OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alexandria (Tennessee)

Alexandria és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 814 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alexandria tenia 814 habitants, 349 habitatges, i 226 famílies. La densitat de població era de 349,2 habitants/km².
Dels 349 habitatges en un 26,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47% hi vivien parelles casades, en un 13,8% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 33% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 18,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.219 $ i la renda mediana per família de 38.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.083 $ mentre que les dones 21.429 $. La renda per capita de la població era de 13.344 $. Entorn del 16,3% de les famílies i el 19,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Alexandria». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Alexandria». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cultura organitzativa

S'anomena cultura organitzativa al conjunt de valors compartits pels membres d'una organització. Es manifesta en comportaments i expressions culturals propis que orienten l'actitud de les persones que la integren.
Sota el concepte s'hi inclou un ampli ventall d'aspectes, des de les creences explícites del grup als símbols, cerimònies, rituals, llenguatge, estil de comunicació, etc.
La cultura organitzativa és una expressió de la personalitat de l'organització, en la formació d'aquesta prenen gran importància els seus orígens, la seva història i les aportacions de personatges rellevants Aquesta cultura determina aspectes com la manera de relacionar-se i comportar-se dels seus membres, la forma de comunicar-se i la disposició de l'ambient de treball (aspecte de l'entorn, vestuari, ordre, netedat, etc.).

## Característiques

Alguns trets característics:
* Cada organització i unitat d'aquesta (departament, grup de treball…) genera la seva pròpia cultura.
* En la mateixa organització poden coexistir diverses cultures (ja sigui col·laborant entre elles o provocant friccions). No és quelcom estable donat que es donen intercanvis i interaccions continuades.
* Constitueix el marc bàsic per a l'adaptació i el desenvolupament del sistema. Les persones a mesura que participen i s'impliquen fan seus els valor i creences comunes adaptant-se a la cultura establerta alhora que poden transformar-la o millorar-la.
* Tot i tenir certa estabilitat la cultura és essencialment dinàmica.
* En la base d'aquesta hi ha l'intercanvi i negociació de significats entre els membre de l'organització fins que s'estableixen un nombre important de significats compartits.
* Els trets culturals impulsen o inhibeixen determinades conductes dels seus membres.
* És bàsica pel funcionament de l'organització: aquesta no funciona pel simple fet que les funcions, normes i procediment de l'organització estiguin ben reglamentats.
Les organitzacions són creacions socials, producte de la interacció d'unes persones que busquen l'aconsecució d'unes finalitats (...) Per comprendre les organitzacions és necessari conèixer les intencions dels seus membres i el sentit que atorguen a les diferents actuacions i situacions
—England, 1989:81 :

## Referències

* ↑ «Cultura organitzativa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Teixidó Saballs, Joan. La cultura de l'Organització. 2005

## Bibliografia

* R.Bates, et al; England, Gerry. «Tres formas de entender la administración educativa». A: Práctica crítica de la administración educativa (en castellà). València: Universidad de Valencia, 1989, p. 206. ISBN 9788437004969.
# Telmatoscopus daedalus

Telmatoscopus daedalus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: ulls separats per una distància equivalent a gairebé tres facetes; presència de sutura interocular; front recobert de pèls; antenes de 16 artells; ales d'1,55 mm de llargària i 0,6 d'amplada, amb clapes marrons, la vena subcostal llarga (la qual acaba més enllà de la base de R2+3), cel·la basal llarga, base de R5 al mateix nivell que la base de R2+3, R5 acaba una mica més enllà de l'àpex (arrodonit) de l'ala.
* Femella: similar al mascle, però amb els ulls separats per una distància igual a quasi quatre facetes; placa subgenital rectangular amb un parell de lòbuls ben desenvolupats; antenes de 0,9 mm de longitud i ales d'1,6 de llargada i 0,65 d'amplada.
* Està estretament relacionada amb Telmatoscopus maculatus i T. maculoides per les taques alars i els trets cefàlics i genitals.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Micronèsia: la república de Palau (les illes Carolines).

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W., 1959. Diptera: Psychodidae. Insects of Micronesia. 12:435-484.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Drinklange

Drinklange (en luxemburguès: Drénkelt; en alemany: Drinklingen) és una vila de la comuna de Troisvierges, situada al districte de Diekirch del cantó de Clervaux. Està a uns 59 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Drinklange». [Consulta: 23 setembre 2015].
# Afonso de Lancaster

Afonso de Lancaster (1597-1654) va ser un noble portuguès
Fou fill de la tercera dinastia del Duc d'Aveiro, descendent de l'infant Jordi de Lencastre, de sang reial. També va ser besnet del rei Joan II de Portugal. Alfonso, era major de Portugal i capità general de les galeres reials de Felip IV de Castella. L'any 1642, per compensar-lo del que havia perdut a Portugal en defensa seva, se li va concedir el títol de Duc d'Abrantes. També disposava dels títols de Marquès de Porto Seguro i Marquès de Sardoal.

## Bibliografia

* "Nobreza de Portugal e do Brasil" – Vol. III, page 173. Published by Zairol Lda., Lisbon 1989.
# Francesc Riera

Francesc Riera és el nom dels següents personatges:
* Francesc Riera (Lleona) (El Vendrell, 1777? - 1857), heroi del setge de Saragossa de 1808
* Francesc Riera i Balaguer (segle XVIII - segle xix), militar manresà
* Francesc Riera i Claramunt (1890 - 1955), sindicalista català
* Francesc Riera i Cuberes (Bellcaire d'Urgell, 1935), empresari català
# Nature morte

Nature morte és vídeo d'Akram Zaatari que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu d'Art Contemporani de Barcelona (MACBA). Dura 11 minuts i 30 segons.

## Història

Akram Zaatari forma part de la generació d'artistes libanesos que, en les últimes dècades, han centrat la seva obra en els conflictes bèl·lics i la postguerra d'aquest país d'Orient Mitjà. Nature morte (la transcripció en anglès del títol en àrab és Tabiaah Samitah with: Mohamad Abu Hammane and Ghayth el Amine) es va produir per a l'exposició Les Inquiets - 5 artistes sous la pression de la guerre, centrada en la guerra a l'Orient Mitjà i les seves representacions. Hi participaven artistes contemporanis dels dos bàndols del conflicte araboisraelià: Yael Bartana, Omer Fast, Rabih Mroué, Ahlam Shibli i Akram Zaatari. Es va exposar al Centre Georges Pompidou de París el 2008.

## Argument

El vídeo mostra l'acció de dos homes dins una habitació de parets blanques. Un, de més edat i d'aspecte endurit, prepara un explosiu mentre l'altre, molt més jove, cus una jaqueta. Actuen en paral·lel i mai es parlen. L'únic so perceptible és l'oració que arriba d'una mesquita propera i els sorolls de l'acció i d'un llum de gas. Quan han acabat la seva tasca, el més gran surt de la casa amb una arma penjada a l'esquena, una motxilla, el dinar dins una bossa de plàstic i la jaqueta ja cosida. La càmera mostra com es va allunyant a distància en un paisatge de matinada.

## Anàlisi

L'actor jove és Ghayth el Amine. El de més edat és Mohammad Abu Hammane, un excombatent de la resistència libanesa que ja havia treballat amb Zaatari en el vídeo del 1997 All is Well on the Border. La seva participació en aquesta nova obra evoca els anys de resistència: un home gran revisa el seu equip de guerra. La manca de diàleg evidencia dues generacions que s'enfronten d'una manera diferent al conflicte. L'escena es va enregistrar a Hubbariyeh, un poble al sud del Líban situat a la regió d'Aarqub, una zona muntanyosa entre el Líban, Síria i Israel que és objecte de disputa política des de fa gairebé un segle. El poble es troba a pocs quilòmetres de les granges de Shebaa, ocupades per Israel des del 1967 i centre dels fedaïns, la resistència palestina.

## Referències

* 1 2 3 «Nature morte». MACBA, 2011. [Consulta: 2 setembre 2012].

## Bibliografia

* MACBA; Antònia M. Perelló Ferrer. Col·lecció MACBA. Itinerari. Museu d'Art Contemporani de Barcelona, 2002. ISBN 978-84-89771-00-0.
# Australoheros barbosae

Australoheros barbosae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Rícan, O. & S. O. Kullander 2006. Character- and tree-based delimitation of species in the 'Cichlasoma' fasciatum group (Teleostei, Cichlidae) with the description of a new genus. 1-17.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Australoheros barbosae» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. (1998). "A phylogeny and classification of the South American Cichlidae (Teleostei: Perciformes)". A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Brasil: EDIPUCRS. pp. pp. 461-498. ISBN 978-85-7430-035-1.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Ottoni, F.P. & W.J.E.M. Costa. 2008. Taxonomic revision of the genus Australoheros Rícan & Kullander, 2006 (Teleostei: Cichlidae) with descriptions of nine new species from southeastern Brazil. Vertebrate Zoology, 58 (2): 207-232.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cástaras

Cástaras és un municipi andalús situat en la part centre-sud de l'Alpujarra (província de Granada). Limita amb els municipis de Busquístar, Juviles, Lobras, Albondón, Torvizcón i Almegíjar. El municipi comprèn els nuclis de població de Cástaras i Nieles. És sobre els contraforts meridionals de la Sierra Nevada estenent-se per un conjunt de barrancs, i rambles de forts pendents que miren cap al riu Guadalfeo.
Evolució demogràfica :
| 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2005 | 2006 |
| 1.704 | 1.699 | 1.650 | 1.567 | 948 | 455 | 340 | 277 | 251 | 259 |

## Vegeu també

* Muhya bint Ibn Abd ar-Razzaq

## Enllaços externs

* Situació de Cástaras
* Dades socioeconòmiques del municipi
* Records de Cástaras
* Pàgina web sobre les festes 2003 de Cástaras Arxivat 2008-02-11 a Wayback Machine.
* Pàgina sobre Nieles, localitat del municipi
# Timònides

Timònides (grec antic: Τιμωνίδης, llatí: Timonides) fou historiador de l'antiga Grècia company de Dió de Siracusa.
El va acompanyar a Sicília i va combatre al seu costat; un dia Dió fou ferit mentre lluitava contra uns mercenaris de Dionís el Jove i es va haver de retirar del camp i va deixar el comandament a Timònides. Va escriure una història de les guerres de Dió a Sicília en una sèrie de cartes dirigides al filòsof Espeusip, les quals són esmentades per Plutarc i Diògenes Laerci. Podria ser el mateix personatge que l'historiador Simònides.

## Referències

* Stanzel, Karl-Heinz (Tübingen). "Timonides." Brill's New Pauly. Antiquity volumes edited by: Hubert Cancik and, Helmuth Schneider. Brill Online, 2015. Reference. 29 de març del 2015 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/brill-s-new-pauly/timonides-e1215010>
# Désiré Letort

Désiré Letort (Bourseul, 29 de gener de 1943) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1965 i 1973. El principal èxit esportiu és haver vestit el mallot groc del Tour de França en l'edició de 1969. El 1967 havia guanyat el Campionat de França en ruta, però en fou desposseït per haver donat possitiu en un control antidopatge.

## Palmarès

* 1964
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 1966
** 1r de la París-Camembert
** 1r del Premi de Sévignac
* 1967
** 1r del Premi de Sévignac
* 1968
** 1r del Critèrium de Saint-Georges-de-Chesné
** Vencedor d'una etapa del Tour del Nord
* 1969
** 1r del Premi de Ploerdut
** 1r del Premi de Laval
** 1r del Premi de Plancoet
* 1970
** 1r del Premi d'Issé
** 1r del Premi d'Hénon
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia
* 1971
** 1r del Tour de l'Alt Var

### Resultats al Tour de França

* 1965. Abandona (13a etapa)
* 1966. 54è de la classificació general
* 1967. 4t de la classificació general. 1r del Premi de la Combativitat
* 1968. Abandona (12a etapa)
* 1969. 9è de la classificació general. Porta el mallot groc durant 1 etapa
* 1970. Abandona (7a etapa)
* 1971. 17è de la classificació general
* 1972. Abandona (14a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1967. 27è de la classificació general
* 1971. 26è de la classificació general
* 1972. Abandona

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1968. Abandona

## Enllaços externs

* Palmarès de Désiré Letort a memoire-du-cyclisme.eu
* Fitxa de Désiré Letort a sitiodeciclismo.net
# Afonso de Paiva

Afonso de Paiva (Castelo Branco, ~1460 - algun lloc d'Etiòpia, el 1490 o 1491) fou un explorador portuguès al servei del rei Joan II, que fou enviat d'incògnit el 1487, junt a Pêro da Covilhã, a un viatge cap a Orient per recollir informació sobre les rutes comercials. Afonso va morir de pesta en algun indret d'Etiòpia, vers el 1490 o 1491, sense poder arribar a enviar els informes sobre l'expedició. Pêro da Covilhã tingués més sort i completà la missió, tot i que tampoc tornà mai a Portugal.

## Missió a Orient

El 1487, D. Joan II l'envià, junt a Pêro da Covilhã, a la recerca de notícies sobre el regne del mític Preste Joan i la ruta cap a l'Índia. Disfressats i entrenats per cosmògrafs reials i el rabí de Beja, van marxar a cavall el 7 de maig de Santarém cap a Barcelona, on arribaren el 14 de juny. Un vaixell els dugué en deu dies fins a Nàpols, i en deu dies més fins a les illes gregues. Van desembarcar a Rodes, illa que pertanyia a l'Orde dels Cavallers de Sant Joan de Jerusalem, descansant a casa d'uns frares portuguesos.
Rodes fou la darrera terra cristiana que trepitjarien. Des d'allà es dirigiren cap a Alexandria, on adquiriren algunes mercaderies per fer més creïble la disfressa de comerciant. Emmalaltiren per culpa de les febres del Nil, estant a punt de morir. Una vegada recuperats tractaren de seguir la ruta de les espècies, però en direcció contrària: cap a la vila portuària de Rosetta (Egipte) a cavall i d'allà, en vaixell, fins al Caire. Després s'uniren a una caravana que, travessant el desert per la riba oriental del mar Roig, creuaria vers Aràbia i la ciutat d'Aden, a les portes de l'oceà Índic, tot passant per la ciutat de Suez, el-Tor, i les ciutats de Medina i La Meca.
A Aden hi arribaren el 1488 i allà se separaren, per dirigir-se de Paiva a Etiòpia, a la recerca del Preste Joan; i da Covilhã cap a l'Índia. Quedaren per tornar-se a trobar a les portes de la ciutadella del Cairo dins els primers 90 dies de 1491, però no fou possible el retrobament puix Paiva havia mort de pesta pocs mesos abans sense poder explicar els seus viatges i aventures.

## Bibliografia

* SERRÃO, Joel (dir). Dicionário de História de Portugal. Porto: Livraria Figueirinhas, 1992, vol IV, pg. 527, sv Afonso de Paiva.
* Carreira da Índia - Biografia de Pêro da Covilhã Arxivat 2012-03-03 a Wayback Machine. (portuguès)
# Folke Rogard

Bror Axel Folke Per Rogard (Estocolm, 6 de juliol de 1899 - 11 de juny de 1973), fou un advocat i directiu de l'àmbit dels escacs suec. Entre 1944 i 1948 va estar casat amb l'actriu Viveca Lindfors. Obtingué el títol d'Àrbitre Internacional el 1951.
Rogard, advocat de professió, va ser president de la Federació Sueca d'Escacs entre 1947 i 1949, i en el mateix període fou vicepresident de la Federació Internacional d'Escacs; posteriorment va succeir n'Alexander Rueb com a President. Es va mantenir en el càrrec durant molts anys, fins que fou succeït per Max Euwe el 1970.
Folke Rogard està enterrat al cementiri de Barsebäck, a Suècia.

## Enllaços externs

* Winter, Edward. «The FIDE President and the Actress». ChessBase.com, 14-01-2009. (anglès)
# Naturita

Naturita és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 635 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Naturita tenia 635 habitants, 257 habitatges, i 164 famílies. La densitat de població era de 335,9 habitants per km².
Dels 257 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,7% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 28,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.977 $ i la renda mediana per família de 37.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.203 $ mentre que les dones 15.625 $. La renda per capita de la població era de 13.867 $. Entorn del 3,8% de les famílies i el 10% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Naturita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Naturita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Amélie Helga Lundahl

Amélie Helga Lundahl (Oulu, 26 de maig de 1850 - Hèlsinki, 20 d'agost de 1914) fou una pintora finlandesa.
Va estudiar a l'escola de Belles Arts d'Estocolm, després va aconseguir una beca per a seguir els seus estudis a l'Académie Julian de París, amb Tony Robert-Fleury. Després d'una visita a Bretanya en els anys 1870 s'hi va instal·lar, i va començar a pintar els seus paisatges i retrats.
Després de tornar a Finlàndia el 1889, ella i Victor Westerholm van ajudar a fundar la "Önningebykolonin", una colònia d'art al poble d'Önningeby a les illes Åland. Va morir el 1914 a Hèlsinki.

## Galeria

* Jeune Bretonne (1882)
* Portrait d'une Bretonne (1884)

## Referències

* 1 2 «LUNDAHL, Helga Amélie». Arxivat de l'original el 6 setembre 2017. [Consulta: 6 abril 2020].
* ↑ «Amelie Helga Lundahl» (en anglès). Pictorem. [Consulta: 28 juny 2020].

## Enllaços externs

* Alguns dels seus quadres Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Adolfo Chacón de la Mata

Adolfo Chacón de la Mata (Estepona (Màlaga) 1892 - Valladolid, 5 de desembre de 1936) va ser un polític republicà espanyol assassinat pels revoltats en els primers mesos de la Guerra Civil.

## Biografia

Militava al Partit Radical, va ser elegit diputat en les eleccions a Corts Constituents de 1931 per la província de Cadis. Durant el bienni radical-cedista, va ser nomenat governador civil d'Almeria (desembre de 1933-febrer de 1934) i Alacant (febrer-maig de 1934). Davant la progressiva dretanització del Partit Radical, va seguir a Martínez Barrio en la creació del Partit Republicà Demòcrata, que posteriorment confluiria en Unió Republicana. Després del triomf del Front Popular en les eleccions legislatives de febrer de 1936 va ser nomenat governador civil de Segòvia.
El 17 de juliol de 1936, en tenir-se notícia de la revolta de l'Exèrcit d'Àfrica, va manar concentrar-se en la capital totes les forces de la Guàrdia Civil de la província, cosa que va resultar fatal. El dia 19 al matí es va produir la revolta de les unitats militars de la ciutat, recolzades per la Guàrdia Civil, i Chacón de la Mata fou detingut pels revoltats. El càrrec de governador civil va ser assumit pel comandant de la Guàrdia Civil, Joaquín España.
Poc després va ser traslladat a Valladolid, jutjat, entre altres acusacions per pertànyer a la maçoneria condemnat a mort i executat.

## Referències

* ↑ Gómez Carbonero, Sonsoles, Cultura ciudadana y socialización política en la República. Actitudes y comportamientos de los vallisoletanos entre 1931 y 1936 Arxivat 2010-05-25 a Wayback Machine., tesi doctoral, pg. 814
* 1 2 3 4 Joan SERRALLONGA I URQUIDI, El aparato provincial durante la Segunda República. Los gobernadores civiles, 1931-1939. Hispania Nova. Revista de Historia Contemporánea, Separata Nº 7, 2007.
* ↑ Santiago VEGA SOMBRIA, Las manifestaciones de la violencia franquista. Hispania Nova. Revista de Historia Contemporánea, Separata Nº 7, 2007.
* ↑ Gómez Carbonero, Sonsoles, Cultura ciudadana y socialización política en la República. Actitudes y comportamientos de los vallisoletanos entre 1931 y 1936 Arxivat 2010-05-25 a Wayback Machine., tesis doctoral, pg. 771