OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deskulakització

El terme deskulakització fa referència al seguit de mesures endegades pel govern soviètic per fer front al poder dels kulaks entre 1929 i 1933 per ordres de Ióssif Stalin. Els objectius eren els camperols rics i les seves famílies, que van ser acusats de contrarevolucionaris i capitalistes per acaparar terres i explotar treballadors. Uns trenta mil persones van ser assassinades a les seves hisendes, més de quatre milions de persones van ser deportades o forçats a traslladar-se a altres regions i es van confiscar terres. El pretext era repartir-les entre els més pobres (dins el procés general de col·lectivització a la Unió Soviètica) per assegurar una redistribució de la riquesa, però el procés va portar la fam i la ruïna a regions senceres, amb un cost indirecte d'un sis cents mil víctimes. S'atribueix a la deskulakització un paper determinant en l'esclat de l'holodomor.
Per aconseguir el suport popular a la campanya, es va acusar els kulaks d'acaparar cereals i provocar la pujada de preus. Això va provocar avalots al camp i la decisió de diverses assemblees de quotes obligatòries, un impost addicional, en forma de gra. La negativa dels propietaris i la picaresca associada provocaren un descens general de la productivitat agrícola. La resistència dels camperols va provocar la detenció d'uns seixanta mil persones, la majoria de les quals foren confinades en camps de concentració acusades d'intentar sabotejar la revolució. També van ser acusades quan no es van produir les millores promeses en l'alimentació general. Viatxeslav Mólotov fou un dels líders organitzadors d'aquesta persecució, que es complementava amb anuncis denigrants amb imatges deformades dels kulaks.
S'animava als obrers i camperols més pobres a exercir la violència juntament amb els enviats de la policia central (OGPU), que saquejaren cases i cremaren terres i maquinària, per tornar a una agricultura tradicional no lligada a la tècnica occidental. Les famílies deportades o assenyalades com a afins als kulaks eren separades i els homes enviats a camps de treball. Aquesta violència aviat exercí l'efecte contrari i a nombrosos indrets els camperols es van oposar a col·laborar, formant associacions de resistència, amagant els estris i sabotejant el pla. Ucraïna i Sibèria van ser les regions més actives en aquesta resistència. Les protestes burocràtiques contra confiscacions indegudes van arribar massivament al Partit Comunista, que va respondre en reconèixer casos aïllats d'extralimitació i dictar una pausa temporal en la deskulakització el 1930, per reprendre el procés posteriorment en una segona fase, que va finalitzar per canvis en la política econòmica.
La propaganda oficial, tanmateix, sempre va vendre la deskulakització com un gran èxit que havia aconseguit portar la revolució al camp i millorar-lo amb una distribució justa de les terres i un augment voluntari de les quotes de treball per al bé comú.

## Referències

* ↑ Baberowski, Jörg. Der rote Terror. Die Geschichte des Stalinismus (en alemany). München: Deutsche Verlags-Anstalt, 2003. ISBN 3-421-05486-X.
# Djibril Cissé

Djibril Aruun Cissé (nascut a Arle, el 12 d'agost del 1981), és un futbolista professional francès que actualment juga de davanter al SS Lazio de la Serie A italiana. Cissé, també juga per la selecció de França des del 2002. Des del 2005, ell té el títol de Senyor del Feu de Frodsham.
Cissé va començar la seva carrera a l'AC Arles en el 1989 a l'edat dels vuit anys. Després de set anys en el club, va tenir un període de sis mesos al Nîmes Olympique després de traslladar-se a l'AJ Auxerre per unir-se a la seva pedrera.

## Palmarès
### Auxerre

* 1 Copa francesa: 2002-03.

### Liverpool FC

* 1 Lliga de Campions de la UEFA: 2004-05.
* 1 Supercopa d'Europa: 2005.
* 1 Copa anglesa: 2005-06.

### Panathinaikos

* 1 Lliga grega: 2009-10.
* 1 Copa grega: 2009-10.

### Selecció francesa

* 1 Copa Confederacions de la FIFA: 2003.

## Referències

* ↑ «France – D. Cissé – Profile with news, career statistics and history». Soccerway.com, 15-06-2013. [Consulta: 15 juny 2013].
* ↑ «Profilo di Djibril Cissé» (en italian). Queens Park Rangers. Arxivat de l'original el 20 d’abril 2012. [Consulta: 10 desembre 2011].
* ↑ «Frodsham History». Main Street Community Church, Frodsham. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 12 gener 2009].
* ↑ «FIFA World Cup South Africa 2010 – List of Players» (PDF). Fédération Internationale de Football Association (FIFA). Arxivat de l'original el 17 de maig 2020. [Consulta: 5 juny 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2012-12-15 a Wayback Machine. (francès) (anglès)
* Perfil de Djibril Cissé al web del Panathinaikos (anglès)
* Djibril Cissé a FootballDatabase (anglès)
Djibril Cissé amb França - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de França – Copa del Món de Futbol 2002
1 Ramé •
2 Candela •
3 Lizarazu •
4 Vieira •
5 Christanval •
6 Djorkaeff •
7 Makélélé •
8 Desailly •
9 Cissé •
10 Zidane •
11 Wiltord •
12 Henry •
13 Silvestre •
14 Boghossian •
15 Thuram •
16 Barthez •
17 Petit •
18 Leboeuf •
19 Sagnol •
20 Trézéguet •
21 Dugarry •
22 Micoud •
23 Coupet •
Seleccionador: Lemerre
Selecció de futbol de França – Copa Confederacions 2003
1 Landreau •
2 Mexès •
3 Lizarazu •
4 Boumsong •
5 Gallas •
6 Dacourt •
7 Pirès •
8 Desailly •
9 Cissé •
10 Giuly •
11 Wiltord •
12 Henry •
13 Silvestre •
14 Rothen •
15 Thuram •
16 Barthez •
17 Kapo •
18 Pedretti •
19 Sagnol •
20 Marlet •
21 Dabo •
22 Govou •
23 Coupet •
Seleccionador: Santini
Selecció de futbol de França – Copa del Món de Futbol 2010
1 Lloris •
2 Sagna •
3 Abidal •
4 Réveillère •
5 Gallas •
6 Planus •
7 Ribéry •
8 Gourcuff •
9 Cissé •
10 Govou •
11 Gignac •
12 Henry •
13 Evra (c) •
14 Toulalan •
15 Malouda •
16 Mandanda •
17 Squillaci •
18 Diarra •
19 Diaby •
20 Valbuena •
21 Anelka •
22 Clichy •
23 Carrasso •
Entrenador: Domenech :
# Savinhac (Arieja)

Savinhac (en francès Savignac-les-Ormeaux) és un municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Acrochordonichthys chamaeleon

Acrochordonichthys chamaeleon és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 9,9 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 35-36.

## Hàbitat

Viu a rierols de corrent ràpid a àrees d'altitud alta, generalment entre vegetació submergida.

## Distribució geogràfica

Es troba al Sud-est asiàtic: Borneo (Indonèsia).

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ [Kottelat, M. i E. Widjanarti 2005. The fishes of Danau Sentarum National Park and the Kapuas Lakes area, Kalimantan Barat, Indonesia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):139-173.
# La comtessa de Hong Kong

La comtessa de Hong-Kong (títol original en anglès: A Countess from Hong Kong) és una pel·lícula britànica, la darrera dirigida per Charlie Chaplin, estrenada el 1967. Ha estat doblada al català.

## Argument

Ogden Mears és un ambaixador americà que descobreix, amagada a la seva cabina de vaixell, una comtessa russa. Vol anar als Estats Units. Mears s'enamorarà, però la seva dona l'espera a Hawai.

## Repartiment

* Marlon Brando: Ogden Mears
* Sophia Loren: Comtessa Natasha Alexandroff
* Tippi Hedren: Martha Mears
* Margaret Rutherford: miss Gaulswallow
* Sydney Chaplin: Harvey Crothers
* Géraldine Chaplin: una jove
* Patrick Cargill: Hudson
* Michael Medwin: John Felix
* Oliver Johnston: Clark
* Charlie Chaplin: el steward victima de mareig al paquebot
* Angela Scoular: una jove
* John Paul: el comandant
* Bill Nagy: Crawford
* Dilys Laye: la venedora de vestits
* Angela Pringle: la baronessa Kovanotchi
* Jenny Bridges: la Comtessa Okinov
* Burnell Tucker: el receptionista de l'hotel
* Leonard Trolley: el comissari de bord
* Len Lowe: l'electricista
* Jerome Epstein: el barman
* Ronald Rubin: un mariner
* Michael Spice: un mariner

## Al voltant de la pel·lícula

* Es tracta de l'última pel·lícula de Charlie Chaplin i de la seva única pel·lícula en color.
* La pel·lícula marca la tornada de Tippi Hedren en el cinema tres anys després de Marnie. En efecte, l'última gran rossa d'Alfred Hitchcock, havia recomprat el seu contracte al realitzador després d'haver-li fet insinuacions que van ser un calvari per a ella. Al començament, l'actriu tenia grans ambicions amb aquesta pel·lícula, fins que va descobrir el guió. Quan ella es va adonar que només tenia un paper curt, el de la dona divorciada de Marlon Brando, va demanar a Chaplin ampliar el seu paper. Encara que el realitzador ho va intentar, no ha pogut; la història té sobretot lloc en un vaixell, i el personatge d'Hedren puja a bord cap a la final de la pel·lícula. L'actriu ha acceptat finalment interpretar-lo i va declarar que havia estat un verdader plaer de treballar amb Chaplin. Com a L'opinió pública (1922), Chaplin no actuarà a la seva última pel·lícula; es conformarà amb una curta aparició encarnant un cambrer que treballa al vaixell i que té mareig.
* El tema de la pel·lícula, "This is my song", ha estat escrit per Chaplin i interpretat per Petula Clark
* La Comtessa d'Hong-Kong va ser un fracàs en el moment de la seva estrena. Va ser reconegut diversos anys més tard com un dels millors Chaplin.

## Referències

* ↑ esadir.cat. . esadir.cat.
* ↑ «A countess from Hong Kong». The New York Times.
* ↑ Claude Beylie, Les pel·lícules-clau del cinema, Bordas, 1994, pàg. 111
# José Antonio Cabrera Sánchez

José Antonio Cabrera Sánchez (Huércal-Overa, 1924 - Granollers, 15 de novembre de 2009) fou un antic jugador català d'handbol a onze i handbol a set.
Jugava de defensa central, fou capità del BM Granollers on jugà durant els anys 40 i 50. La seva carrera fou paral·lela a la de Joan Barbany. Començà a jugar al Frente de Juventudes de Granollers, jugant més tard al FC Barcelona on guanyà els campionats d'Espanya i Catalunya d'handbol a onze els anys 1947 i 1949. Després retornà a Granollers on jugà al BM Granollers i repetí ambdós títols els anys 1956 i 1959. Se li concedí la Medalla al Mèrit Esportiu l'any 1956. L'any 1972 fou elegit president del BM Granollers.

## Trajectòria

* FJ Granollers
* FC Barcelona
* BM Granollers

## Palmarès

* Handbol a 11
** 4 Campionat d'Espanya d'handbol a onze: 1946-47, 1948-49, 1955-56 i 1958-59
** 4 Campionat de Catalunya d'handbol a onze: 1946-47, 1948-49, 1955-56 i 1958-59
* Handbol a 7
** 6 Lligues espanyoles: 1955-56, 1956-57, 1957-58, 1958-59, 1960-61 i 1961-62
** 1 Copa espanyola: 1957-58

## Referències

* ↑ «El Dimoni gros está en el cielo» (en castellà). Revista del Vallès. [Consulta: 7 abril 2013].
* 1 2 http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1965/09/29/pagina-30/980338/pdf.html

## Bibliografia

* L'handbol a onze català. Història-memòria d'un esport de vida curta. Lluís Miracle. Barcelona. Argos-Vergara. 1982. Ref 2.88128
# Joana Barceló Martí

Joana Barceló Martí (Ciutadella, 5 de setembre de 1959) és una llicenciada en Geografia i Història, inspectora de Consum i política menorquina del PSIB.

## Biografia

Llicenciada en Geografia i Història per la Universitat de les Illes Balears, ha treballat des de 1985 com a Inspectora de Consum de l'ajuntament de Ciutadella.
Ha estat diputada al Parlament de les Illes Balears des de les eleccions de 1991. Des de 1999 fins al 2008 fou la presidenta del Consell Insular de Menorca.
Fou elegida el 1999 i reelegida en el càrrec el 2003 i el 2007. La primera legislatura governà amb coalició amb el Partit Socialista de Menorca i Esquerra de Menorca. La segona i la tercera, només amb el PSM, ja que Esquerra de Menorca perdé la seva representació al Consell Insular.
Dia 12 de setembre de 2008, renuncià a la presidència del Consell de Menorca, per passar a ocupar el càrrec de Consellera de Treball i Formació de les Illes Balears i portaveu del Govern de les Illes Balears. El dia 17 de setembre assumí el càrrec de Consellera de Treball i Formació de les Illes Balears fins que, dia 5 de febrer de 2010, Francesc Antich decidí treure del Govern Balear a tots els consellers de UM. Joana Barceló va passar a ocupar la Conselleria de Turisme del Govern de les Illes Balears. Posteriorment ha estat secretària segona de la Mesa del Parlament de les Illes Balears.

## Referències

* 1 2 Currículum Arxivat 2015-06-18 a Wayback Machine. al web del Parlament
* ↑ «Diari de Balears, 13-09-2008». Arxivat de l'original el 2008-09-17. [Consulta: 13 setembre 2008].
* ↑ «Diari de Balears, 18-09-2009». Arxivat de l'original el 2015-06-18. [Consulta: 18 setembre 2008].
* ↑ «Joana Barceló i Martí | enciclopèdia.cat». [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ Carbonell, Sebastiana. «Joana Barceló: «Treball es una de las consellerias más políticas que hay»» (en castellà). Periódico de Ibiza y Formentera, 21-12-2008. [Consulta: 13 juliol 2020].
# Dasyatis varidens

Dasyatis varidens és una espècie de peix de la família dels dasiàtids i de l'ordre dels myliobatiformes.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 (106 blank)). Caratteri. (italià)
* ↑ BioLib (anglès)
# Edalorhina nasuta

Edalorhina nasuta és una espècie d'amfibi que viu al Perú.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Angulo, A., Salas, A. & Monteza, J.I. 2004. Edalorhina nasuta. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 13 d'abril del 2008.
# Savinelli

Savinelli és un fabricant de pipes italià, fundada per Achille Savinelli, qui va obrir en Milanoen l'any 1876 una de les primeres tendes dedicades exclusivament al tabac i els accessoris per fumar. La seva fàbrica de pipes va ser pionera en un moment en què el govern italià era el que tenia el monopoli del tabac. Achille va apostar per les pipes de bruc en un mercat dominat per les pipes d'argila i d'escuma de mar.

## Història

Achille va passar 14 anys promovent la seva empresa de pipes i creant una sòlida base de clients abans de passar el testimoni al seu fill, Carlo Savinelli, qui va dirigir la tenda durant els següents 50 anys. Carlo va augmentar l'exposició de la tenda en establir relacions amb clients en tot Milà.
En esclatar la Segona Guerra Mundial, la fàbrica Savinelli es va veure interrompuda durant cinc anys. En aquest moment, la matèria primera necessària es fabricava a l'estranger, malgrat la ferma reputació del país per produir el millor bruc de qualitat. Pipes Savinelli va reprendre la producció l'any 1948, competint amb grans marques de pipes com Dunhill o Comoy.

## Savinelli en l'actualitat

L'actual gerent d'exportacions de Savinelli és Lucca Fontana (març de 2019). La seu principal de la fàbrica està a Milà. Mentre que la fàbrica es troba en Barasso.

## Pipes fetes a mà

Una de les característiques principals de les pipes de la marca Savinelli és que estan fetes a mà.

## Submarques

| Caimán Amalfi Arnold's Aurelia Baronet Bruna Cadet Capitolio Capri Caramella Chiara Chocolat Duca di Milano Duca di Paolo Estella | Fiammata Fuoco Gaius Giotto Giubileo Oro Grezza Hércules Horóscopo Bromista La roma Línea Artesana Línea Più Lino Lolita Lollo | Long John Mezcla Melita Miele Molinella Monsieur Natural Ontario Ópera Oscar Panamá Panchchia Desfile Chiquita Piazza di Spagna | Bolsillo Porto Cervo Príncipe de Gales Punto Oro Qandale Rimini Riviera Roley Roma Royal Oak Samanda Savinelli Ecume Seta Siena Sigla | Plata Sistina Soirée Solario Espiga Primavera Puesta de sol Tevere Tortuga Toscana Trevi Tundra Vaniglia Virginia Venere |

## Referències

* ↑ «Milano, la pipa del re e quella mignon nel museo «segreto» del fumo». [Consulta: 13 març 2019].
* ↑ «IL SITO DEI DESIDERI: SAVINELLI ED IL SUO E-SHOP!». [Consulta: 13 març 2019].
* ↑ «Adieu monsieur Savinelli, elegante tabagista che amava la pipa», 04-07-2012. [Consulta: 13 març 2019].
* ↑ «Savinelli S.R.L.». [Consulta: 13 març 2019].
* ↑ «Savinelli Pipe cerca un operaio». [Consulta: 13 març 2019].
# Dernière Volonté

Dernière Volonté ("darrera voluntat" en francès) és el nom sóta el qual el compositor i cantant francès Geoffroy D. publica la seva música. Després de passar per tota una etapa industrial primerenca, les composicions d'en Geoffroy van començar a tendir estilíticament cap a una fusió de música marcial amb dark ambient.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Obeir et Mourir (1998)
* Le Feu Sacré (2000)
* Les Blessures de l'Ombre (2003)
* Devant le Miroir (2006)
* Immortel (2010)
* Mon Meilleur Ennemi (2012)
* Prie Pour Moi (2016)
* Frontière (2019)
* Cristal (2022)

### Recopilatoris propis

* Commémoration (2004)
* Ne Te Retourne Pas (2012)

### Projectes paral·lels

* Blasterkorps - Blasterkorps (1997)
* Blasterkorps - La Justice des Hommes: Chapitre I (2003)
* Blasterkorps - La Justice des Hommes: Chapitre II (2003)
* Position Parallèle - Position Parallèle (2008)
* Position Parallèle - Néons Blancs (2013)
* Blasterkorps - Nos Années Mortes: 1996/2002 (2015)

## Referències

* ↑ Labussière, Christophe. «Dernière Volonté» (en francès). premonition, 2010. [Consulta: 24 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina de Dernière Volonté a Discogs
# Las Rozas de Madrid

Las Rozas de Madrid és un municipi de la Comunitat de Madrid. Limita amb Torrelodones (al nord); Villanueva del Pardillo i Galapagar (a l'oest); el Monte de El Pardo (Madrid) (a l'est) i Majadahonda (al sud) i és un dels pobles de la sierra de Madrid que inclouen part del seu territori dins del Parc Regional de la Cuenca Alta del Manzanares.

## Població

Població :
| | Municipi | Zona Oest | Comunitat de Madrid | Any |
| Població empadronada | 68.061 | 382.139 | 5.804.829 | 2004 |
| Homes | 32.914 | 186.756 | 2.806.631 | 2004 |
| Dones | 35.147 | 195.383 | 2.998.198 | 2004 |
| Creixement relatiu població | 1,87 | 3,27 | 1,50 | 2004 |
| Grau de joventut | 19,29 | 19,24 | 14,43 | 2004 |
| Grau de envelliment | 7,82 | 8,44 | 14,56 | 2004 |
| Proporció de dependència | 0,37 | 0,38 | 0,41 | 2004 |
| Proporció de reemplaçament | 1,34 | 1,32 | 1,32 | 2004 |
| Raó de progressivitat | 114,52 | 110,36 | 116,21 | 2004 |
| Taxa de feminitat | 1,06 | 1,04 | 1,07 | 2003 |
| Taxa bruta de natalitat | 16,98 | 15,06 | 11,23 | 2002 |
| Taxa general de fecunditat | 54,97 | 50,62 | 40,64 | 2002 |
| Taxa de nupcialitat | 5,78 | 5,38 | 5,35 | 2002 |
| Taxa de mortalitat | 5,41 | 4,47 | 6,98 | 2002 |
| Naixements mares menors de 30 anys (%) | 20,22 | 24,02 | 34,71 | 2002 |
| Defuncions menors de 50 anys (%) | 6,57 | 10,31 | 8,34 | 2002 |
| Creixement vegetatiu per 1.000 hab | 11,57 | 10,59 | 4,25 | 2002 |
| Estrangers per 1.000 hab | 103,64 | 120,93 | 121,17 | 2004 |
| Dones sobre total estrangers empadronats (%) | 58,99 | 54,21 | 50,06 | 2004 |
| Naixements de mares estrangeres (%) | 9,38 | 12,66 | 17,37 | 2002 |
| Taxa de migració | 23,36 | 23,47 | 16,23 | 2003 |
| Estrangers per nacionalitat (%) |
| Americana | 5,99 | 6,80 | 6,87 | 2004 |
| Africana | 0,87 | 1,80 | 1,59 | 2004 |
| Asiàtica | 0,57 | 0,44 | 0,63 | 2004 |
| Atur registrat per 100 hab | 2,59 | 2,62 | 3,61 | 2003 |
| Evolució atur registrat (%) | -0,02 | 0,05 | -0,12 | 2004 |
| Afiliats a la S.S per 1.000 hab | 439,76 | 346,96 | 445,73 | 2003 |
| Taxa d'activitat femenina | 51,55 | 48,89 | 42,59 | 2001 |
| Ocupació (%) |
| Sector agrari | 0,67 | 1,05 | 0,80 | 2001 |
| Sector industrial | 10,20 | 10,36 | 13,51 | 2001 |
| Sector construcció | 5,16 | 7,55 | 9,61 | 2001 |
| Sector serveis | 83,96 | 81,04 | 76,08 | 2001 |

## Enllaços externs

* Ajuntament de Las Rozas Arxivat 2012-12-08 at Archive.is
* InfoLasRozas.com Tot sobre Las Rozas
* Actualidad de Las Rozas Navalcarbon.com, diari online de Las Rozas
* Fòrum d'opinion Las Rozas
* Fòrum Independent de Las Rozas
# José Antonio Momeñe Campo

José Antonio Momeñe Campo (Zierbena, 15 d'agost de 1940 - Barakaldo, 23 de desembre de 2010) va ser un ciclista basc que fou professional entre 1962 i 1970.
Com a ciclista aficionat va prendre part en els Jocs Olímpics de Roma de 1960, on va participar en les proves de ciclisme en carretera i la contrarellotge per equips. En aquesta darrera prova acabà en 8a posició.
El 1962 va fer el salt al professionalisme, en què destaca la seva victòria a la Volta a Andalusia de 1962, i les etapes guanyades a la Volta a Espanya i Giro d'Itàlia. El 1966 finalitzà en 4a posició el Tour de França.
El 1971 es va retirar i passà a exercir de director esportiu de l'equip Werner durant dues temporades.

## Palmarès

* 1962
** 1r a la Volta a Andalusia i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 1963
** 1r de la Clásica a los Puertos
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Rioja
* 1964
** 1r de la Clásica a los Puertos
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia
* 1966
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1967
** 1r al Gran Premi de Laudio
** 1r al Gran Premi Pascuas
* 1968
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** 1r al Gran Premi de Biscaia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1963. 16è de la classificació general
* 1964. 8è de la classificació general
* 1966. 5è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. Porta el mallot or durant 1 etapa
* 1967. Abandona
* 1968. 17è de la classificació general
* 1969. 29 de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1964. Abandona (8a etapa)
* 1965. 34è de la classificació general
* 1966. 4t de la classificació general
* 1969. Abandona (17a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1968. Abandona (8a etapa). Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ Muere Momeñe, el vizcaíno que pudo ganar el Tour a elcorreo.com
* Palmarès de José Antonio Momeñe Campo a www.urtekaria.com Arxivat 2009-05-20 a Wayback Machine.
* Palmarès de José Antonio Momeñe Campo a sitiodeciclismo.net
# Joana Clement i Sangüesa

Joana Clement i Sangüesa (barri de la Barceloneta, Barcelona, 1942) és una activista cultural catalana. Es va formar a l'Escola del Bosc, a Montjuïc, però va haver de compaginar els estudis amb la feina com a bobinadora en una empresa del sector elèctric. Durant un any va traslladar la seva residència a Vallvidrera, però després de les importants nevades de 1962, es va instal·lar al barri del Farró, a Sarrià - Sant Gervasi. Preocupada per la pèrdua de les tradicions del seu nou barri i per la poca relació entre els habitants, al començament des anys setanta va implicar grups de veïns en la constitució d'una comissió de treball per recuperar la festa major. Una vegada consolidada aquesta, es va integrar en altres moviments socials i culturals del barri i de la ciutat, com la colla de Sant Medir La Perla de Sant Gervasi. També participà en la recuperació de la celebració d'altres festes com Sant Ponç, Sant Jordi, la Festa de la Tardor, el Tió i la recollida de joguines de Reis per als nens i nenes sense mitjans, com també la participació en la Cavalcada de les Festes de la Mercè. També forma part de la Junta de la Federació de Colles de Sant Medir i de la Comissió de Festes de Sant Gervasi. Per tot això el 2001 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.