OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# LGV Est europeu

Mapa sinòptic del LGV Est europeu :
La LGV Est europeu també anomenada LGV Est o línia nova 6 (LGV Est européenne en francés) forma part de la xarxa francesa de línies de ferrocarrils de gran velocitat, TGV. Enllaçarà París amb Estrasburg permetent connexions ràpides entre París, les principals ciutats de l'est de França, Luxemburg, Alemanya i Suïssa. Així mateix farà possible les connexions entre l'est de França, la resta del país, i fins i tot Bèlgica i el Regne Unit.
La línia discorre per les regions franceses d'Illa de França i del Gran Est. La línia total té una longitud de 406 km. Els primers 300 km, des de Vaires-sur-Marne fins a Baudrecourt, estan en servei comercial des del 10 de juny de 2007. La secció Baudrecourt-Vendenheim fou inaugurada el 3 de juliol de 2016. Fou construïda per suportar velocitats fins a 350 km/h.
# Rasa de Mas de l'Hort

La Rasa de Mas de l'Hort és un torrent afluent per l'esquerra de la Riera de Vallmanya, al Solsonès.

## Municipis per on passa

El curs de la Rasa de Mas de l'Hort transcorre íntegrament pel terme municipal de Pinós.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de Mas de l'Hort està constituïda per 10 cursos fluvials que sumen una longitud total de 4.083 m.

### Distribució municipal

El conjunt de la seva xarxa hidrogràfica transcorre íntegrament pel terme municipal de Pinós.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa de la Rasa de Mas de l'Hort full de càlcul

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Laetoria de plebeii magistratibus

Laetoria de plebeii magistratibus va ser una antiga llei que va voler impedir que els patricis guanyessin sempre els càrrecs als comicis curiats, degut al sistema que feia prevaldre l'ordre de votació o també per la influència dels àugurs. En virtut d'aquesta llei (a la que els patricis es van oposar) els magistrats plebeus s'havien d'elegir als comicis tribunats, La llei està datada l'any 461 aC i va ser proposada pels tribuns de la plebs Voleró Publili, Publi Filó i Gai Letori, quan eren cònsols Api Claudi Cras i Titus Quinti Capitolí Barbat.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 102 [Consulta: 14 abril 2022].

## Vegeu també

* Lex Aelia
# Lano

Lano (en cors Lanu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 2021 tenia 22 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 44 | 58 | 49 | 40 | 20 | 21 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Paul François Saliceti | | |

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021 − Ces données sont disponibles sur toutes les communes de France hors Mayotte | Insee». [Consulta: 6 setembre 2024].
# Peromyscus winkelmanni

Peromyscus winkelmanni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a les parts més humides dels vessants occidentals de la Sierra de Coalcomán i la Sierra Madre del Sur (Mèxic). El seu hàbitat natural són els boscos de roures i pins. Està amenaçada per la tala d'arbres.
L'espècie fou anomenada en honor del biòleg estatunidenc John R. Winkelmann.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I. Peromyscus winkelmanni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26 juliol 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 448. ISBN 978-0801893049.
# Binz

Binz és un municipi que pertany al districte de Vorpommern-Rügen (resultat de la fusió l'1 de gener de 2011 dels antics districtes de Nordvorpommern i de Rügen així com de la ciutat sense districte de Stralsund) a l'estat de Mecklemburg-Pomerània Occidental a la costa nord-est d'Alemanya. El 31 de desembre de 2010 tenia 5407 habitants.

## Geografia

Està situat a la punta oriental de l'illa de Rügen, entre el llac del Schmachter See, el bodden petit de Jasmund, el Mar Bàltic i el massís de Granitz (107 m). El riu Ahlbek que connecta el llac de Schmacht amb el Mar Bàltic va ser entubat el 1950.

## Història

El primer esment escrit Byntze data del 1318. Fins al 1326 feia part del regne de Rügen i després del ducat de Pomerània. Després de la Pau de Westfàlia passà a la Pomerània Sueca. Sempre va quedar un petit poble de pescadors i de masovers sense molta història fins que vers el 1875, la cultura balneària i el turisme van desenvolupar-se. A poc a poc van construir-se pensions en estil "balneari" amb les seves galeries típiques d'acer o d'entramat de fusta. La connexió ferroviària d'ample estret (75 cm) amb Putbus el 1895 i una connexió marítima Stettin-Binz-Sassnitz el 1896 van accelerar l'expansió del poble. A poc a poc va dotar-se d'un moll, d'una església, d'una central tèrmica i d'una xarxa d'aigua potable i així esdevenir el centre turístic més llarg de tota l'illa.
El 1937, durant el règim nazi va construir-se un nou hotel de platja gegantesc al marc del programa Kraft durch Freude al nucli de Prora, concebut oficialment per a poder acollir 20.000 estiuejants en un hotel de 4,5 quilòmetres de llargada, però secretament pre-equipat de tal manera que podia transformar-se ràpidament en un hospital militar per a la guerra que es preparava, sense alertar la sospita les forces aliades.
Després de la Segona Guerra Mundial el poble passà a la zona d'ocupació russa i la República Democràtica Alemanya. El 1953, els hotels i pensions van ser nacionalitzats i transformats en edificis de pisos o centres de vacances obrers. Després de la reunificació alemanya del 1990, van tornar-se als propietaris originals o als seus hereus. Una ona de restauració va tornar l'esplendor de l'inici del segle XX al poble que ara com antany, atreu molts estiuejants, el que fa del turisme la principal activitat econòmica, en una regió que pateix de despoblació per manca de perspectives per als joves.

## Llocs d'interès

* El castell i residència de caça Castell de Granitz
* El ferrocarril històric Rasender Roland
* Les vil·les i pensions en estil balneari
* Les ruïnes del centre de vacances nacional-socialista de Prora
* El passeig de mar
* La punta del moll
* El castell de Granitz
* El centre balneari
* Vil·la d'entramat de fusta Quisisana
* L'església luterana
* El centre de vacances nazi de Prora

## Referències

* ↑ Servei d'estadística de l'estat de Mecklemburg-Pomerània Occidental

## Enllaços externs

* Web oficial (alemany) (anglès) (suec)
# Frontera entre la República Democràtica del Congo i Uganda

La frontera entre la República Democràtica del Congo i Uganda és la línia fronterera de 765 kilòmetres, en sentit Nord-Sud, que separa Uganda de República Democràtica del Congo a l'Àfrica oriental. Separa les províncies congoleses d'Ituri i Kivu del Nord de les regions ugandeses del Nord i Est, així com dels antics regnes de Rwenzururu i Bunyoro.

## Traçat

La frontera s'estén entre el nord i el sud entre dos trifinis entre ambdós països amb Sudan al nord i Ruanda al sud. Es poden considerar cinc parts diferents d'aquesta frontera, del nord al sud: la terrestre entre Sudan del Sud i el nord del Llac Albert, la part lacustre del Llac Albert, de 160 km de longitud, la part terrestre, entre el sud i el nord del llac, marcat per les muntanyes Ruwenzori i el seu cim, el Mont Stanley, així com el riu Semliki; el llac Eduard, a uns 50 km de la frontera, i el marge sud-est del llac Eduard fins a la frontera amb Ruanda. Ambdós països es disputaren la sobirania de l'illa Rukwanzi en 2007 a causa del descobriment de petroli. El conflicte es va resoldre a favor d'Uganda.

## Referències

* ↑ Changing river course alters Uganda-DR Congo border, independent.co, 11 de novembre de 2009.
* ↑ « Uganda: Congo Troops Occupy Country's Territory »
* ↑ Central Africa: Uganda, DRC Conflict Over Rukwanzi Island Resolved
* ↑ Uganda and Congo's troubled waters, BBC News, 16 d'agost de 2007
* ↑ Oil War Feared Between Uganda and DR Congo, by Henry Wasswa, globalpolicy.org, 2 d'octubre de 2007
# Quionis

Quionis és el nom dels següents personatges:
* Quionis d'Esparta, atleta espartà
* Quionis de Corint, escultor grec
# Lepidostoma hirtum

Lepidostoma hirtum és una espècie de tricòpter família Lepidostomatidae. Els adults són aeris i tenen dos parells d'ales cobertes de pèls. Tenen un abdomen allargat dividit en segments. Les larves són aquàtiques, amb un cap ben desenvolupat i tres parells de potes. Tenen glàndules productores de seda. La majoria habiten en aigües dolces però també n'hi ha d'aigües marines.

## Referències

* ↑ «IRMNG - Lepidostoma hirtum (Fabricius, 1775)». [Consulta: 25 febrer 2022].
# Parker (Florida)

Parker és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 4.623 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Parker tenia 4.623 habitants, 1.991 habitatges, i 1.264 famílies. La densitat de població era de 920,1 habitants/km².
Dels 1.991 habitatges en un 26,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,9% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 36,5% no eren unitats familiars. En el 28,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,3% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 15,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.813 $ i la renda mediana per família de 43.929 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.455 $ mentre que les dones 21.205 $. La renda per capita de la població era de 18.660 $. Entorn del 10,1% de les famílies i el 12,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Parker». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Parker». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Funció softmax

La funció softmax, també coneguda com softargmax $^{:184}$o funció exponencial normalitzada, $^{:198}$converteix un vector de K nombres reals en una distribució de probabilitat de K possibles resultats. És una generalització de la funció logística a múltiples dimensions, i s'utilitza en regressió logística multinomial. La funció softmax s'usa sovint com l'última funció d'activació d'una xarxa neuronal per normalitzar la sortida d'una xarxa a una distribució de probabilitat sobre classes de sortida predites, basada en l'axioma d'elecció de Luce.
La funció softmax pren com a entrada un vector z de K nombres reals i el normalitza en una distribució de probabilitats que consta de K probabilitats proporcionals a les exponencials dels nombres d'entrada. És a dir, abans d'aplicar softmax, alguns components vectorials podrien ser negatius o superiors a un; i podria no sumar 1; però després d'aplicar softmax, cada component estarà a l'interval $(0,1)$, i els components sumaran 1, de manera que es puguin interpretar com a probabilitats. A més, els components d'entrada més grans correspondran a probabilitats més grans.
La funció estàndard (unitat) softmax $\sigma :\mathbb {R} ^{K}\to (0,1)^{K}$ es defineix quan $K\geq 1$ amb la fórmula
$\sigma (\mathbf {z} )_{i}={\frac {e^{z_{i}}}{\sum _{j=1}^{K}e^{z_{j}}}}\ \ \ \ {\text{ for }}i=1,\dotsc ,K{\text{ and }}\mathbf {z} =(z_{1},\dotsc ,z_{K})\in \mathbb {R} ^{K}.$
En paraules senzilles, aplica la funció exponencial estàndard a cada element $z_{i}$ del vector d'entrada $\mathbf {z}$ i normalitza aquests valors dividint per la suma de totes aquestes exponencials; aquesta normalització assegura que la suma de les components del vector de sortida $\sigma (\mathbf {z} )$ és 1.
En la teoria de la probabilitat, la sortida de la funció softargmax es pot utilitzar per a representar una distribució categòrica, és a dir, una distribució de probabilitat sobre K diferents resultats possibles.
La funció softmax s'utilitza en diversos mètodes de classificació multiclasse, com ara la regressió logística multinomial (també coneguda com a regressió softmax) $^{:206–209}$, anàlisi discriminant lineal multiclasse, classificadors Bayes ingenus i xarxes neuronals artificials. Concretament, en regressió logística multinomial i anàlisi discriminant lineal, l'entrada a la funció és el resultat de K funcions lineals diferents, i la probabilitat prevista per a la classe j a partir d'un vector de mostra x i un vector de ponderació w és:
$P(y=j\mid \mathbf {x} )={\frac {e^{\mathbf {x} ^{\mathsf {T}}\mathbf {w} _{j}}}{\sum _{k=1}^{K}e^{\mathbf {x} ^{\mathsf {T}}\mathbf {w} _{k}}}}$

## Referències

* ↑ Goodfellow, Ian. «6.2.2.3 Softmax Units for Multinoulli Output Distributions». A: Deep Learning. MIT Press, 2016, p. 180–184. ISBN 978-0-26203561-3.
* ↑ Bishop, Christopher M. Pattern Recognition and Machine Learning. Springer, 2006. ISBN 0-387-31073-8.
* ↑ «Softmax Function» (en anglès). https://deepai.org,+17-05-2019.+[Consulta: 31 octubre 2022].
* ↑ Bishop, Christopher M. Pattern Recognition and Machine Learning (en anglès). Springer, 2006. ISBN 0-387-31073-8.
* ↑ ai-faq What is a softmax activation function?
# La vil seducción

La vil seducción és una pel·lícula espanyola de comèdia amb tint lleugerament eròtic del 1968 dirigida per José María Forqué amb un guió basat en l'obra de teatre homònima estrenada per Juan José Alonso Millán l'any anterior i protagonitzada per Analía Gadé, Fernando Fernán Gómez i Milagros Leal.

## Sinopsi

Alicia és una actriu que es troba de gira pels pobles d'Espanya representant l'obra "Don Juan Tenorio", però està farta que només li ofereixin papers per la seva bellesa i no li agrada el paper que representa. Una nit de pluja, i després d'un assaig tèrbol, escapa disfressada de Donya Inés i s'aixopluga a casa d'Ismael, un ric fabricant de licor que viu amb la seva mare Elvira. Ambdós creuen que és una monja de veritat, però la seva desimboltura dona lloc a moltes situacions equívoques. Finalment Alicia sedueix Ismael, però l'endemà Ismael li demana matrimoni per tal d'evitar "la seva deshonra". Alicia aleshores escapa, però Ismael ha tocat el seu cor.

## Repartiment

* Analía Gadé ... Alicia Prades
* Fernando Fernán Gómez ... Ismael Bolante
* Milagros Leal ... Doña Elvira
* José Sazatornil... Ramón Bermejo
* José Alfayate ... Lucas
* José Orjas ... Cura D. Urbano
* Goyo Lebrero ... Liborio

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1968 Milagros Leal va rebre el premi a la millor actriu principal.

## Referències

* ↑ La vil seducción, a ABC.es
* ↑ La vil seducción a Fotogramas
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 162-166
# Quionis d'Esparta

Quionis d'Esparta (Chionis, Χιόνις) fou un atleta espartà que va obtenir la victòria als jocs olímpics en quatre successives olimpíades, quatre vegades en proves d'estadi i tres en aparells.
Destacà com a saltador. Segons sembla, el 656 aC assolí un rècord de 7 metres i 5 centímetres en salt de longitud. També destacà en triple salt (15,85 metres).

## Referències

* ↑ Eusebi de Cesarea, Crònica .

## Enllaços externs

* "The Times" - Ancient Olympics report Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
* Natural History Magazine Arxivat 2005-09-01 a Wayback Machine.
# La Une

La Une (en català La Una, en el sentit de La Primera) és un canal de televisió való, propietat del grup belga públic Radio-Télévision belge de la Communauté Française (Ràdio-Televisió belga de la Comunitat francesa; en sigles RTBF).
El canal data ja del 1953 i és prou conegut el primer programa que va emetre: el coronament de la Reina Elizabeth II del Regne Unit.
La primera estació regional de la RTF, coneguda aleshores com a Télé-Lille, començà les emissions el 10 d'abril del 1950, amb dues hores diàries de programació per a Lilla i els seus voltants. El senyal de Télé-Lille també arribava a les províncies belgues de Flandes Occidental, Flandes Oriental i Hainaut i, per tant, es va decidir realitzar emissions específicament dirigides al públic belga en francès i neerlandès en col·laboració amb l'INR-NIR. Al mes de febrer de 1952, però, s'establí un enllaç amb els estudis de la RTF a París, i Télé-Lille va passar a emetre méa programació del canal nacional (RTF Télévision), emetent menys programació pròpia. A partir del 1953, l'antena de Télé-Lille permité que es realitzaren emissions de la INR Télévision Expérimentale Belge a través de seu canal, connectant amb la RTF fins 1956. El caràcter experimental de la televisió va durar fins a la fi de l'Exposició Universal de 1958.
El canal, en un principi, era propietat d'INR (Institut National de Radiodifusió), fins que l'any 1960 l'ens RTB se n'apropia per la llei Harmel, projectada i aprovada pel parlament central. El nou ens ha de garantir, endemés, les primeres emissions en neerlandès. Així es constitueixen dues empreses, l'RTB (Radiodifusió-Televisió Belga) i el BRT (Ràdio i Televisió Belga). El director del canal era triat pel mateix rei. Cap als anys 1970 l'RTB ja només representa la comunitat francòfona i així s'inicien altres processos de mutació de La Une que el porten a ser el primer canal públic de parla francòfona de Valònia. Ja cap als anys 1990 l'ens pública mixa el seu capital amb propietat privada.
Entre la introducció del color l'any 1971 i l'any 1977, l'únic canal de la RTB es va desdoblar amb un canal en VHF i un altre en UHF. Així, alguns programes, produïts en blanc i negre, s'emetien al canal en VHF, mentre que els programes produïts en color s'emetien al nou canal en UHF, l'àrea de cobertura del qual s'estengué al 1977, sent transformat en RTBis, primer com a desdoblament a les nits i, després, com a nou canal independent (Télé 2).

## Referències

* ↑ Emissions en flamenc i francés de la RTF Télé Lille, primera desconnexió regional a França, amb un suplement d'emissions en desconnexió per a Bèlgica realitzades per l'INR-NIR.
* ↑ 1952:Naissance de la télévision avec Télé-Bruxelles-RTBF
* ↑ INR Télévision Expérimentale Belge - générique ouverture d'antenne - RTB-RTBF - 1953-1958-YouTube
* ↑ Comencen els primers telenotícies separats de la RTF al 1956.
* ↑ 1956:La Belgique lance son premier journal télévisé-RTBF
* ↑ INR Télévision Belge - relais RTF - RTB-RTBF - 1953-1956-YouTube
* ↑ http://www.laune.be/
* ↑ Mire RTB Couleurs (Radiodiffusion-Télévision Belge) - RTB-RTBF - 1971-1974-YouTube
# Onychostoma brevis

Onychostoma brevis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Sichuan (Xina).

## Referències

* ↑ Günther, A. 1896. Report on the collections of reptiles, batrachians and fishes made by Messrs. Potanin and Berezowski in the Chinese provinces Kansu and Sze-chuen. Ann. Mus. Zool. Acad. Imp. Sci. Sant Petersburg, 1896: 199-219, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gaia Afrània

Gaia Afrània (llatí: Gaia Afrania; morta el 48 aC) va ser una dama romana, esposa de Licini Bucció, el qual havia aconseguit tots els graus del cursus honorum per ser nomenat senador. A diferència d'altres dones de l'aristocràcia romana, defensava els seus propis plets davant dels pretors, sense encomanar-ho a cap advocat. Valeri Màxim diu que era tanta la seva habilitat que, a partir d'ella, s'anomenaven "Afrània" les dones aficionades a pledejar. Amb el temps es va publicar un edicte que prohibia a les dones actuar en els plets. Es creu que era la germana de Luci Afrani, cònsol el 60 aC. Va morir el 48 aC.

## Referències

* ↑ Beard, Mary. La veu i el poder de les dones. Barcelona: Atmarcadia, S.L., agost de 2017, p. 12. ISBN 9788494616396.
* ↑ Wolf, J. Ch.. Prosistas griegas: testimonios y fragmentos. Oviedo: KRK Ediciones, 2011, p. 252. ISBN 9788483673386.
# Ramón Andrés

Ramón Andrés (Pamplona, 1955) és assagista, poeta i estudiós de la música, autor de nombrosos estudis musicals i literaris. Entre els seus llibres sobre música destaquen Diccionario de instrumentos musicales. Desde la Antigüedad a J. S. Bach (Península, 2000), W. A. Mozart (Ma Non Troppo, 2003), Johann Sebastian Bach. Los días, las ideas y los libros (Acantilado, 2005), El oyente infinito. Reflexiones y sentencias sobre música (De Nietzsche a nuestros días) (Dvd Ediciones, 2007), El mundo en el oído. El nacimiento de la música en la cultura (Acantilado, 2008) i Diccionario de música, mitología, magia y religión (Acantilado, 2012). Pertanyen a un terreny literari i assagístic Tiempo y caída. Temas de la poesía barroca (Sirmio, 1994), Historia del suicidio en Occidente (Península, 2003) i No sufrir compañía. Escritos místicos sobre el silencio (siglos XVI y XVII) (Acantilado, 2010). Entre els seus llibres de poemes cal citar La línea de las cosas (Hiperión, 1994) i La amplitud del límite (Dvd Ediciones, 2000), a més de l'obra aforística Los extremos (Lumen, 2011). Ha dedicat també els seus esforços a elaborar edicions d'autors i una Antología poética del romanticismo español(Planeta, 1987). Entre 1974 i 1983 va exercir la seva primera activitat professional com a cantant, centrat principalment en el repertori medieval i renaixentista, amb instruments antics.

## Referències

* ↑ «Ramón Andrés». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Acomiadar-se en soledat. Una reflexió sobre el suïcidi, conferència al CCCB el 2017