OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Roig (Vilanova i la Geltrú)

Can Roig és un edifici eclèctic del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa, entresòl, dos pisos i un àtic-estudi enretirat respecte a la línia de façana. Aquesta presenta una composició simètrica. A la planta baixa hi ha la porta d'accés, centrada, d'arc de mig punt i que ocupa també l'entresòl, decorada a la part superior per motllures de temàtica floral. A banda i banda, una obertura rectangular dona accés a les botigues; damunt cada obertura hi ha un finestral d'arc carpanell que corresponen a l'entresòl. El primer pis té un balcó corregut amb barana de ferro, sostingut per cartel·les i tres obertures rectangulars. El segon pis té tres balcons, també amb barana de ferro i obertures rectangulars. L'edifici és coronat amb cornisa i barana amb frontó central i té coberta plana. La façana és arrebossada i pintada imitant carreus i amb decoració de sanefes sota els balcons dels segon pis i la cornisa del terrat.

## Història

L'edifici es va acabar de construir l'any 1884 segons consta en una inscripció a la façana i fou encarregat pel propietari d'aleshores, Joan Roig.

## Referències

* 1 2 «Can Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].
# Cabdill cellagroc

El cabdill cellagroc (Todirostrum chrysocrotaphum) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues, clars del bosc i bosc obert de les terres baixes de l'est de Colòmbia, est de l'Equador, est del Perú, nord i est de Bolívia i Amazònia i nord del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cabdill cellagroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Cabdill de Bolívia

El cabdill de Bolívia (Hemitriccus spodiops) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida de Bolívia central.

## Referències

* ↑ «Cabdill de Bolívia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Cambridge (Iowa)

Cambridge és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 819 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cambridge tenia 819 habitants, 314 habitatges, i 216 famílies. La densitat de població era de 307 habitants per km².
Dels 314 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,3% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 30,9% no eren unitats familiars. En el 22,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 33,2% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.059 $ i la renda mediana per família de 49.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.638 $ mentre que les dones 25.724 $. La renda per capita de la població era de 18.524 $. Entorn del 6,9% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cambridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cambridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cantons dels Pirineus Atlàntics

Els Cantons dels Pirineus Atlàntics són 52 i s'agrupen en tres districtes:

## Districte de Baiona (19 cantons - sotsprefectura: Baiona)

| cantó d'Anglet-Nord cantó d'Anglet-Sud cantó de Bastida cantó de Baiona-Est cantó de Baiona-Nord cantó de Baiona-Oest cantó de Biàrritz-Est | cantó de Biàrritz-Oest cantó de Bidaxune cantó d'Ezpeleta cantó d'Hazparne cantó d'Hendaia cantó d'Iholdi cantó de Baigorri | cantó de Donibane Lohizune cantó de Donibane Garazi cantó de Donapaleu cantó d'Hiriburu cantó d'Uztaritze |

## Districte d'Auloron (12 cantons - sotsprefectura: Auloron Santa Maria)

| cantó d'Acós cantó d'Aràmits cantó d'Arudi cantó de Laruntz | cantó de La Seuva cantó de Maule-Lextarre cantó de Monenh cantó de Navarrencs | cantó d'Auloron Santa Maria-Est cantó d'Auloron Santa Maria-Oest cantó de Sauvatèrra de Biarn cantó d'Atharratze-Sorholuze |

## Districte de Pau (21 cantons - prefectura: Pau)

| cantó d'Artés de Biarn cantó d'Arsac e Arrasiguet cantó de Vilhèra cantó de Garlin cantó de Juranson cantó de Lagor cantó de Lenveja | cantó de Lescar cantó de Montaner cantó de Morlans cantó de Nai-Est cantó de Nai-Oest cantó d'Ortès cantó de Pau-Centre | cantó de Pau-Est cantó de Pau-Nord cantó de Pau-Oest cantó de Pau-Sud cantó de Pontac cantó de Salias cantó de Tèsa |

## Enllaços externs

* Base cantonal de la Prefectura de Pirineus Atlàntics Arxivat 2007-12-02 a Wayback Machine.
# Cantons dels Deux-Sèvres

Els Cantons de Deux-Sèvres (Nova Aquitània) són 33 i s'agrupen en tres districtes:
# Can Batllevell

Can Batllevell és una masia de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Aquesta masia es compon d'un cos principal de planta baixa i pis amb coberta a dues aigües. Posteriorment s'hi han afegit els cossos laterals que consten de planta baixa, pis i golfes. Destaca el ritme i la uniformitat de buits que es repeteixen en tots els volums. La porta d'accés és d'arc de mig punt i les obertures de les golfes són tres finestres en forma d'arc.

## Història

La masia té el seu origen al segle xiv o xv, però fou refeta a mitjan segle xx juntament amb els annexes.

## Referències

* 1 2 «Can Batllevell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Can Batlle (Vidreres)

Can Batlle és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta rectangular, estructurada en dos pisos. La planta baixa, contempla tres obertures, és a dir el gran portal d'accés rectangular, de llinda monolítica de gran mida i muntants de pedra. Flanquejat per dues obertures similars: rectangulars, de llinda monolítica conformant un arc pla, muntants de pedra i ampit treballat. Pel que fa al primer pis o planta noble, aquest recull tres obertures resoltes amb la mateixa tipologia, és a dir, rectangulars, de llinda monolítica conformant un arc pla, muntants de pedra i ampit treballat. Destaca i sobresurt en especial la central, per tres motius: en primer lloc, la mida del qual és sensiblement major. En segon lloc, pel tractament a que s'ha sotmès l'ampit -motllurat amb un fris dentat - i, finalment, per la llinda amb una inscripció que recull la data d'origen de la masia "1635". Cal remarcar que en els laterals hi ha dos elements interessants, un contrafort que serveix per apuntalar i recolzar tota l'estructura i una petita construcció adossada immediatament a la masia, pensada per a desenvolupar segurament les tasques de rebost o magatzem i projectat sobre la base de la mateixa estètica que la masia primigènia. Coberta amb una teulada de vessants a laterals.

## Història

Una de les finestres del primer pis conté, a la llinda, la data de 1635.

## Referències

* 1 2 «Can Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Can Noguera (Abrera)

Can Noguera fou una masia al terme municipal d'Abrera (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia de planta basilical feta de tàpia i emblanquinada. Està estructurada en tres naus, amb planta baixa, pis i golfes i està coberta a dues aigües amb teula. La porta d'entrada és un arc de mig punt adovellat i a ambdues bandes hi ha passadissos. A la façana destaquen una reixa de ferro forjat en una finestra de planta baixa, el rellotge de sol al primer pis i un plafó pintat amb un creu, unes inicials (C.LL., segurament Carles Llança, un antic propietari) i dues dates, 1665 i 1917. La coberta acaba amb un ràfec amb una doble filera de teules a mode de sanefa decorativa. El conjunt de l'edifici està tancat per un barri amb dues portes, la d'accés a l'edifici i una altra que ens porta al camp i a l'era.

## Referències

* ↑ «Can Noguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 gener 2019].
# Cara (superfície)

En geometria, una cara és cada un dels polígons que formen o limiten un políedre. Per exemple, qualsevol dels quadrats que limiten un hexàedre és una cara de l'hexàedre. El sufix -edre es deriva de la paraula grega hedra, que vol dir cara.
Els polígons (bi-dimensionals) que limiten els politops d'altes dimensions normalment també s'anomenen cares. Tanmateix, formalment una cara és qualsevol dels límits de dimensió n del politop de dimensió m amb n<m, més específicament anomenat una n-cara.

## Definició formal

En geometria convexa, una cara d'un politop P és la intersecció de P i qualsevol hiperplà de suport de P. D'aquesta definició es conclou que el conjunt de cares d'un politop inclou el politop en si mateix i el conjunt buit. Per exemple, un políedre de R$^3$ està tot ell en un hiperplà de R$^4$. Si R$^4$ fos l'espaitemps, l'hiperplà t=0 suporta i conté el políedre sencer. Així, per la definició formal, el políedre és una cara de si mateix.
Les següents són les n-cares d'un polícor tetra-dimensional:
* 4-cares - 4-dimensionals, el polícor mateix
* 3-cares - qualsevol cel·la de 3 dimensions
* 2-cares - qualsevol cara poligonal de 2 dimensions (fent servir la definició habitual de cara)
* 1-cara - qualsevol aresta de dimensió 1
* 0-cares - qualsevol vèrtex (dimensió 0)
* el conjunt buit
Viccionari
# Cara (desambiguació)

«Cara» té aquests significats:
   * Cara, part del cap.
   * Cara (ciutat), ciutat dels vascons
   * Cara (superfície)
   * CARA Brazzaville, club de futbol de la República del Congo.
Viccionari
# Canaan (anime)

Canaan és una sèrie d'anime, conceptualitzat pels co-fundadors de Type-Moon, Kinoko Nasu i Takashi Takeuchi, sobre la base de l'escenari que es va crear per a la novel·la visual de Sega en Wii 428: Fūsa Sareta Shibuya de, que es caracteritza per ser un dels pocs jocs als que s'ha atorgat una puntuació perfecta en la publicació de jocs Famitsu.

## Producció

La sèrie està sent animada per l'estudi d'animació PA Works, dirigida per Masahiro Ando, qui anteriorment va dirigir Bones movie Sword of the Stranger, i amb la composició per Mari Okada, que anteriorment va escriure Vampire Knight i True Tears, els dissenys de personatges estan a càrrec de Kanami Sekiguchi.

## Notes i referències

* ↑ «【TGS2008】「428 the animation」TYPE-MOON監修シナリオ、TVアニメに», 12-10-2008. Arxivat de l'original el 2009-01-26. [Consulta: 24 desembre 2008].

## Enllaços externs

* (japonès) Canaan - Lloc web oficial
# Cantó de Vilafòrt

El cantó de Villefort és un cantó francès del departament del Losera, a la regió d'Occitània. Està circumscrit al districte de Mende, té 7 municipis i el cap cantonal és Vilafòrt.

## Municipis

* Altièr
* Puèglaurenç
* Planchamp
* Porchareças
* Prevenchièiras
* Sent Andrieu de Cap a Cèse
* Vilafòrt

## Vegeu també

* Cantons de la Losera
# Carlos Rojas

Carlos Rojas és el nom dels següents personatges:
* Carlos Rojas Vila (Barcelona, 1928 - Greenville, Carolina del Sud, 2020), escriptor català
* Juan Carlos Rojas Villegas (Zarcero, Alajuela, 1981), ciclista costa-riqueny
* Carlos Rodolfo Rojas Rojas (1928 -), exfutbolista xilè.
# Cantó de Quilhan

El cantó de Quilhan és un cantó francès del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània. S'inclou al districte de Limós, té 18 municipis i el cap cantonal és Quilhan.

## Municipi

* Bèlvianes e Cavirac
* Brenac
* Campanha d'Aude
* Codonhs
* Esperasan
* Fan
* Ginòlas
* Granes
* Marsan
* Nebiàs
* Quilhan
* Quirbajon
* Rovenac
* Sant Ferriòl
* Sant Jolian de Bèc
* Sant Just del Besun
* Sant Loís e Paraon
* Sant Martí de Lis

## Vegeu també

* Cantons de l'Aude
# Cantó de Montbard

El cantó de Montbard és un cantó francès del departament de Costa d'Or, situat al districte de Montbard. Té 28 municipis i el cap és Montbard.

## Municipis

* Arrans
* Asnières-en-Montagne
* Athie
* Benoisey
* Buffon
* Champ-d'Oiseau
* Courcelles-lès-Montbard
* Crépand
* Éringes
* Fain-lès-Montbard
* Fain-lès-Moutiers
* Fresnes
* Lucenay-le-Duc
* Marmagne
* Montbard
* Montigny-Montfort
* Moutiers-Saint-Jean
* Nogent-lès-Montbard
* Quincerot
* Quincy-le-Vicomte
* Rougemont
* Saint-Germain-lès-Senailly
* Saint-Rémy
* Seigny
* Senailly
* Touillon
* Villaines-les-Prévôtes
* Viserny

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1967 | Léon Mazet | SFIO |
| 1967-1985 | Jacques Garcia | PCF |
| 1985-1998 | Michel Protte | RPR |
| 1998- | Robert Grimpret | PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 11.429 | 12.603 | 12.713 | 13.168 | 12.732 | 11.745 | 10.895 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cardioglossa trifasciata

Cardioglossa trifasciata és una espècie de granota que viu al Camerun.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. & Schiøtz, A. 2004. Cardioglossa trifasciata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Cardioglossa venusta

Cardioglossa venusta és una espècie de granota que viu al Camerun.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Schiøtz, A. & Amiet, J.-L. 2004. Cardioglossa venusta. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Cantó de Sainte-Luce

El cantó de Sainte-Luce és una divisió administrativa francesa situat al departament de Martinica a la regió de Martinica.

## Composició

El cantó comprèn la comuna de Sainte-Luce.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008-2014 | Jean-Philippe Nilor | MIM | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cascades Illilouette

Les cascades Illilouette són unes cascades de 110 m d'alçada situades al Parc Nacional de Yosemite. Pertany a l'Illilouette Creck, un afluent esquerre del riu Merced, en un petit canó lateral directament davant de les cascades Vernal, i és visible des del camí des de les cascades Vernal fins a les cascades Nevada. El millor punt de vista és el Panorama Trail, ja que baixa des del Glacier Point.
No hi ha camins a la base de les cascades, a diferència de les properes cascades Vernal, ja que el canó estret està inundat amb ràpids durant la temporada humida. És possible, encara que no és encoratjador, arribar a la base de les cascades durant els mesos de baix flux.

## Vegeu també

* Llista de cascades

## Enllaços externs

* U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Illilouette Falls Arxivat 2018-09-01 a Wayback Machine. (anglès)
# Casa Llorach (Capellades)

La Casa Llorach és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres, de planta baixa alineada a la façana i plantes reculades, la planta baixa es cobreix amb coberta plana i terrassa. L'edifici ha estat modificat i ha perdut l'interès arquitectònic.

## Història

A principis del segle xix la casa era propietat de la família Morros i la qustodià fins al 1980, moment en què fou adquirida per Josep Llorach i Àngela Galindo Camps, que la van sotmetre a una reforma total.

## Referències

* 1 2 «Casa Llorach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Cascades Daggs

Les cascades Daggs són unes cascades del rierol Spring, situades a la regió de Darling Downs de Queensland, Austràlia.

## Localització i característiques

Les cascades es localitzen a l'est de la ciutat de Killarney, i l'aigua cau des de la cadena McPherson, al nord de la frontera de Queensland / Nova Gal·les del Sud. Les cascades es poden veure des d'un mirador que hi ha a la mateixa carretera.
A la zona, a prop de Killarney, es poden veure quatre cascades més: les cascades Teviot, les cascades Queen Mary, les cascades Browns i les cascades Upper Browns.

## Referències

* ↑ «Gold Coast Northern Rivers (QDM10)». RACQ, 12, 1998.
* ↑ «Daggs Falls». World of Waterfalls. Johnny T. Cheng, 09-05-2008. [Consulta: 18 maig 2014].
* ↑ Seeing South-East Queensland. 2a edició. RACQ, 1980. ISBN 0-909518-07-6.

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de cascades d'Austràlia
# Castell de Llardecans

El Castell de Llardecans és un monument del municipi de Llardecans (Segrià) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

La construcció dels dipòsits d'aigua de la població va motivar la destrucció de la major part de les restes del castell. Actualment només resta el mur oriental d'una construcció rectangular, segons es pot deduir per l'arrencada del mur septentrional que encara es conserva, que està totalment excavada en les margues que formen la capa basal geològica de l'indret. L'alçada de la part conservada és de 180 cm i correspon al costat d'una volta de mig punt, construïda sobre un sòcol recte de 80 cm d'alt, fet de maçoneria lligada amb morter. A partir d'allí devia començar la corvatura de la volta pròpiament dita, que estaria feta per carreus de 50 per 30 cm, amb un gruix de 30 cm. La cara visible té un acabat amb un repicat molt marcat que dona un aspecte rugós a tota la superfície. Només es conserven tres carreus, ja que la resta han estat espoliats, però resten les seves empremtes en l'encofrat que forma el gruix del mur, el qual s'aprima a mesura que guanya en alçada.

## Història

Les minses restes del castell de Llardecans són a la part més alta del poble, al sector nord-oest, al lloc conegut com el Castell. El lloc de Llardecans fou de repoblació tardana i no se'n comencen a tenir referències fins al segle xiii. Fou atorgat als Santcliment el 1248. Al segle xviii pertanyia a la baronia de Maials, que llavors era de la família Bassecourt, comtes de Santa Clara. Aquesta família fou el senyor de llardecans fins al segle xix.

## Referències

* 1 2 «Castell de Llardecans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 març 2013].

## Enllaços externs

* «Castell de Llardecans». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià. Arxivat de l'original el 2011-09-05. [Consulta: 20 març 2013].
# Careproctus zispi

Careproctus zispi és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 1.922 i 2.229 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar de Scotia i davant les costes de la Terra del Foc.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P. & Stein, D. L., 1998. Review of the snailfish genus Careproctus (Liparidae, Scorpaeniformes) in Antarctic and adjacent waters. Contributions in Science (Los Angeles) Núm. 470: 1-63.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1998. A review of recent studies of Southern Ocean Liparidae (Teleostei: Scorpaeniformes). Cybium 22(3):255-266.

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cels (cognom romà)

Cels (en llatí: Celsus) fou un cognom romà emprat per diverses famílies, i originàriament atribuït a persones altes, atès que celsus significa 'alt'.
En època republicana només consten personatges de la gens Pàpia amb aquest cognom, cap dels quals de gaire importància i solament conegut per monedes i inscripcions. En canvi, cap al final de la República i, sobretot, en època imperial, hi ha força més personatges:
* Gai Papi Cels, pare de Miló
* Juli Cels, tribú militar, condemnat a mort per Tiberi
* Albinovà Cels, secretari de Neró
* Publi Mari Cels, cònsol l'any 62
* Aulus Corneli Cels, autor d'una obra enciclopèdica de la qual solament es conserva el llibre corresponent a la medicina
* Apuleu Cels, metge sicilià, mestre d'Escriboni Llarg
* Luci Publili Cels, cònsol l'any 113
* Publi Juvenci Cels, jurista romà d'importància menor
* Publi Juvenci Cels, jurista romà, fill de l'anterior
* Publi Juvenci Cels, cònsol l'any 164, net de l'anterior
* Cels, filòsof platònic, autor d'una obra de crítica contra el cristianisme, rebatuda per Orígenes
* Tit Corneli Cels, suposat usurpador del tron imperial al segle iii
* Arrunci Cels, gramàtic romà del segle iv, autor d'uns comentaris sobre Terenci
* Cels, fill de Paulí de Nola
Posteriorment, a partir d'alguns noms de màrtirs cristians com Cels de Milà i Cels d'Antioquia, es popularitzà com a nom cristià, i donà origen al nom de Cels.

## Referències

* ↑ Smith, Willam (ed,). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: John Murray, 1876, p. 663.
Viccionari
# Casa Segura Alta

Casa Segura Alta és una obra de Maials (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal entre mitgeres de planta baixa i tres pisos amb un gran pas cobert que permet anar directament al darrere. Cal notar el resultat de la construcció, donat per les proporcions de la façana, obertures, etc.

## Referències

* ↑ «Casa Segura Alta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].