OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cornut (cognom romà)

Cornut (en llatí: Cornutus) fou un cognom romà emprat per diverses famílies, i particularment per una branca de la gens Sulpícia, els Sulpici Camerí, d'origen patrici. No obstant això, també fou emprat per altres gens.
Es coneixen els personatges següents:
* Gens Sulpícia:
** Servi Sulpici Camerí Cornut, cònsol el 500 aC
** Quint Sulpici Camerí Cornut, cònsol el 490 aC, fill de l'anterior
** Servi Sulpici Camerí Cornut, cònsol el 461 aC, fill de l'anterior
** Quint Sulpici Camerí Cornut, tribú amb potestat consular el 402 aC, net de l'anterior
* Gens Cecília:
** Marc Cecili Cornut, seguidor de Sul·la i combatent en la Guerra Social
** Gai Cecili Cornut, tribú de la plebs el 61 aC i pretor el 57 aC
** Marc Cecili Cornut, pretor urbà el 43 aC
** Marc Cecili Cornut, magistrat en temps de Tiberi, se suïcidà l'any 24
* Altres gens:
** Luci Anneu Cornut, filòsof estoic del segle i
** Cornut, historiador d'identitat desconeguda
** Quint Fufici Cornut, cònsol l'any 147
** Gai Juli Cornut Tertul, cònsol l'any 101
** Gai Juli Planci Var Cornut, net de l'anterior i descendent, per part de mare, d'Herodes el Gran

## Referències

* ↑ «Roman Republic: RES PVBLICA ROMANA». [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ «Rody». Arxivat de l'original el 2019-04-27. [Consulta: 27 abril 2019].
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 858.
# RS-422

El RS-422 (EIA-422) és un estàndard per a la comunicació en sèrie, similar al RS232. S'usa normalment amb un connector Cannon DB-15 de 15 pins, encara que no hi ha un pinout estàndard per al RS-422.

## Referències

* ↑ «EIA-422 Bus» (en anglès). interfacebus.com. [Consulta: 6 novembre 2013].

## Vegeu també

* RS-232
* RS-449
* RS-423
* USB
* ADB
* FireWire

## Enllaços externs

* Diagram of pin connections for BBC micro (anglès)
# Eunice Jepkoech Sum

Eunice Jepkoech Sum (Kenya, 10 d'abril de 1988) és una atleta kenyana, especialista en la prova de 800 m, amb la qual ha aconseguit ser campiona mundial el 2013.

## Carrera esportiva

Al Mundial de Moscou 2013 va guanyar l'or en 800 m, per davant de la nord-americana Brenda Martinez que va guanyar el bronze, la medalla de plata va quedar vacant.
Al Mundial de Pequín 2015 va guanyar la medalla de bronze en la mateixa prova, després de la belarussa Maryna Arzamasava i la canadenca Melissa Bishop.

## Referències

* ↑ «Eunice Jepkoech Sum». [Consulta: 21 novembre 2017].

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Eunice Jepkoech Sum
# Casadamunt

Casadamunt és una masia al terme de Vidrà (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Masia de planta quadrada amb un cos quadrat afegit a la cara sud. La teulada és de teula àrab a dues vessants i consta de planta baixa, pis i golfes. Els materials són: pedra recoberta parcialment amb argamassa i embigats de roure. Té la façana principal al sud, a la qual s'hi accedeix des d'una era de cairons que abasta la cara sud i la de ponent. L'estructura interna és la pròpia d'una masia: planta destinada a magatzem i corrals, mentre el pis és destinat a contenir l'habitatge i golfes. La casa forma part d'un considerable conjunt agrari integrat per granges, coberts, graners, etc., i es troba en ple rendiment.

## Història

El cos original de la masia data del 1659, essent destacable una llinda de la porta d'accés en la que llegim "Ramon Casademunt ha fet aquesta casa". Posteriorment hauria estat objecte d'una ampliació, amb la construcció d'un petit cobert, el 1700. Darrerament ha estat rehabilitada, amb la reconstrucció de les teulades, tot utilitzant materials moderns que desllueixen considerablement el conjunt. La construcció d'un balcó a la façana de ponent i l'embigat de pòrtland de la teulada són lamentables. La resta del conjunt o complexa està format per edificacions de nova construcció, resultant un conjunt estèticament eclèctic, però, amb tot, funcional.

## Referències

* 1 2 «Mas Casademunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Can Petit (Sant Feliu de Codines)

Can Petit és una obra gòtica de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres. Consta de planta baixa i pis. La façana és de pedra amb el portal d'entrada també de pedra, d'arc de mig punt adovellat, mig tapat i reduït a un arc rebaixat i emblanquinat. Hi ha dues finestres de pedra amb arc pla i guardapols i una altra amb arc conopial lobulat. Zona del nucli antic.

## Història

L'any 1950 es varen efectuar algunes millores a l'interior. Però, i degut el mal estat de la coberta, per dins de la casa ofereix un aspecte deplorable, hi ha molta humitat i com a conseqüència les parets estan en molt mal estat.

## Referències

* 1 2 «Can Petit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 juliol 2018].
# Joana Bértholo

Joana Bértholo (Lisboa, 21 de juny de 1982) és una escriptora i dramaturga portuguesa. És llicenciada en Disseny de Comunicació a la Facultat de Belles Arts de Lisboa i doctoranda en Estudis Culturals a la European University Viadrina, a Alemanya. Ha publicat diversos llibres de novel·la, de contes i de literatura infantil.

## Literatura

El 1999, a 17 anys, va guanyar el premi SOS Racismo com a millor argument de banda-animada per Ausência de Cor, que va ser posteriorment editada per l'editorial Baleiazul. El 2000 va guanyar el premi Escrevendo a Partir da Pintura, de la Fundació Calouste Gulbenkian, i també el premi El Moviment Olímpic, atribuït pel Comitè Olímpic Portuguès, com a millor assaig. El 2005, a 23 anys, va ser finalista del premi Joves Creadors en l'àrea de Literatura. El 2009, la seva primera novel·la Diálogos Para o Fim do Mundo va ser la guanyadora del Premi Literari Maria Amália Vaz de Carvalho, atribuït per l'Ajuntament de Loures (Regió de Lisboa). La novel·la va ser publicada per l'editorial Caminho l'any següent, el 2010. El 2012, va publicar el llibre de contes Havia - histórias de coisas que havia e de outras que vai havendo (ed. Caminho) i el 2013, va publicar la novel·la O Lago Avesso - uma hipótese biográfica (ed. Caminho). El 2014, va publicar amb altres autors en edicions col·lectives, Micro-Enciclopédia (edicions Prado) i Efeito Kuleshov (edições amor-livr'o i Dois Dias Edições). El 2015, va publicar el seu segon llibre de contes, Inventário do Pó - estudos para a makina de fazer desertos (ed. Caminho), que l'editorial Godall Edicions la va publicar en català. També el 2015, va publicar a la revista Granta (número 5) el text "Carta per la navegació de buits" (Tinta-da-Xina, 2015).

## Referències

* ↑ http://rr.sapo.pt/artigo/99443/goncalo-waddington-e-joana-bertholo-falam-de-livros
* ↑ «Em dezembro as Leituras no Mosteiro são no feminino | e-cultura». www.e-cultura.pt. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ «JOANA BÉRTHOLO - Wook» (en portuguès). [Consulta: 7 abril 2023].
* ↑ Ausência de Cor, PacWeb 2012, Bibliotecas do IPVC (retirado 25 de Setembro de 2016)
* ↑ «Loures Biblioteca Municipal José Saramago». www.cm-loures.pt. [Consulta: 31 agost 2015].
* ↑ «Joana Bértholo ens presenta el recull de contes "Inventari de la pols"» (en català). [Consulta: 7 abril 2023].
# Convent de Jesús (València)

El Convent de Religiosos Franciscans de Santa Maria de Jesús, o convent de Jesús, de València és un antic convent franciscà situat al barri de Patraix de la ciutat de València, al límit amb el barri de Jesús al qual donà nom.
Fou fundat el 1428 per Mateu Guimerà d'Agrigent, de l'ordre dels franciscans observants de Bernadí de Siena, amb el suport d'Alfons el Magnànim, al costat del poble de Patraix, avui en dia barri de la ciutat de València. S'ubicà sobre una antiga ermita i des del segle xv esdevingué el principal monument de la zona.
Personatge destacat del convent durant el segle xvi fou el beat Nicolau Factor.
Al segle xviii fou remodelat, i s'hi construí el claustre i l'església neoclàssics actualment existents. Amb les desamortitzacions del segle xix l'església del convent fou convertida en l'església parroquial de Santa Maria de Jesús, mentre que la resta d'edificis del convent tingué diferents usos. Especialment entre 1867 i 1993 fou la seu del manicomi provincial, dedicat al pare Jofré, que originà a València la frase estar camí de Jesús com a sinònim d'haver-se tornat boig.
Actualment les instal·lacions acullen diversos edificis públics com l'Arxiu General de la Diputació de València, el Centre de Salut Pare Jofre i la Junta Municipal de Patraix.

## Referències

* ↑ «El antiguo Convento de Jesús, Valencia». [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «La història de Patraix: de l'horta a les fàbriques i de les fàbriques a la ciutat – El Blog d'Harca». [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «Antic Convent de Jesús». [Consulta: 1r desembre 2020].
# Festa Major de la Sagrera

La Festa Major de la Sagrera se celebra la segona quinzena de novembre al barri de la Sagrera, al districte de Sant Andreu de Barcelona. El motiu de la festivitat és la festivitat de Crist Rei, que és l'últim diumenge abans de començar l'advent, ja que la parròquia del barri, de la dècada del 1930, està dedicada a Crist Rei.
La festa major i el teixit associatiu del barri són un reflex de tot aquest passat recent. De fet, les agrupacions més veteranes no tenen pas més de quaranta anys. De l'organització, se n'encarrega la Comissió de Festes de la Sagrera, un compendi que integra la majoria d'entitats del barri. Entre els actes més destacats, hi trobem la cercavila gegantera del matí de festa major, el festival de dansa que organitza l'Esbart l'Estel o el correfoc de la colla del Drac i Diables de la Sagrera.

## Actes destacats

* Diada castellera. La Colla Castellera Jove de Barcelona s'encarrega de començar la festa major, organitzant la seva diada d'hivern a la plaça de Masadas. Sol ser la darrera actuació del grup cada temporada i la fan en aquest districte de Sant Andreu, que és on tenen més lligams.
* Matí de festa major. El dia central de la festa comença de bon matí amb una despertada a càrrec dels Diables de la Sagrera. Després es fa la trobada de gegants, en què participen figures de tota la ciutat, seguida d'una cercavila pels carrers més cèntrics del barri. L'actuació final és a la plaça de Masadas, amb els balls d'honor dels gegants amfitrions.
* Festival de dansa tradicional. Des de ja fa molts anys, el diumenge de festa major l'Esbart l'Estel, vinculat a la parròquia, organitza una mostra de dansa tradicional i de creació a la plaça dels Jardins d'Elx. A més de les seves seccions i el repertori habitual, sempre participen en el festival un parell d'agrupacions convidades de la ciutat o de la resta del país.
* Correfoc. La Colla Drac i Diables de la Sagrera organitza el correfoc infantil, el dels grans i les corresponents tabalades. Generalment aquestes activitats es concentren en un sol vespre i abans de començar el correfoc principal es fa la lectura dels versots. Després les figures de foc de la colla, el Drac Volador i el Sagresaure, surten a cremar amb els diables.
* La Batalla de Confeti, organitzada per l'Esplai 'la Sagrera' es celebra des de fa molts anys a plaça Masadas al centre del barri. L'any 2022 se'n va celebrar la seva 38a edició.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Festa Major de la Sagrera». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Programa de Festa Major de 2022, 01-11-2022, pàg. 18.
# Casacalenda

Casacalenda és un municipi situat al territori de la província de Campobasso, a la regió de Molise, (Itàlia).
Casacalenda limita amb els municipis de Bonefro, Guardialfiera, Larino, Lupara, Montorio nei Frentani, Morrone del Sannio, Provvidenti i Ripabottoni.
# Zífid de quatre dents petit

El zífid de quatre dents petit (Berardius minimus) és una espècie de cetaci de la família dels zífids. Viu al nord de l'oceà Pacífic, on la seva distribució encaixa aproximadament en una caixa delimitada pels paral·lels 40 i 60 nord i els meridians 140 est i 160 oest. Es tracta de l'espècie de zífid de quatre dents més petita amb diferència. Els exemplars adults fan 6,3–7,3 m de llargada, és a dir, aproximadament un terç menys que els seus congèneres. El seu nom específic, minimus, significa 'mínim' en llatí. El seu nom comú en japonès, kuro-tsuchi, es pot traduir per 'zífid de quatre dents septentrional negre'.

## Referències

* ↑ Yamada, Tadasu K.; Kitamura, Shino; Abe, Syuiti; Tajima, Yuko; Matsuda, Ayaka; Mead, James G.; Matsuishi, Takashi F. «Description of a new species of beaked whale (Berardius) found in the North Pacific» (en anglès). Scientific Reports, 9, 1, 2019. DOI: 10.1038/s41598-019-46703-w. ISSN: 2045-2322.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Griceïta

La griceïta és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de Joel Denison Grice (1946), mineralogista i cristal·lògraf canadenc curador del Canadian Museum of Nature, Ontario, Canadà.

## Característiques

La griceïta és un halur de fórmula química LiF. Cristal·litza en el sistema isomètric formant petits cubs i octàedres. També se'n troba en forma d'agregats prismàtics, botroide, grans irregulars i pulverulenta. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la griceïta pertany a «03.AA - Halurs simples, sense H₂O, amb proporció M:X = 1:1, 2:3, 3:5, etc.» juntament amb els següents minerals: marshita, miersita, nantokita, UM1999-11:I:CuS, tocornalita, iodargirita, bromargirita, clorargirita, carobbiïta, halita, silvina, vil·liaumita, salmiac, UM1998-03-Cl:Tl, lafossaïta, calomelans, kuzminita, moschelita, neighborita, clorocalcita, kolarita, radhakrishnaïta, challacolloïta i hephaistosita.

## Formació i jaciments

Es troba en inclusions de sodalita associada amb un complex intrusiu alcalí de gabre-sienita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: sodalita, ussinguita, vil·liaumita, eudialita, esfalerita, serandita, vuonnemita o lovozerita. Va ser descoberta l'any 1989 a la pedrera Poudrette, al Mont Saint-Hilaire (Montérégie, Quebec, Canadà), l'únic indret on se n'ha trobat.

## Referències

* ↑ «Griceite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2016].
* 1 2 «Griceite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 3 març 2016].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Jordi Sans i Juan

Jordi Sans Juan, també conegut com a Chiqui Sans, (Barcelona, 1965) és un exjugador de waterpolo català.
Ha sigut un dels millors jugadors catalans de waterpolo de la història. Jugava a la posició de boia. Ha disputat cinc Jocs Olímpics, on ha guanyat una medalla d'or a Atlanta 1996, una d'argent a Barcelona 1992 i tres diplomes olímpics. També ha guanyat una medalla d'or al Campionat del Món de Perth 1998 i dues de plata a Perth 1991 i Roma 1994. Amb la selecció espanyola ha disputat 483 partits i té la Medalla d'Or de la Reial Orde del Mèrit Esportiu.
És diplomat en Direcció de Negocis, Direcció Comercial d'Empresa i MBA en Sports Management, es Director de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya (UFEC).

## Referències

* ↑ «Jordi Sans i Juan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Jordi Sans - Plantilles de navegació :
Selecció d'Espanya — Jocs Olímpics d'estiu de 1984
 Antoni Aguilar •  Rafael Aguilar •  Albert Canal •  Jordi Carmona •  Manel Estiarte •  Félix Fernández •  Mariano Moya •  Josep Morillo •  Jordi Neira •  Leandre Ribera •  Pere Robert •  Jordi Sans •  Jordi Signes
Selecció d'Espanya — Jocs Olímpics d'estiu de 1988
 Miguel Chillida •  Manel Estiarte •  Pedro García •  Salvador Gómez •  Marc Antoni González •  Mariano Moya •  Jordi Neira •  Jordi Payá •  Miguel Pérez •  Pere Robert •  Josep Antonio Rodríguez •  Jesús Rollán •  Jordi Sans •
Seleccionador Antoni Esteller
Selecció d'Espanya — Jocs Olímpics d'estiu de 1992
 Jesús Rollán •  Sergi Pedrerol •  Marc Antoni González •  Ruben Michavila •  Manel Estiarte •  Daniel Ballart •  Josep Picó •  Ricardo Sánchez •  Jordi Sans •  Salvador Gómez •  Miguel Ángel Oca •  Manel Silvestre •  Pedro García •
Seleccionador Dragan Matutinović
Selecció d'Espanya — Jocs Olímpics d'estiu de 1996
 Josep Maria Abarca •  Ángel Luis Andreo •  Daniel Ballart •  Manel Estiarte •  Pedro García •  Salvador Gómez •  Iván Moro •  Miguel Ángel Oca •  Jordi Payà •  Sergi Pedrerol •  Jesús Rollán •  Jordi Sans •  Carles Sans •
Seleccionador Joan Jané
Selecció d'Espanya — Jocs Olímpics d'estiu de 2000
 Ángel Luis Andreo •  Daniel Ballart •  Manel Estiarte •  Pedro García •  Salvador Gómez •  Gabriel Hernández •  Gustau Marcos •  Iván Moro •  Daniel Moro •  Sergi Pedrerol •  Jesús Rollán •  Javier Sánchez •  Jordi Sans :
# Comunitat d'aglomeració de Haguenau

La Comunitat d'aglomeració de Haguenau (oficialment: Communauté d'agglomération de Haguenau) és una Comunitat d'aglomeració del departaments del Baix Rin, a la regió del Gran Est.
Creada al 2017, està formada 36 municipis i la seu es troba a Haguenau.

## Municipis

* Batzendorf
* Bernolsheim
* Berstheim
* Bilwisheim
* Bischwiller
* Bitschhoffen
* Brumath
* Dauendorf
* Donnenheim
* Engwiller
* Haguenau
* Hochstett
* Huttendorf
* Kaltenhouse
* Kindwiller
* Krautwiller
* Kriegsheim
* Mittelschaeffolsheim
* Mommenheim
* Morschwiller
* Niedermodern
* Niederschaeffolsheim
* Oberhoffen-sur-Moder
* Ohlungen
* Olwisheim
* Rohrwiller
* Rottelsheim
* Schirrhein
* Schirrhoffen
* Schweighouse-sur-Moder
* Uhlwiller
* Uhrwiller
* Val de Moder
* Wahlenheim
* Wintershouse
* Wittersheim

## Referències

* ↑ CA de Haguenau

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Quince bajo la lona

Quince bajo la lona és una pel·lícula espanyola de comèdia dirigida per Agustín Navarro Cano basada en la novel·la de Luis F. Conde, estrenada el 15 de gener de 1959. Va ser un gran èxit en el moment de la seva estrena.

## Argument

S'ambienta durant un estiu en el campament El Robledo, vora la Granja de San Ildefonso, on quinze aspirants de la Vuitena Companyia de la Milícia Universitària opten al títol d'oficial. Es narra la convivència, a vegades difícil, i la relació que mantenen amb les seves xicotes.

## Repartiment

* Antonio Ozores és Carlos, un aspirant ric i molt mandrós.
* Pedro Beltrán és Cimarro, l'aspirant casat que enyora a la seva esposa.
* Ángel Aranda és Eduardo, tímid i pudorós
* Carlos Larrañaga és Fernando, un crápula pocavergonya.
* Alfredo Mayo és el Capità Bruno, rígid però just.
* Luz Marquez és Piluca.
* Marta Mandel és Marta.

## Premis

La pel·lícula va rebre un premi de 325.000 pessetes als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1958.

## Referències

* ↑ Torres, Augusto. Diccionario Espasa de cine español. Espasa.
* ↑ Quince baja la lona a abc.es
* ↑ Quince bajo la lona al web de la Filmoteca de Catalunya
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-116

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Festa Major de la Rambla

La Festa Major de la Rambla se celebra al voltant de la festivitat de la Mare de Déu del Roser, que és el 7 d'octubre, a la Rambla de Barcelona. Les dates concretes de celebració de la festa varien d'any en any. Normalment duren tres dies i es fan el cap de setmana anterior a la festivitat, perquè no s'escaiguin amb el pont del Pilar.

## Orígens

La festa major neix al principi de la dècada dels seixanta del segle XX gràcies a l'Associació d'Amics de la Rambla, que va decidir d'organitzar-la per afavorir la promoció del comerç i dels comerciants. Ja en els primers anys de vida, l'entitat començà a organitzar la festa major en honor de la patrona, la Mare de Déu del Roser.
De primer, bàsicament s'hi feia una missa i una ofrena a la Mare de Déu i es lliurava la distinció al Ramblista d'Honor. En concret, a la Rambla, en una façana adjacent al palau de la Virreina, hi ha una estàtua dins una capelleta dedicada a la Mare de Déu del Roser, i aquí és on els floristes fan l'ofrena durant la festa. Al segle XXI aquests actes s'hi mantenen, però la festa major és formada per moltes activitats més, com ara fires i exposicions, cercaviles i àpats populars per als veïns i botiguers.

## Actes destacats

* Pregó i cercavila. Les festes del Roser comencen amb un pregó en algun edifici emblemàtic de la zona (Acadèmia de les Ciències, palau de la Virreina...). En acabat, allà mateix arrenca la cercavila inaugural, que recorre tot el passeig. Hi participen elements de la imatgeria festiva pròpia de la Rambla –els capgrossos de la Florista, la Venedora de la Boqueria, el Venedor de Diaris i l'Ocellaire– i de la Ciutat Vella.
* Missa i ofrena floral a la Mare de Déu del Roser. Els actes més antics de la festa, que encara es mantenen avui, són la missa en honor de la Mare de Déu, a la parròquia de Betlem, i l'ofrena que fan tot seguit els floristes de la Rambla a l'estàtua del Roser, a la façana del Palau de la Virreina.
* Sopar de ramblistes i lliurament del guardó al Ramblista d'Honor. La festa major es clou amb el sopar de ramblistes, durant el qual es lliuren els guardons als Ramblistes d'Honor, que és un reconeixement a aquelles persones i entitats que s'han destacat per l'aportació a favor de la Rambla i que n'han defensat i n'han difós els valors.
* Degustació i exposició de bolets. A principi d'octubre arriben els primers bolets i al pati de les pageses, a tocar del Mercat de la Boqueria, se’n fa una exposició amb degustació inclosa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Festa Major de la Rambla». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Carles Perelló i Valls

Carles Perelló i Valls (Rubí, Vallès Occidental, 1932 - Valldoreix, Vallès Occidental, 27 de gener de 2021) fou un matemàtic i enginyer català. Va ser catedràtic de l'àrea de Matemàtica Aplicada al Departament de Matemàtiques de la UAB, del qual va formar part des del curs 1972-73. Es va jubilar oficialment el 2003, i va continuar-hi posteriorment com a professor emèrit. Va ser president de la Societat Catalana de Matemàtiques entre el 2006 i el 2010. El 2002 li va ser atorgada per part de la Generalitat de Catalunya la medalla Narcís Monturiol.
Format a Mèxic i als EUA, va impulsar els estudis de sistemes dinàmics i d'equacions en derivades parcials a Catalunya, on va contribuir a crear una escola de recerca sobre aquests temes. Va publicar treballs en biomatemàtiques i fou autor d'un curs de càlcul infinitesimal publicat per Enciclopèdia Catalana.

## Referències

* ↑ «Adéu Carles - Departament de Matemàtiques - UAB Barcelona». [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ «Carles Perelló i Valls». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Curs acadèmic 2005-2006 i començament del curs 2006-2007 (fins l'Assemblea General de socis)» p. 8. Societat Catalana de Matemàtiques.
* ↑ «Guardonats medalles Narcís Monturiol». Departament d'Empresa i Coneixement de la Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de gener 2021. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ «El catedràtic santcugatenc de la UAB, Carles Perelló, rep el Premi Narcís Monturiol al Mèrit Científic» (en anglès). [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ «Lliurament Medalles i Plaques Narcís Monturiol al mèrit científic i tecnològic». 23 maig 2003. [Consulta: 3 novembre 2013].
* ↑ Treballs publicats a les revistes científiques de l'IEC
* ↑ Càlcul infinitesimal: amb mètodes numèrics i aplicacions. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994. ISBN 84-7739-518-7