OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de constel·lacions per àrea

Aquesta és una llista de les 88 constel·lacions modernes segons la seva àrea en l'esfera celeste, mesurada en graus quadrats.
| Ordre | Constel·lació | Àrea (graus quadrats) |
| 1 | Hydra | 1303 |
| 2 | Verge | 1294 |
| 3 | Ursa Major | 1280 |
| 4 | Cetus | 1231 |
| 5 | Hercules | 1225 |
| 6 | Eridanus | 1138 |
| 7 | Constel·lació del Pegàs | 1121 |
| 8 | Draco | 1083 |
| 9 | Centaurus | 1060 |
| 10 | Constel·lació d'Aquari | 980 |
| 11 | Ophiuchus | 948 |
| 12 | Lleó | 947 |
| 13 | Bootes | 907 |
| 14 | Peixos | 889 |
| 15 | Sagitari | 867 |
| 16 | Cygnus | 804 |
| 17 | Taurus | 797 |
| 18 | Camelopardalis | 757 |
| 19 | Andròmeda | 722 |
| 20 | Puppis | 673 |
| 21 | Auriga | 657 |
| 22 | Aquila | 652 |
| 23 | Serpens | 637 |
| 24 | Perseus | 615 |
| 25 | Cassiopeia | 598 |
| 26 | Orió | 594 |
| 27 | Cepheus | 588 |
| 28 | Lynx | 545 |
| 29 | Balança | 538 |
| 30 | Bessons | 514 |
| 31 | Càncer | 506 |
| 32 | Vela | 500 |
| 33 | Scorpius | 497 |
| 34 | Carina | 494 |
| 35 | Monoceros | 482 |
| 36 | Sculptor | 475 |
| 37 | Phoenix | 469 |
| 38 | Canes Venatici | 465 |
| 39 | Aries | 441 |
| 40 | Capricornus | 414 |
| 41 | Fornax | 398 |
| 42 | Coma Berenices | 386 |
| 43 | Canis Major | 380 |
| 44 | Pavo | 378 |
| 45 | Grus | 366 |
| 46 | Lupus | 334 |
| 47 | Sextans | 314 |
| 48 | Tucana | 295 |
| 49 | Indus | 294 |
| 50 | Octans | 291 |
| 51 | Lepus | 290 |
| 52 | Lyra | 286 |
| 53 | Crater | 282 |
| 54 | Vulpecula | 278 |
| 55 | Columba | 270 |
| 56 | Ursa Minor | 256 |
| 57 | Telescopium | 252 |
| 58 | Horologium | 249 |
| 59 | Pictor | 247 |
| 60 | Piscis Austrinus | 245 |
| 61 | Hydrus | 243 |
| 62 | Antlia | 239 |
| 63 | Ara | 237 |
| 64 | Leo Minor | 232 |
| 65 | Pyxis | 221 |
| 66 | Microscopium | 210 |
| 67 | Apus | 206 |
| 68 | Constel·lació del Llangardaix | 201 |
| 69 | Delphinus | 189 |
| 70 | Corvus | 184 |
| 71 | Canis Minor | 182 |
| 72 | Corona Borealis | 179 |
| 72 | Dorado | 179 |
| 74 | Norma | 165 |
| 75 | Mensa | 153 |
| 76 | Volans | 141 |
| 77 | Musca | 138 |
| 78 | Chamaeleon | 132 |
| 78 | Triangulum | 132 |
| 80 | Corona Australis | 128 |
| 81 | Caelum | 125 |
| 82 | Reticulum | 114 |
| 83 | Triangulum Australe | 110 |
| 84 | Constel·lació de l'Escut | 109 |
| 85 | Circinus | 93 |
| 86 | Sagitta | 80 |
| 87 | Equuleus | 72 |
| 88 | Crux | 68 |

## Notes

* ↑ Serpens ha estat dividida en dues parts: Serpens Caput (429 graus quadrats) i Serpens Cauda (208 graus quadrats).

## Vegeu també

* Taula de Constel·lacions
# Lorís (Rússia)

* Per a altres significats, vegeu «Loris».
Lorís - Лорис (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes de Kuban-Azov, al nord de l'embassament de Krasnodar del riu Kuban, a 12 km al nord-est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Pàixkovski.
# Lluís Roca i Florejachs

Lluís Roca i Florejachs (Lleida, 1830 - 2 de desembre de 1882) va ser un metge i poeta de la Renaixença lleidatana. Fou l'introductor a Lleida de la idea dels Jocs Florals de Barcelona de «Patria, Fides, Amor».

## Formació

Fill d'una família de metges, estudià llatí i filosofia al seminari, i física i matemàtiques al batxillerat, que obtingué l'any 1845 a Barcelona, on es llicencià en medicina el 1852. Durant aquests anys contactà amb les principals personalitats de la Renaixença, a les quals va llegir els seus primers poemes. Així, el 1846 publica poemes en castellà a la revista barcelonina El Trovador. Un cop llicenciat, tornà a Lleida, però mantingué el contacte amb els restauradors dels Jocs Florals. El 1862, al costat de mossèn Josep Maria Escolà fundà l'Acadèmia Mariana, que més tard convocarà uns certàmens literaris de fama internacional.

## Trajectòria poètica

De 1854 a 1876 desenvolupà la seva labor com a metge tot combinant-la amb una important activitat cultural i poètica. Publicà poemes en castellà a la revista El Alba Leridana des de 1859. D'aquí sortí el seu llibre Cantos del Euro. També en castellà publicà el seu poema-manifest Glòries de Lleida (1852), després publicat en català a la Revista del Ateneo Leridano (1873). Va participar en diferents edicions dels Jocs Florals de Barcelona, on va obtenir un accèssit al 1860 amb el seu poema «Ànima consolada», premi que repetí el 1862, 1863 i 1864. El 1865 apareix el seu nom al Calendari Català al costat de Víctor Balaguer, Teodor Llorente i Marià Aguiló. Aquell mateix any fou mantenidor dels Jocs Florals barcelonins, càrrec que tornà a desenvolupar el 1873 per absència de Jaume Collell. El 1863 i 1864 l'Ajuntament de Lleida li publicà els poemes guardonats: Poesías catalanas. Publicà a les grans revistes de la Renaixença com Lo Gay Saber i La Renaixença i lleidatanes com El Cronicón Ilerdense i la seva continuació, Revista de Lérida. El 1878 guanyà el premi de la Societat Literària de Belles Arts amb un llibre sobre la Seu Vella que publicà el 1881: La Seo: memoria de la catedral antigua de Lérida. Amb la seva esposa, Elena Cavaller, viatjà a Itàlia i a França a partir de 1876 per tal de recuperar-se d'una embòlia cerebral que l'acabaria duent a la mort.

## Referències

* ↑ «Lluís Roca i Florejachs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Lluís Roca i Florejachs». Galeria de Metges Catalans. [Consulta: 25 juny 2019].
* ↑ «A la mort de Don Lluís Roca i Florejachs - Jacint Verdaguer». Endrets. Geografia Literària dels Països Catalans. Arxivat de l'original el 2019-06-26. [Consulta: 26 juny 2019].
# Galam Cennalath

Galam Cennalath, també conegut amb la forma Cendaeladh, va ser rei dels pictes del 552 al 554. La Crònica picta li atribueix un regnat de dos anys: un any en solitari i un any més compartint el tron amb Bridei mac Maelchom.
L'única data que aporten els annals irlandesos sobre aquest període és la del 578/580, any de la mort de Galam, anomenat Cennfhaeladh als Annals de Tigernach i Cennalath rei dels pictes als Annals d'Ulster.
Galam segurament només va regnar sobre una part del territori picte, ja que al seu successor Bridei mac Maelchom, mort el 581/584, se li atribueixen tres dècades de regnat, durant el qual hauria conegut a Sant Columba.

## Referències

* ↑ Crònica picta (en gaèlic i anglès). Edimburg: H. M. General register house, 1867, p. 7.
* 1 2 Annals de Tigernach AT 578.2 i Annals d'Ulster AU 580.3

## Bibliografia

* Anderson, Alan Orr. Early Sources of Scottish History A.D 500–1286 (llibre). vol. 1. Stamford: Paul Watkins, 1990. ISBN 1-871615-03-8.
* Calise, J. M. P.. Pictish Sourcebook, Documents of Medieval Legend and Dark Age History (llibre). Londres: Greenwood Press, 2002. ISBN 0313322953.
* Cumming, W. A.. The Age of the Picts (llibre). Londres: Sutton Publishing, 1998. ISBN 0750916087.
# Frederic V de Suàbia

Frederic V de Hohenstaufen (1164 - 1170) va ser duc de Suàbia des de 1167 fins a la seva mort als sis anys.
Era el primogènit de l'emperador Frederic Barba-roja i la seva muller Beatriu, comtessa de Borgonya. Va rebre el ducat de Suàbia als tres anys quan seu cosí segon Frederic IV va morir sense descendència.
# Frederic VI de Suàbia

Frederic VI de Hohenstaufen (1167 - 20 de gener de 1191) va ser duc de Suàbia des de 1170 fins a la seva mort al setge d'Acre, a la Tercera Croada.
Era el tercer fill de l'emperador Frederic Barba-roja i Beatriu, comtessa de Borgonya. Va heretar el ducat familiar de Suàbia a la mort del seu germà gran (el segon fill heretaria el títol imperial). Al rebre el ducat es va fer canviar el nom que havia nascut al néixer (Conrad) pel tradicional de la nissaga Frederic.
Va estar casat (o només promés) amb la princesa Constança d'Hongria, però no van tenir descendència coneguda.
# Antiga estació de Bergedorf

L'Antiga estació de Bergedorf o Alter Bergedorfer Bahnhof (1842) era una estació al terminal de la primera línia de ferrocarril d'Hamburg a Bergedorf a Alemanya.
La línia era una part del pla de desenvolupament urbanístic de la zona metropolitana d'Hamburg, dissenyat sota la direcció de l'enginyer britànic William Lindley. L'arquitecte Alexis de Chateauneuf, hamburguès i fill d'immigrants francesos, va dissenyar-la. Hauria de ser inaugurada amb cerimònia el 7 de maig de 1842, però el gran incendi d'Hamburg va esclatar el 5 de maig (i durar quatre dies fins al 8) i el tren va utilitzar-se per transportar els bombers de Bergedorf i el seu material, al retorn portaven les víctimes sense cases.
Ja a la fi de 1846 va desafectar-se quan la línia va prolongar-se cap a Berlín. Sota la pressió del rei danès Christià VIII, aleshores sobirà d'Holstein va optar-se per un traçat més al nord que passa per Reinbek i Schwarzenbek tret del pla original per Geesthacht. Per això, s'havia de desplaçar la parada i només quatre anys després de la seva estrena, l'edifici va esdevenir obsolet i substituït per una estació més al nord-oest del centre històric, on encara avui el metro S2 i els trens regionals paren.
L'estació va utilitzar-se com taller de diverses indústries i ser llistat monument històric el 1942. El darrere llogater industrial, un constructor de màquines va deixar l'edifici el 1987. La restauració va començar el 1990 i necessitar tota una sèrie d'artesans-fusters per a reconstruir llargues parts de l'obra segons els plans originals. Després de dos anys de treballs l'edifici restaurat, en utilitzar els oficis artesans d'antany, va ser inaugurat l'11 de maig de 1992, quan es va celebrar el centcinquantenari de l'edifici.
L'antiga estació va esdevenir un lloc de reunió per a les associacions locals, l'antiga porxada de mercaderies el Museu de Bergedorf i el garatge del 1941 acull un petit teatre amateur d'obres en baix alemany. Davant l'edifici i del búnquer de la Segona Guerra Mundial, hi ha un sender nou, paral·lel al riu Brookwetterung.

## Referències

* ↑ «Erster Bergedorfer Bahnhof & Bergedorf-Süd» (en alemany).
* ↑ «Alter Bahnhof von 1842» (en alemany). Bergedorf Info. Archiv Ludwig Uphoff, 2012.
* 1 2 Hoffmann, Gerd «Der Bergedorfer Bahnhof von 1842» (pdf) (en alemany). Bergedorf Chronik, Data incorrecta, pàg. 1-3.

## Bibliografia

* «Fotos de l'estació». News & Art Media Company. Arxivat de l'original el 2018-07-15. [Consulta: 15 juliol 2018].
* Hoffmann, Gerd. Bergedorf bei Hamburg, eine reichillustrierte Stadtteilgeschichte (en alemany). Hamburg: Hower Verlag, 1994, p. 180.
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Antiga estació de Bergedorf
# Valentí Moya

Valentí Moya (Barcelona, 1975) és un guitarrista català especialitzat en Jazz Manouche.
Amb el també guitarrista Albert Bello i el contrabaixista Oriol Gonzàlez comencen un projecte musical dedicat al jazz manouche i completant la formació amb el (Les Deux Guitares Trio) amb qui van enregistrar dues maquetes, tres discos i un DVD. L'any 2010-2011 crea el seu propi projecte (Valentí Moya Trio) amb Oriol Gonzàlez al contrabaix i Graci Pedro a la guitarra rítmica, qui dos anys després deixa la formació i entra en el seu lloc en Marc Cuevas al contrabaix passant a ser l'Oriol el guitarrista rítmic. VM Trio compta amb quatre treballs discogràfics en la seva trajectòria, un programa en fusió i swing a l'estudi de TV3, participacions en discos homenatges internacionals a Django Reinhardt i actuacions en festivals, cicles, clubs i sales com el CaixaFòrum. En 2017 enregistra un disc amb composicions de Thelonius Monk en clau de jazz manouche. L'encàrrec surt de la discogràfica Belga Hans Kusters Music (HKM). El disc tenia 10 cançons (8 arranjaments de composicions de Monk i 2 composicions pròpies) En la gira de presentació d'aquest disc que es diu Valentí Moya Meets Monk (Jazz Manouche Connection) hi participa Thelonious Sphere Monk, fill de Thelonious Monk, a la bateria.

## Discografia

* 2019 Valentí Moya Trio (My Favourites Swings)
* 2017 Valentí Moya Meets Monk (Jazz Manouche Connection)
* 2015 Valentí Moya Trio (Max)
* 2010 Valentí Moya Trio (Elefant Swing)
* 1993 Paramoya

## Referències

* 1 2 «LES DEUX GUITARES TRIO». [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ TV3. «VALENTÍ MOYA TRIO». [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ «Activitats | Música als carrers. Hannah Scott + Valentí Moya trio | CaixaForum Barcelona». [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ «Valenti Moya Meets Monk (Jazz Manouche Connection)» (en anglès). [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ Enderrock.cat. «Un mestre per descobrir | Enderrock.cat». [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ «El guitarrista y productor Valentí Moya nos habla de "Jazz Manouche connection"» (en castellà), 31-01-2018. [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ «VALENTÍ MOYA MEETS MONK». Arxivat de l'original el 2019-02-16. [Consulta: 16 febrer 2019].
# Neuflieux

Neuflieux és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 91 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Neuflieux era de 91 persones. Hi havia 35 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 19 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 37 habitatges, 33 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 37 habitatges eren cases. Dels 33 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien tres cambres, 3 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Neuflieux el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 12 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 58 persones, 45 eren actives i 13 eren inactives. De les 45 persones actives 42 estaven ocupades (21 homes i 21 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 13 persones inactives 4 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de serveis, 1 d'una entitat de l'administració pública i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una perruqueria.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Neuflieux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Neuflieux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Veyras (Valais)

Veyras és un municipi de Suïssa i del districte de Sierre, al cantó de Valais.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Tel·lurantimoni

El tel·lurantimoni és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la tetradimita. Rep el nom de la seva composició: tel·luri i antimoni.

## Característiques

El tel·lurantimoni és un sulfur de fórmula química Sb₂Te₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1972. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, el tel·lurantimoni pertany a «02.DC - Sulfurs metàl·lics, amb variable proporció M:S» juntament amb els següents minerals: hedleyita, ikunolita, ingodita, joseïta-B, kawazulita, laitakarita, nevskita, paraguanajuatita, pilsenita, skippenita, sulfotsumoïta, tel·lurobismutita, tetradimita, tsumoïta, baksanita, joseïta-C, protojoseïta, sztrokayita, vihorlatita i tel·luronevskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina del llac Mattagami, a la localitat amb el mateix nom, Matagami, a Nord-du-Québec (Quebec, Canadà). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Tellurantimony» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 febrer 2021].
# MG 131

La MG 131 (Maschinengewehr 131, Metralladora 131) era una metralladora del calibre 13 mm desenvolupada el 1938 per Rheinmetall-Borsig i produïda des del 1940 al 1940. La MG 131 estava dissenyada per ser instal·lada de manera individual o doble en posicions fixes, flexibles o en una torreta en els avions de la Luftwaffe durant la Segona Guerra Mundial.

## Disseny i desenvolupament

La MG 131 va ser desenvolupada i produïda per la companyia Rheinmetall-Borsig per encàrrec de la Luftwaffe. La MG 131 va ser dissenyat per Louis Stange, que ja havia iniciat els treballs preparatoris el 1933. El 1938, els primers models de prova van ser lliurades a la Força Aèria. Es va utilitzar com a vehicle de prova un Dornier Do J, a la proa del qual es muntava la metralladora. La MG 131 tenia versió de disparador elèctric i es podia sincronitzar el tir amb l'hèlix.
La MG 131 es va introduir a la Força Aèria el 1940, inicialment com a armament defensiu en avions multimotor. L'ús estàndard en avions de caça es va produir a principis de 1943 al Bf 109 G-6 i a finals de 1943 a la Fw 190 A-7. No obstant això, també hi va haver algunes versions especials amb la MG 131 en lloc de l'habitual MG 17 de 7.92 mm. Adolf Galland va volar diversos BF 109Fs especialment modificats per a ell, que tenien aquesta conversió.

## Referències

* 1 2 Gustin, Emmanuel.. Flying guns : the development of aircraft guns, ammunition, and installations, 1933-45. Shrewsbury, England: Airlife, 2003. ISBN 1-84037-227-3.
* ↑ «Luftwaffe Cockpits». Arxivat de l'original el 2020-05-24. [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ Ritger, Lynn,. The Messerschmitt Bf 109 : a comprehensive guide for the modeller. ISBN 0-9551858-0-7.
# Antonie Erhartt

Antonie Erhartt (Viena, 14 d'abril de 1826 - 25 d'agost de 1853) va ser una actriu de teatre austríaca i cantant d'òpera (soprano).

## Biografia

Els seus pares es dedicaven al teatre "Leopoldstädter" i Erhartt ja treballava a l'escenari quan era una criatura de sis anys. Com que també tenia una bella veu de soprano, el seu pare la va fer formar primer amb el conegut kapellmeister Adolf Müller sènior i més tard amb Giovanni Gentiluomo.
El 1843, Erhartt va debutar al teatre Leopoldstädter amb Mädel aus der Vorstadt i va ser contractada immediatament pel director Carl Carl per als seus dos teatres, en l'associació dels quals va romandre fins al 1847. Després va treballar un any al "State Theatre" de Linz i va ser contractada el 1848 per al "Brno City Theatre". La seva carrera havia de començar el 1852, però va morir d'una manera totalment inesperada durant una actuació com a convidada al "Deutsches Theatre" de Pest.
Va deixar enrere la seva filla Louise Erhartt, que més tard també es va convertir en actriu d'escena.

## Bibliografia

* Ludwig Eisenberg: Gran lèxic biogràfic de l'etapa alemanya al xix. Segle. Verlag von Paul List, Leipzig 1903, p. 235, (Textarchiv - Internet Archive).

## Enllaços externs

* https://www.biographien.ac.at/oebl_1/262.pdf a: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Band 1, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1957, S. 262.
* https://web.operissimo.com/triboni/exec a Operissimo sobre la base del lèxic del gran cantant
{Aquest article es basa en un text de domini públic de la Great Biographical Encyclopedia of the German Stage in the 19th Century, edició de 1903 de Ludwig Eisenberg.}
# Antonia judiciaria

Antonia judiciaria va ser una llei aprovada per rogatio del cònsol Marc Antoni, col·lega de Juli Cèsar, l'any 709 de la fundació de Roma, (44 aC) que establia la formació d'una quarta decuria de jutges formada pels centurions, antesignans, alaudes i manipularis, per jutjar algunes causes lleus.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1804, p. 15-16 [Consulta: 10 abril 2022].
# Arròs Caldós (grup musical)

* Aquest article tracta sobre el grup musical; per a l'article de gastronomia vegeu Arròs caldós
Arròs Caldós va ser un grup de música en valencià procedent de la comarca de l'Horta Nord (País Valencià). Naix el 1996 i ha evolucionat al llarg del temps conservant la formació característica dels grups de rock amb la presència de la dolçaina. El grup va anar incorporant nous components i instruments, tot explorant nous estils musicals com els ritmes llatins o el reggae, una nova etapa que s'inicià amb el disc "... i a la motxilla somnis i ràbia" (2005) i que es va consolidar amb el darrer "Candela" (2010), que va rebre el nom de la formació que apareixiria en dissoldre's Arròs Caldós: Candela Roots.

## Discografia

* Somriu (1998, autoeditat)
* Arròs Caldós (2000, autoeditat)
* … i a la motxilla somnis i ràbia … (2005, autoeditat)
* Candela (2010)

## Referències

* 1 2 «Arròs Caldós presenta 'Candela' en el Melic de Aldaia». El País, 07-03-2010. [Consulta: 16 novembre 2012].
* ↑ El rock de la dècada passada article de Javi Ivànyez a TresDeu. 27 de gener de 2015

## Enllaços externs

* Myspace del grup
* Blog del grup Arxivat 2009-06-04 a Wayback Machine. (inactiu)
* Web oficial del grup Arxivat 2016-10-17 a Wayback Machine. (inactiva, en construcció)
* Fitxa del grup Arxivat 2010-04-08 a Wayback Machine. a la web de lallum.org
* Article a ElPaís.com
# Argentotetraedrita-(Zn)

La argentotetraedrita-(Zn) és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al subgrup de la freibergita.

## Característiques

La argentotetraedrita-(Zn) és una sulfosal de fórmula química Ag₆(Cu₄Zn₂)Sb₄S₁₂S. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, sent publicada l'any 2022. Cristal·litza en el sistema isomètric.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del departament de mineralogia i petrologia del Museu Nacional de Praga, a la República Txeca, amb el número de catàleg: p1p 51/2020, i al Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb els números de catàleg: 19922 i 19923.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres recollides en dos indrets: la pedrera Lengenbach, situada al cantó de Valais (Suïssa), i el dipòsit d'or i plata de Kremnica, a la regió de Banská Bystrica (Eslovàquia). També ha estat descrita en altres indrets d'Eslovàquia, així com a Alemanya, Grècia, Rússia, la República Popular de la Xina i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Argentotetrahedrite-(Zn)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 març 2022].
* ↑ Sejkora, Jiří; Biagioni, Cristian; Števko, Martin; Raber, Thomas; Roth, Philippe; Vrtiška, Luboš «Argentotetrahedrite-(Zn), Ag6(Cu4Zn2)Sb4S13, a new member of the tetrahedrite group». Mineralogical Magazine, 86, 2, 01-04-2022, pàg. 319–330. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.21 [Consulta: 13 octubre 2022].