OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Farigoleta

La Farigoleta és una masia al sud del terme de Calldetenes (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquesta masoveria la trobem registrada en el Nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 com a "masia de labranza".
Petita masia que presenta diverses etapes constructives. La primitiva era de planta rectangular, gairebé tota la tàpia, constava de planta i pis. El carener és perpendicular a la façana que mira a migdia. El cos de davant, annexionat el 1920, és més elevat, té golfes, i presenta un portal còncau com la resta d'obertures que són dues finestres a la planta, dues obertures que corresponen a una galeria central i un balconet a cada costat. A les golfes hi ha una obertura en forma de creu. A ponent hi ha un cos de planta adossat a la part posterior de la casa i al cos antic hi ha diverses obertures. A ponent hi ha un altre cos destinat a dependències agrícoles i un cobert de construcció recent.
A l'interior de la casa s'hi conserva una cisterna que abans es trobava davant la façana primitiva. Al sud, davant de l'antiga era, n'hi ha una altra.

## Referències

* 1 2 3 «La Farigoleta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Kallia Papadaki

Kallia Papadaki (Didymoteicho, 1978) és una guionista i escriptora grega. Nascuda a Didymoteicho, va créixer a Tessalònica. Ha estudiat Ciències Econòmiques al Bard College i a la Universitat de Brandeis (EUA), i cinematografia a l'Escola de Cinema de Stavrakos a Grècia, l'Escola de Cinematografia d'Atenes. Com a escriptora, la seva col·lecció de relats curts Ο ήχος του ακάλυπτου: Έξι κοινόχρηστες ιστορίες (El so del pati comú: sis històries d'ús comú) (2009) va guanyar el premi Revelació de la revista Diavazo. El seu segon llibre, Λεβάντα στο Δεκέμβρη (Espígol al desembre) (2011), fou una col·lecció de poesia. El seu tercer llibre, la novel·la Δενδρίτες (Dendrites) (2015), fou guardonada amb el premi a la millor autora jove Clepsidra, i també va ser premiada amb el Premi de Literatura de la Unió Europea. Tant els seus relats breus com els seus poemes han estat publicats en antologies i revistes literàries internacionals. Com a guionista professional, l'any 2010 va rebre l'International Balkan Fund Script Development Award pel seu primer guió, September, que va rebre una beca Nipkow a Berlín i es va estrenar al 48è Festival Internacional de Cinema de Karlovy Vary. Rivers és el seu segon guió de llargmetratge.

## Referències

* ↑ «ΛΟΓΟΤΕΧΝΙΚΑ ΒΡΑΒΕΙΑ» (en grec), 2010. [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ enastronadm. «Βραβείο Νέου Λογοτέχνη Έναστρον Κλεψύδρα» (en grec). Arxivat de l'original el 2020-11-29. [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ Πανώριου, Τίνα «Το Ευρωπαϊκό Βραβείο Λογοτεχνίας στην Κάλλια Παπαδάκη» (en grec). postmodern, 24-04-2017.
* ↑ «Kallia Papadaki». Revista Idees. Centre d'Estudis de Temes Contemporanis de la Generalitat de Catalunya, Núm. 46, 2019 [Consulta: 3 agost 2020].
* ↑ «Kalia Papadaki: Premio de Literatuta de la Unión Europea». ERT Newmedia, 26-04-2017. [Consulta: 3 agost 2020].
* ↑ «Kallia Papadaki». Ersilia Literary Agency. Arxivat de l'original el 20 de febrer 2020. [Consulta: 3 agost 2020].
* ↑ «Kallia Papadaki». European Union Prize for Literature (EUPL). [Consulta: 3 agost 2020].
* ↑ «Reading Greece: Kallia Papadaki on Fiction, Scriptwriting and Literature as an Ever-Changing World Map». Greek News Agenda, 10-05-2017 [Consulta: 3 agost 2020].
# La Chapelle-Onzerain

La Chapelle-Onzerain és un municipi francès, situat al departament del Loiret i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 105 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Chapelle-Onzerain era de 105 persones. Hi havia 39 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 19 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 53 habitatges, 40 eren l'habitatge principal de la família, 10 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 53 habitatges eren cases. Dels 40 habitatges principals, 36 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 6 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 30 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Chapelle-Onzerain el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 58 persones, 51 eren actives i 7 eren inactives. De les 51 persones actives 49 estaven ocupades (29 homes i 20 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 7 persones inactives 1 estava jubilada, 5 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa financera i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a La Chapelle-Onzerain hi havia 9 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 732 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Chapelle-Onzerain a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Chapelle-Onzerain a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Komjatná

Komjatná és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Referències

* ↑ «Ružomberok (District, Žilinský kraj, Slovakia) - Population Statistics, Charts, Map and Location» (en anglès). [Consulta: 9 novembre 2018].
# La Jazz Cava

La Jazz cava és un bar musical amb sala de concerts fundat el 1991 que està ubicat a la ciutat de Vic. Fundat per Toni Pujol, Marcel·lí Druguet i Montse Albàs, l'espai es destina a difondre la música de jazz i la música creativa. El local està situat a la muralla històrica de Vic, a la Rambla dels Montcada.
Com el seu nom indica, està especialitzat en música de jazz, encara que també acull concerts de rock, soul, funky, reggae o pop electrònic, entre altres estils. Pel seu escenari han passat tant músics i grups de renom internacional com prometedors artistes novells catalans. La Jazz Cava vol ser un punt de trobada de totes aquelles persones que estimen la música i un espai on els artistes residents al nostre país puguin mostrar les seves creacions, així com un lloc on es puguin escoltar músics i propostes d'arreu.

## Premis

* Guanyador Premis ARC 2015 a «MILLOR PROGRAMACIÓ D'ESPAI MUSICAL»

## Referències

* ↑ «La Jazz Cava cumple 25 años con el reto de ser el “centro neurálgico” de la música en Vic». La Vanguardia, 07-10-2016 [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «La Jazz Cava compleix 25 anys amb el repte de convertir-se en el "centre neuràlgic" de tota la cultura musical a Vic». 324, 07-10-2016 [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «La jazz cava». [Consulta: 19 març 2016].
* ↑ «Jazz Cava». Arxivat de l'original el 2018-10-19. [Consulta: 19 març 2016].
* ↑ «Edició 2015». Arxivat de l'original el 2017-10-14. [Consulta: 19 març 2016].

## Enllaços externs

* La Jazz Cava - Lloc web oficial
# La Torratxa, Torre Sepulcral (Vilablareix)

La Torre Sepulcral o la Torratxa és una obra de Vilablareix (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Encara que hagi estat declarat Bé d'interès Local per la Generalitat (12-16-1979) resta com a propietat particular enmig de camps de cultiu i sense cap mena d'accés per arribar-hi.

## Descripció

És un edifici que pertany a la denominació de "sepulcre de torre", formada per dos cossos i un terrat. L'alçada total és aproximadament de 8,65 m i les parets tenen una amplada d'uns 75 cm. els dos cossos estan separats per unes línies de rajols. L'orientació de la torre és d'uns 30º30', on no es troba cap mena d'orientació intencionada. El material, a més de rajols, és formigó de calç i pedra volcànica, molt abundant en questes contrades. Està fet en capes "encofrades" que li dona un curiós aspecte estriat i decoratiu. Els dos cossos estan coberts per voltes de rajols de cantell i units amb morter de calç, completats pel damunt amb formigó. La mala disposició dels rajols ha fet que l'estructura no aguantés i presenti l'estat actual.
La part inferior era una cambra sense accés a l'exterior, mentre que la superior presenta un amplíssim arc. A la "terrassa" hi ha restes de forats, possiblement del bigam de estructural de la coberta i a cada costat hi ha una fornícula. El forat d'entrada posterior s'ha obert posteriorment, segurament per a utilitzar-la com cabanya. Actualment la torre presenta una esquerda central de dalt a baix i està reforçada amb rajols a les bandes, per motius de seguretat. Tot un costat és envaït per les heures, que deterioren encara més el monument.

## Referències

* 1 2 3 4 «Torre Sepulcral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# La Salada

La Salada és una antiga domus medieval habilitada com a masia de Gurb (Osona) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Ara masia amb murs i voltes dels segles XIV i XV a la seva part baixa.
Edifici civil. Masia de planta rectangular coberta a dues vessants, l'esquerra més prolongada. El portal es troba a migdia, és dovellat amb arc rebaixat i la porta és de vidres. El carener és perpendicular a la façana. Damunt el portal hi ha un escut datat i amb el nen de Jesús. Damunt el portal sobresurt un cos de galeries sostingudes per pilars de pedra. És més baix que la façana i està cobert a una sola vessant. Davant el portal hi ha un cos que era destinat a dependències agrícoles i avui serveix d'annex al mas, convertit en residència. Hi ha un portal que tanca aquest recinte, la lliça, a ponent. És construïda bàsicament amb pedra i llindes de fusta. Conservació bona.
Havia estat una domus medieval, de la qual es conserven murs i estructures integrades a l'edificació actual. Durant les diverses obres d'ampliació i reforma (d'època moderna i contemporània) es van desmuntar murs i les estructures defensives de la domus, que se situarien al subsòl, juntament amb les restes de l'evolució i ús de tot el conjunt. A la línia de tancament oest de l'edifici actual hi ha una estructura de planta circular, que podria correspondre's a una torre (o a un pou) i al damunt de la qual s'assenta el mur oest.

## Història

Casa forta. Documentada el 1280.
Com indica la llinda del portal de les galeries del primer pis en la qual hi ha l'escultura en baix relleu d'una torre. Joan Salada reformà el mas al 1580. El portal d'entrada presenta una data anterior: 1520. El mas fou reformat al segle xvi. Actualment és habitat esporàdicament. Cal remarcar el setial del foc i el forn conservats in situ a l'interior de la casa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «La Salada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# La Sala de Linya

La Sala de Linya és una masia de Navès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia orientada est - oest. És un conjunt de dos edificis, adossats l'un a l'altre. Tots dos són de planta rectangular i amb teulada de doble vessant. La façana principal, de cara a l'est, té grans galeries obertes amb arcades. La porta és d'arc de mig punt i l'accés es realitza a través d'una sèrie d'esgraons. A la paret sud, hi ha la façana de la construcció primitiva. Porta d'arc de mig punt adovellat. Grans finestrals d'arc de mig punt al centre i en els dos pisos i finestres rectangulars amb llinda de pedra al costats.
Parament de pedres irregulars, amb les cantonades i les llindes de pedres tallades i picades. Adossada a la casa, la capella de Sant Andreu. Planta baixa amb volta. Al seu interior es troba el Retaule barroc del segle xviii amb la imatge de Sant Andreu al centre i el Panteó familiar, situat al mig de la nau, de pedra picada i dues tapes amb l'escut de la Sala al mig.
Arcs i voltes de la masia: a la planta baixa de la Sala de Linya, té el sostre cobert de voltes de canó. En el lloc on es troba el cup del vi, s'hi poden veure una sèrie d'arcs ogivals, resseguits per dovelles, que arrenquen dels murs i van a parar al centre de la volta; sembla un element de reforç per aguantar la volta.
Premsa de vi encastada a la paret est de la casa, de fusta. A la planta baixa de la casa hi ha tota la canalització i els cups corresponents a la premsa. Els grans bocois de vi, fets de fusta, porten les marques dels seus fabricants.

## Història

Les primeres notícies que es tenen de La Sala de Linya són del segle xix. Hi ha hagut reformes successives al llarg del segle xvi i principalment, al segle xviii, que és quan es va modificar i reformar la façana de la casa.
Del llinatge de La Sala, en sortiren grans personalitats entre d'elles un virrei de les Indies, del qual es conserva encara el seu retrat a la casa. També Ignasi Sala (1686), enginyer de les tropes franco-espanyoles que sostenien la causa de Felip V, que va morir a Madrid l'any 1754 i que va traduir al castellà el Tratado de la defensa de las plazas de Vauban.
Arcs i voltes de la masia: possiblement les arquivoltes pertanyen a l'època de la primera reforma.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «La Sala de Linya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# La Serra (Taradell)

La Serra és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de plata gairebé quadrada (14x15mts), coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. La part anterior consta de planta i dos pisos i la posterior només d'un pis. La façana presenta un cos de porxos cobert a tres vessants, adossat a la part dreta i consta de planta, primer pis i terrat de construcció recent. A l'esquerra s'obren cinc finestres a la planta i un portal amb reixes amb una escala que mena al primer pis. En aquest nivell també s'hi obren diverses obertures. A ponent s'hi adossa un cos cobert a una vessant, al nord s'hi annexiona un altre cos, a la posterior del cos antic hi ha diverses obertures i un contrafort. A llevant hi ha un altre porxo i diverses obertures. És construïda amb pedra arrebossada i amb alguns afegitons de pòrtland que desmereixen l'estructura primitiva.

## Història

Masia situada a peu de camí entre la Llagostera i el Penedès, rebé el non del topònim del lloc, un petit serradet. Existia abans del 1325 i, com la majoria de masies del sector NE de la població, pertanyia a la parròquia de Santa Eugènia de Berga tot i que avui estan enclavades dins del terme municipal de Taradell. Moltes d'aquestes masies havien nascut per l'establiment de fadristerns en terres no gaire llunyanes al mas patern. La Serra no patí el despoblament provocat per la pesta negra i la trobem registrada en els fogatges del segle xvi així com en el nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860. La fesomia actual del mas no denota cap element medieval, més aviat és fruit de reformes i ampliacions successives que tenen poc a veure amb l'estructura primitiva.

## Referències

* 1 2 «La Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Krasnoglinski

Krasnoglinski (en rus: Красноглинский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 211 habitants. Pertany al districte de Zernograd.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Plantilla:Публикация
# La biblioteca dels llibres rebutjats

La biblioteca dels llibres rebutjats (Le Mystère Henri Pick) és una pel·lícula francesa coescrita i dirigida per Rémi Bezançon, estrenada el 2019. Es tracta de l'adaptació de la novel·la homònima de David Foenkinos (2016).
Ha estat doblada al català incloent diferents versions per al Principat, el País Valencià i les Illes Balears.

## Sinopsi

En una biblioteca situada a Crozon, un bibliotecari ha decidit dedicar una sala als manuscrits rebutjats pels editors. Cada autor rebutjat disposa així d'un santuari on dipositar el seu text. Una jove editora hi descobreix una novel·la, Les últimes hores d'una història d'amor, que considera extraordinària i que de seguida decideix publicar. La novel·la esdevé un best-seller.
El seu autor seria Henri Pick, el gerent d'una pizzeria del mateix poble, que va morir dos anys abans. Però la seva vídua i la seva filla diuen que mai el van veure llegir ni escriure. Convençut que és una farsa, el famós crític literari Jean-Michel Rouche decideix investigar, amb l'ajuda inesperada de la filla de l'enigmàtic Henri Pick.

## Repartiment

* Fabrice Luchini: Jean-Michel Rouche
* Camille Cottin: Joséphine Pick
* Alice Isaaz: Daphné Despero
* Bastien Bouillon: Fred Koskas
* Astrid Whettnall: Inès de Crécy
* Josiane Stoléru: Madeleine Pick
* Marc Fraize: Jean-Pierre Gourvec
* Marie-Christine Orry: Magali Roze
* Vincent Winterhalter: Gérard Despero
* Louis Descols: Vicomte d'Archiac
* Philypa Phoenix: Wendy Bellamy
* Annie Mercier: Bénédicte Le Floch
* Florence Muller: Brigitte Rouche
* Hanna Schygulla: Ludmila Blavitsky
* Lyes Salem: el productor de l'emissió

## Producció
### Rodatge

El rodatge té lloc al pont de Térénez, al Finisterre francès, albirat diverses vegades durant els viatges de Jean-Michel Rouche.

### Música

La música de la pel·lícula està composta per Laurent Pérez del Mar.
A la pel·lícula, s'escolta la Melodia hongaresa D817 de Franz Schubert (ràdio del cotxe al cotxe de Josephine després del vespre, després als crèdits finals), música de La Discrète, una pel·lícula de Christian Vincent en la qual també actua el protagonista Fabrice Luchini, i que té lloc també en el món de l'edició.

## Referències

* ↑ Pascal. «Bande-annonce du film Le mystère Henri Pick, avec Fabrice Luchini et Camille Cottin». Le Blog TV News, 04-01-2019. [Consulta: 4 gener 2019]..
* ↑ «La biblioteca dels llibres rebutjats». desdelsofà.cat. [Consulta: 15 gener 2023].

## Enllaços externs

* Dossier de premsa La biblioteca dels llibres rebutjats (francès)
# LDP

LDP té els següents significats:
* Liberalų Demokratų Partija (lituà) o Ordre i Justícia, partit polític de Lituània
* Partit Democràtic de Lituània (del seu nom en lituà Lietuvių Demokratų Partija), partit polític històric de Lituània
* Llista di Pietro (italià) o Itàlia dels Valors, partit polític d'Itàlia
* Liberal-Demokratische Partei (alemany) o Partit Liberal Democràtic d'Alemanya, partit polític històric de la República Democràtica Alemanya
* Partit Liberal Democràtic (Turquia) (del seu nom en turc Liberal Demokrat Parti), partit polític de Turquia
* Liberalno-Demokratska Partija, del seu nom en macedònic, o Partit Liberal Democràtic (Macedònia del Nord), partit polític de Macedònia del Nord
* Liberal Democratic Party (anglès) o Partit Liberal Democràtic (Japó), partit polític del Japó
* Partit Liberal Democràtic (Sèrbia) (del seu nom en serbi Liberalno-Demokratska Partija), partit polític de Sèrbia
* Le Livre de Poche, col·lecció literària de llibres de butxaca en francès publicada per Hachette
* Lingwa de Planeta, llengua auxiliar planificada iniciada a Sant Petersburg (Rússia)
* Llibertat de panorama, excepció sobre propietat intel·lectual de les imatges d'espais públics
* Linux Documentation Project, projecte que elabora documentació per a sistemes basats en Linux i GNU
* Laser Disc Player (anglès) o Laserdisc, aparell per a la reproducció de discs en format laserdisc
# La maledicció de la Pantera Rosa

La maledicció de la Pantera Rosa (títol original en anglès Curse of the Pink Panther) és una pel·lícula britànico-estatunidenca dirigida per Blake Edwards, estrenada el 1983 i doblada al català.

## Argument

Reemplaçant l'inspector Clouseau, el detectiu Clifton Sleigh es posa a la recerca de la Pantera Rosa...

## Repartiment

* David Niven: Sir Charles Litton
* Robert Wagner: George Lytton
* Herbert Lom: Inspector en cap Charles LaRousse Dreyfus
* Capucine: Lady Simone Litton
* Joanna Lumley: Comtessa Chandra
* Robert Loggia: Bruno Langois
* Harvey Korman: Professor Auguste Balls
* Burt Kwouk: Cato Fong
* Ted Wass: Sergent Clifton Sleigh
* Roger Moore: Inspector en cap Jacques Clouseau
* Leslie Ash: Juleta Shane
* Graham Stark: Cambrer avorrit
* André Maranne: Sergent Francois Duval
* Peter Arne: General Bufoni

## Al voltant de la pel·lícula

* Aquesta pel·lícula és el vuitè episodi d'una sèrie de nou pel·lícules :
* 1963: La Pantera Rosa de Blake Edwards
* 1964: A Shot in the Dark de Blake Edwards
* 1968: Inspector Clouseau de Bud Yorkin
* 1975: The Return of the Pink Panther de Blake Edwards
* 1976: The Pink Panther Strikes Again de Blake Edwards
* 1978: Revenge of the Pink Panther de Blake Edwards
* 1982: Trail of the Pink Panther de Blake Edwards
* 1983: La maledicció de la Pantera Rosa de Blake Edwards
* 1993: Son of the Pink Panther de Blake Edwards

## Referències

* ↑ La maledicció de la Pantera Rosa
* ↑ «Curse of the Pink Panther». The New York Times.
# Lardero

Lardero és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Mitjana, situat a pocs quilòmetres de la capital, Logronyo. Ha experimentat un gran creixement en els últims anys a l'haver-se convertit en una municipi residencial propera a Logronyo. En els últims anys ha crescut fins a superar els set mil habitants, i les previsions són que d'aquí a cinc anys la població arribi als 15.000 habitants empadronats.
D'acord amb les xifres oficials de l'INE, Lardero va guanyar 546 habitants entre 2005 i 2006, el que representa un creixement d'un 8,7%, que ho situa entre els municipis de la Rioja amb major dinamisme demogràfic. L'activitat principal de Lardero ha estat l'agricultura. No obstant això, a causa del seu creixement, s'ha ajuntat pràcticament amb el seu poble veí, Alberite, al mateix temps que Lardero i Logronyo han quedat units.

## Història

Les restes arqueològiques trobats dintre del seu àmbit territorial ens fan pensar que els primers habitants de la zona van ser pobles centreeuropeus, en concret els cèltics, entre els segles VIII i VI abans de Crist. No obstant això, les primeres cites de la localitat no apareixerien fins al segle xi, sent citat en el fur de Nájera donat pel rei Sanç III de Navarra i confirmat per Alfons VI. Va pertànyer a Logronyo des del segle xiv i va comptar amb el seu primer alcalde en 1645. Va arribar el títol de vila en 1820 i es va independitzar de Logronyo en 1834.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].