El Punt Avui El Punt, 17 de febrer de 2012
* ↑ II Acte de lliurament d'insígnies de la FCE Arxivat 2015-07-15 a Wayback Machine., 2013
# Jesús Fierro i Rugall

Jesús Fierro i Rugall (Tremp, 25 de gener de 1961) és un banquer i polític català de l'Alt Urgell. Militant de Convergència Democràtica de Catalunya (CDC) i posteriorment de Junts per Catalunya, ha estat regidor de l'Ajuntament de la Seu d'Urgell, diputat provincial de Lleida, conseller comarcal i President del Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Des de desembre de 2021 és director general de Polítiques de Muntanya i de Litoral de la Generalitat de Catalunya.
Nascut a Tremp, capital del Pallars Jussà, Jesús Fierro va cursar estudis de batxillerat superior. Va ser, al sector privat, director de banca. És soci d'Òmnium Cultural i d'altres organitzacions de la seua ciutat, la Seu d'Urgell. Com a regidor electe de l'Ajuntament de la Seu d'Urgell, Jesús Fierro fou elegit conseller comarcal l'any 1991 per primera vegada. L'any 2007 esdevindria el tercer President en la història del Consell Comarcal de l'Alt Urgell, substituint a l'aleshores President i alcalde d'Oliana, Ventura Roca i Martí. A les eleccions municipals de 2019 va anar com a suplent a les llistes de Junts per Catalunya per a l'Ajuntament de la Seu d'Urgell. El mateix any deixà la presidència del Consell Comarcal, sent substituït per Miquel Sala i Muntada, alcade d'Oliana.

## Referències

* ↑ http://www.alturgell.cat/perfil-i-trajectoria-professional-jesus-fierro
* ↑ https://www.bondia.ad/politica/jesus-fierro-es-reelegit-president-del-consell-comarcal-de-lalt-urgell
* ↑ «Jesús Fierro, nou director general de Polítiques de Muntanya de la Generalitat». [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-08-31. [Consulta: 31 agost 2021].
* ↑ https://juntsxlaseu.cat/equip/
# Jericho

Jericho és una sèrie de televisió produïda per l'emissora nord-americana Columbia Broadcasting System (CBS). El primer capítol es va emetre el 20 de setembre de 2006.

## Argument

La història narra les vivències dels habitants de Jericho, un petit poble rural de Kansas, després de l'explosió de nombroses bombes nuclears per tots els Estats Units, una de les quals explota a Denver, ciutat molt propera a Jericho. Després d'això, els habitants de Jericho hauran de cooperar i sobreviure tot i els problemes amb la radiació, l'electricitat, la falta d'aliments i medicaments…
A poc a poc van recollir informació sobre la situació del govern i de la resta de ciutats que segueixen en peu a l'Amèrica del Nord. L'altre misteri principal al llarg de la sèrie és qui va dur a terme l'atac i per què. El personatge principal és en Jake Green, de 32 anys, que torna a casa hores abans de la catàstrofe. Jake esdevé un heroi que protegeix el poble i els seus habitants.

## Personatges

* Skeet Ulrich com a Jake Green
* Lennie James com a Robert Hawkins
* Kenneth Mitchell com a Eric Green
* Michael Gaston com a Gray Anderson
* Gerald McRaney com a Johnston Green
* Shoshannah Stern com a Bonnie Richmond
* Brad Beyer com a Stanley Richmond
* Alicia Coppola com a Mimi Clark
* Ashley Scott com a Emily Sullivan
* Erik Knudsen com a Dale Turner
* Pamela Reed com a Gail Green
* Sprague Grayden com a Heather Lisinski
* Annabelle Wallis com a Lizzie Way

## Llistat d'episodis
### Temporada 1

* Pilot/Pluja
* Caiguda al buit
* Els 4 genets
* Els murs de Jericho
* Resposta Federal
* 9:02
* Llarga vida a l'Alcalde
* Riu de Lladres
* Encreuament de camins
* Bandera Vermella
* Vox Populi
* El Dia d'Abans
* Black Jack
* Cor d'Hivern
* Semper Fidelis
* La fi de l'Hivern
* El Terrorista
* El Pseudònim
* Casus Belli
* Un per terra
* La Coalició
* Perquè lluitem

### Temporada 2

* Reconstruction
* Condor
* Jennings & Rall
* Oversight
* Termination for Cause
* Sedition
* Patriots and Tyrants
# Joan Edo i Prujà

Joan Edo i Prujà (Barcelona, 1 de març de 1946) és un antic jugador d'hoquei sobre patins català de les dècades de 1960 i 1970.

## Trajectòria

Professionalment jugà al Mercantil d'Igualada, CE Vendrell, RCD Espanyol, entre 1968 i 1971, i finalment al CE Arenys de Munt, on jugà gairebé una dècada, fins a 1980. Amb l'Espanyol guanyà un Campionat de Catalunya l'any 1969. Posteriorment fou entrenador del CE Arenys de Munt, fins a 1982.
Fou internacional amb Espanya entre 1967 i 1973, i guanyant un Campionat del Món l'any 1970.
És germà del també ex jugador Manel Edo i Prujà.

## Palmarès
### RCD Espanyol

* Campionat de Catalunya:
** 1969

### Espanya

* Campionat d'Europa sots 20:
** 1962, 1964
* Campionat del Món:
** 1970

## Referències

* 1 2 3 «La selección nacional el números». Mundo Deportivo, 11-04-1970. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Hockey sobre ruedas». Mundo Deportivo, 03-10-1962. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «La danza de fichas». Mundo Deportivo, 24-07-1964. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Galeria de figuras». Mundo Deportivo, 26-09-1973. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 3 «Perfil a rinkhockey.net». rinkhockey.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Hoy homenaje a Juan Edo». Mundo Deportivo, 07-11-1980. [Consulta: 1r octubre 2015].