OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El olvido que seremos

El olvido que seremos és una pel·lícula dramàtica de 2020, dirigida per l'espanyol Fernando Trueba i basada en la novel·la homònima del colombià Héctor Abad Faciolince. La pel·lícula va ser inclosa dins de la selecció oficial del 73è Festival Internacional de Cinema de Canes, festival ajornat a causa de la pandèmia de COVID-19 a França. Finalment, la cinta va clausurar, fora de concurs, la Secció Oficial de la 68 edició del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2020. Fou seleccionada per representar Colòmbia en l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa.

## Sinopsi

Basada en la veritable història d'Héctor Abad Gómez, un professor d'universitat colombià que va desafiar l'establishment polític del seu país.

## Repartiment

* Javier Cámara
* Aida Morales
* Patricia Tamayo
* Juan Pablo Urrego

## Crítiques

| « | "Bonica, lluminosa i tràgica pel·lícula (...) Cámara fa una creació magistral d'aquest personatge commovedor" | » |
| — Carlos Boyero: Diari El País |||
| « | "Un tractat de l'emoció a voltes amb la bellesa, la dignitat i la bondat (...) Trueba ha fet una pel·lícula inoblidable. Per emocionant. I viva." | » |
| — Luis Martínez: Diari El Mundo |||
| « | "La millor pel·lícula de Fernando [Trueba] en anys (...) és un cant apassionat i desbordat a la família (...) Javier Cámara està superb". | » |
| — Rubén Romero: Cinemanía |||

## Referències

* ↑ «Cannes Film Festival Reveals 2020 Lineup: Wes Anderson, Steve McQueen, Kate Winslet & Pixar». Deadline. [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ «Cannes selects lineup for 2020 edition after 'physical' festival shelved». The Guardian. [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ «The films of the Official Selection 2020». Cannes. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ Fernando Trueba clausurará la 68 edición del Festival de San Sebastián con la película 'El olvido que seremos', Europa Press, 7 de setembre de 2020
* ↑ «"El olvido que seremos", de Trueba, representará a Colombia en los Óscar». iInfobae, 20-11-2020. [Consulta: 20 novembre 2020].
* ↑ «Fernando Trueba's Cannes Label 'Forgotten We'll Be' Gets First Trailer». Variety. [Consulta: 20 novembre 2020].
* ↑ Una película demencial se lleva casi todo el pastel, El País, 26 de setembre de 2020
* ↑ 'El olvido que seremos': Trueba o la memoria emocionada, El Mundo, 26 de setembre de 2020
* ↑ [San Sebastián 2020 'El olvido que seremos': Trueba al cuadrado], Cinemanía, 26 de setembre de 2020

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
Goya a la millor pel·lícula iberoamericana :
# El otro

«El otro» té aquests significats:
«El otro» pot referir-ese a:

## Literatura

* El otro (1910), conte d'Eduardo Zamacois;
* El otro (1926), obra de teatre de Miguel de Unamuno;
* El otro (1975), conte de Jorge Luis Borges;

## Cine y televisión

* El otro (1919), pel·lícula espanyola dirigida per Joan Maria Codina i Torner i Eduardo Zamacois;
* El otro (1960), telenovel·la mexicana;
* El otro (1971), telenovel·la colombiana
* El otro (1984), pel·lícula mexicana dirigida per Arturo Ripstein;
* El otro (2007), pel·lícula argentina dirigida per Ariel Rotter;
* El otro (2007), programa argentí de televisió;
* El otro (2015), sèrie de televisió argentina;

## Música

* El otro, álbum de Chano Moreno Charpentier.
# Elsa Raccanelli

Elsa Raccanelli (Xile, segle XIX - segle XX) fou una soprano xilena que va triomfar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona a la dècada del 1910. El 1916 hi va estrenar l'òpera Tassarba d'Enric Morera.

## Referències

* ↑ Xosé Aviñoa. Història de la música catalana, valenciana i balear: El gran llibre del Liceu. Edicions 62, 2004. ISBN 978-84-297-5504-6.
* ↑ Pérez Senz, Javier. «El Festival de Torroella de Montgrí recupera la ópera 'Tassarba', del compositor Enric Morera» (en castellà). El País. [Consulta: 17 març 2018].
# Ermita de Sant Llop (Torrent)

L'ermita de Sant Llop de Torrent està situada a prop de la carretera de La Bisbal a Palafrugell. L'edifici actual, construït entre els anys 1749 i 1757, no té res a veure amb el primer temple en el qual es venerava Sant Vicenç, el patró de la parròquia de Torrent –que al segle xiv era sufragània de Sant Feliu de Boada–, i era conegut com la capella de Sant Vicenç del Mont. Aquí, l'any 1400 hi va servir el prevere Pere Pou.
En l'actualitat aquesta ermita està dedicada a Sant Llop, un sant una mica misteriós venerat en època barroca i invocat contra la pesta que va fer estralls a Catalunya als segles XIV i XV, i generalment considerat també el patró dels pastors. La invocació del seu nom servia per allunyar els llops.

## Referències

* ↑ Mallorquí, Elvis Històries amagades de les Gavarres, 2008, pàg. 109.
* ↑ «A peu pel Baix Empordà: L'ermita de Sant Llop i el Dolmen dels Revolts de Torrent». [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Sabater, Dani; Vicens, Jordi. Les Gavarres. 50 indrets amb encant.. ISBN 978-84-92811-89-2.
# Elefènor

Elefènor (en grec antic Ἐλεφήνωρ) va ser, segons la mitologia grega, un rei d'Eubea, fill de Calcodont i net d'Abant, a qui havia succeït en el tron d'Eubea.
Un dia va veure que un criat maltractava el seu avi i va anar corrents a ajudar-lo. Al voler castigar el servent amb el seu bastó, accidentalment va colpejar Abant que morí a l'acte. Per aquest homicidi involuntari va ser desterrat de l'illa. Elefènor era un dels pretendents d'Helena, i com a tal va prendre part a la guerra de Troia. Segons el Catàleg de les naus, va participar amb quaranta naus al front dels abants, un poble d'Eubea. Per reunir la seva gent, ja que no podia posar els peus a l'illa per haver mort el seu avi, Elefènor va pujar dalt d'una roca a poca distància de la costa. Durant la guerra de Troia van ser companys seus els dos fills de Teseu, Acamant i Demofont. Homer explica que Elefènor va morir davant de Troia a mans d'Agènor, però hi altres versions que diuen que va sobreviure a la guerra i es va establir a l'illa d'Otronos, prop de Sicília, d'on va haver de marxar per culpa d'una serp. Es traslladà a l'Epir, a la regió d'Abància (o Amància). La tradició que el fa morir davant de les muralles de Troia, diu que els seus companys d'Eubea es van instal·lar després de la guerra a l'Adriàtic, a l'Epir, on van fundar la ciutat d'Apol·lònia.

## Referències

* ↑ «A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Elephe'nor». [Consulta: 21 juny 2021].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 156. ISBN 9788496061972.
# Escriptori web

Un escriptori web o webtop és un entorn d'escriptori incrustat en un navegador web o en una aplicació client similar. Un Webtop integra aplicacions web, serveis web, aplicacions client-servidor, servidors d'aplicacions, i aplicacions en el client local en un entorn d'escriptori usant la metàfora de l'escriptori. Els escriptoris web proporcionen una interfície gràfica d'usuari similar a la de Windows, Mac OS o de sistemes Unix i Linux. Es tracta d'un escriptori virtual que s'executa en un navegador web. En un webtop les aplicacions, dades, arxius, configuració, opcions i privilegis d'accés, es troben de forma remota a la xarxa. Gran part de la informàtica es porta a terme de forma remota. El navegador s'usa principalment per a finalitats de visualització i d'entrada. Els termes "escriptori web" i "webtop" són diferents dels del sistema operatiu web, un sistema operatiu en xarxa com TinyOS o un sistema operatiu distribuït com Inferno. En l'ús popular, l'escriptori web, es relaciona a vegades incorrectament com a sistemes operatius web, o simplement WebOS. Exemples de Webtop són EyeOS, universeOS i Oneye.
# Enhydra macrodonta

Enhydra macrodonta és una espècie extinta de mamífers carnívors de la família dels mustèlids que visqué durant el Plistocè mitjà al Pacífic nord. Se n'han trobat restes fòssils a Califòrnia (Estats Units). És un parent proper de la llúdria marina (E. lutris) d'avui en dia. Basant-se en les proporcions de la mandíbula, és possible que el crani fos una mica més gros que en el seu congènere vivent.

## Referències

* 1 2 Boessenecker, R. W. «A Middle Pleistocene Sea Otter from Northern California and the Antiquity of Enhydra in the Pacific Basin» (en anglès). Journal of Mammalian Evolution, 25, 1, 2016, pàg. 27–35. DOI: 10.1007/s10914-016-9373-6. ISSN: 1064-7554.
* ↑ Berta, 2017, p. 134.

## Bibliografia

* Berta, A. The Rise of Marine Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2017. ISBN 9781421423265.
# Enharmonia

Un so és enharmònic d'un altre quan l'interval que formen és mínim (menys d'un semitó), però tenen dues denominacions diferents i, per tant, fan funcions diferents en contextos també diferents. Així, per exemple, do i si sostingut són enharmònics.
Dos intervals també poden ser enharmònics si alguns dels sons que els configuren també ho són. Aquest seria el cas de la tercera augmentada do - mi sostingut, i la quarta justa do - fa.

## Evolució històrica

El terme prové del gènere enharmònic de l'antiga Grècia, que contenia intervals d'aproximadament un quart de to. Al Renaixement, per l'ús creixent de cromatismes junt amb la idea de reviure l'expressivitat de la música de l'Antiguetat, alguns músics comencen a experimentar novament amb intervals menors al semitó, com és el cas de Nicola Vicentino, que inventà l'arciorgano i compongué fent servir l'enharmonia. L'ús de teclats amb certes tecles partides - per a poder distingir per exemple el sol sostingut del la bemoll - encara és relativament freqüent al segle XVII, però finalment s'imposa una solució més pragmàtica i econòmica: fer servir una sola tecla negra per a ambdues notes, amb una afinació a mitjan camí.
Així sorgeixen durant el barroc diversos temperaments que van evolucionant cada volta més cap al temperament igual, i en els quals l'enharmonia acaba suposant dues notes que sonen iguals i es toquen amb la mateixa tecla, tot i que l'escriptura és distinta i petanyen ha tonalitats diferents. Aquest fenomen serà ben aprofitat pels compositors a partir del segle XVIII, produïnt modulacions sorprenents mitjançant el canvi enharmònic de notes puntuals.
El fenomen encara és molt comú en el jazz, on apareix en forma de substitució de tritò.

## Referències

* ↑ Article Diatonik-Chromatik-Enharmonik al MGG-Online
* ↑ Article Enharmonic en Grove Music Online
# Enrico Zaina

Enrico Zaina (Brescia, Llombardia, 27 de setembre de 1967) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1989 i el 2000. Bon escalador, en el seu palmarès destaquen tres victòries d'etapa al Giro d'Itàlia, una el 1995 i dues el 1996, edició que finalitzà en la segona posició final rere Pàvel Tonkov. El 1992 també guanyà una etapa de la Volta a Espanya.

## Palmarès

* 1983
** 1r al Trofeu Franco Balestra
* 1986
** 1r al Trofeu Alvaro Bacci
* 1988
** 1r al Giro della Valle d'Aosta
** 1r a la Bassano-Monte Grappa
* 1992
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1993
** 1r a la Settimana Ciclistica Bergamasca
* 1995
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1996
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 1999
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Ciclista Lombarda

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1990. 16e de la classificació general.
* 1991. 45e de la classificació general.
* 1992. 28e de la classificació general.
* 1993. 16e de la classificació general.
* 1994. 26e de la classificació general.
* 1995. 7e de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1996. 2n de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1997. No surt (13a etapa)
* 1998. No surt (18a etapa)
* 1999. No surt (21a etapa)
* 2000. Abandona (10a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 1991. 93e de la classificació general.
* 1994. 39e de la classificació general.
* 1995. 42e de la classificació general.
* 1996. Abandona (3a etapa)
* 2000. 38e de la classificació general.

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1989. Abandona (9a etapa)
* 1992. 53e de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1993. 39e de la classificació general.
* 1997. 4t de la classificació general.

## Referències

* ↑ «ZAINA Enrico». [Consulta: 2 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Enrico ZAINA» (en italià). [Consulta: 2 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Esfinxs bessones d'El Salobral

Les esfinxs bessones d'El Salobral són una parella d'escultures ibèriques trobades el 1901, de manera accidental, a la pedania o barri d'Albacete nomenada El Salobral. És comuna l'errada de referir-se a aquestes com una de sola (esfinx d'El Salobral) quan, de fet, existeixen dues escultures idèntiques, tallades a mirall per ser situades de manera contraposada amb la finalitat de flanquejar l'entrada o cantonades d'un túmul funerari.

## Història

Després de la seva troballa, com a producte de l'espoli arqueològic que va patir l'escultura ibera a començaments del segle xx, van ser venudes per l'arqueòleg Pierre Paris al Museu del Louvre. Ara com ara una d'aquestes, la més famosa, es troba en el Museu Arqueològic Nacional de Madrid, mentre que la seva germana, menys coneguda, es troba als fons del Museu Municipal de Saint-Germain-en-Laye, tancat des de 1979 per les seves greus carències en matèria de seguretat, que van permetre el robatori d'una de les seves obres emblemàtiques -El prestidigitador- atribuïda a El Bosco. L'esfinx que és a Madrid va retornar el 1941 en la mateixa operació que va permetre a l'Estat Espanyol recuperar la dama d'Elx, les esfinxs d'Agost i part del Tresor de Guarrazar, ingressant al Museu del Prado el 1941 i anys posteriors va passar a les col·leccions del Museu Arqueològic Nacional.

## Descripció

Igual que d'altres, com l'esfinx de Balazote, es considera que formava part d'un conjunt funerari en forma de torre similar al sepulcre de Pozo Moro. El caràcter d'aquestes escultures, dotades d'un significat màgic, era apotropaic -és a dir, defensava el monument enfront de l'espoli i protegia la memòria del difunt- i psicopomp -un vehicle per a conduir l'ànima del difunt al món d'ultratomba-. L'esfinx conservada a Espanya té restes de policromia, especialment un vermell intens, considerat el «color de vida» per la seva semblança amb el de la sang humana. Pels seus traços estilístics, es data la seva cronologia a la fi del segle vi aC.

## Referències

* 1 2 3 Prieto, Ignacio. «Esfinge de El Salobral» (en castellà). Museu Arqueológico Nacional. Arxivat de l'original el 2019-03-03. [Consulta: 2 gener 2015].
* 1 2 «Dos esfinges gemelas separadas por más de 1.000 kilómetros» (en castellà). La Tribuna de Albacete, 16-08-2009 [Consulta: 2 gener 2015].

## Enllaços externs

* Web del Museu Arqueològic Nacional.
# Elènia dels turons

Lelènia dels turons (Myiopagis olallai) és una espècie d'ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos dels turons del nord de Colòmbia, oest de Veneçuela, Equador i el Perú.

## Referències

* ↑ «Elènia dels turons». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Elènia de Xile

L'elènia de Xile (Elaenia chilensis) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues, clars del bosc i praderies als Andes des del sud de Bolívia i nord-oest de Xile fins Terra del Foc.

## Taxonomia

Ha estat considerada una subespècie de l'elènia crestablanca (Elaenia albiceps). però avui es considera una espècie de ple dret.

## Referències

* ↑ FE Rheindt et JA Eaton. 2009. Species limits in Pteruthius (Aves: Corvida) shrike-babblers: a comparison between the biological and phylogenetic species concepts. Zootaxa 2301: 29–54.
# Escórpora

«Escórpora» té aquests significats:
* escórpora, escórpora de cap tinyós, de fang, de roquer o captinyós (Scorpaena notata), espècie de la família dels escorpènids
* escórpora, escórpora de cap roig, dels bruts, groga o cap-roig (Scorpaena scrofa), espècie de la família dels escorpènids present a la Mediterrània i l'Atlàntic oriental
* Escórpora africana (Scorpaena stephanica), espècie de la família dels escorpènids
* Escórpora fosca, escórpora morena, de fang, de roquer o de terra (Scorpaena porcus), espècie de la família dels escorpènids
* Escórpora de Loppe (Scorpaena loppei), espècie de peix de la família dels escorpènids
* Escórpora de penyal (Scorpaena maderensis), espècie de peix de la família dels escorpènids
* Pastís d'escórpora, mena de púding elaborat amb la carn semi-greixosa i preparada del cap-roig
# Bristol (Tennessee)

Bristol és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 24.821 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bristol tenia 24.821 habitants, 10.648 habitatges, i 6.825 famílies. La densitat de població era de 326,5 habitants/km².
Dels 10.648 habitatges en un 26,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 32,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,1% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 17,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.039$ i la renda mediana per família de 37.341$. Els homes tenien una renda mediana de 28.210$ mentre que les dones 21.173$. La renda per capita de la població era de 18.535$. Entorn de l'11,5% de les famílies i el 15% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Vegeu també

* Bristol Motor Speedway.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bristol». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bristol». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bussum

Bussum ( ˈbɵsəm (?·pàg.) és una vila i antic municipi de la regió del Gooi al sud-est de la província d'Holanda Septentrional, als Països Baixos. Des de l'any 2016, Bussum forma part del municipi de Gooise Meren. L'antic municipi de Bussum tenia una extensió de 8,11 km².

## Història

Durant molt de temps, Bussum no fou més que un llogaret situat entre les landes del Gooi. La localitat es menciona per primer cop el 1306, quan segons els mapes, el seu territori era una gran extensió de landa amb algunes petites granges, corrals d'ovelles i boscos escampats pel seu territori. Des de l'any 1369, Bussum fou governada per la veïna ciutat fortificada de Naarden. L'any 1470 vivien a Bussum unes 250 persones.
L'any 1817, Bussum s'independitza de Naarden, però no fou fins al 1874, amb l'arribada del ferrocarril, que comença a desenvolupar-se. Es van construir dues estacions de tren que encara existeixen a l'actualitat: Naarden-Bussum i Bussum Zuid, en la línia entre Amsterdam i Hilversum. L'arribada del tren, juntament amb el desenvolupament de la xarxa de carreteres, va permetre que la vila es convertís en un satèl·lit d'Amsterdam, i en menor mesura, de Hilversum. De 1898 a 1907, Bussum va acollir la primera colònia socialista neerlandesa de la mà de l'escriptor i psiquiatra Frederik van Eeden, seguint l'exemple de Walden de Thoreau. L'any 1951, Bussum va acollir la primera transmissió nacional de televisió dels Països Baixos i els platons de la televisió estatal van estar localitzats a la vila fins al 1964.
L'1 de gener de 2016, Bussum es va fusionar amb els municipis de Naarden i Muiden. L'octubre de 2014, els antics consells municipals van triar el nom Gooise Meren per al nou municipi, descartant les opcions de Naarden-Bussum i Naardingerland.

## Personatges il·lustres

* Freddy Wittop (1911–2001), modista internacional
* Karel Thole (1914–2000), pintor i il·lustrador
* Paul Biegel (1925–2006), escriptor
* Willem Duys (1928–2011), presentador de ràdio i televisió i productor
* Thierry Veltman (1939), artista
* Tineke Lagerberg (1941), nedadora
* Ronnie Tober (1945), cantant
* Charles de Lint (1951), escriptor i músic
* Huub Rothengatter (1954), pilot de carreres
* Raoul Heertje (1963), comediant
* Anneloes Nieuwenhuizen (1963), jugadora d'hoquei sobre herba
* E. van der Bovenkampf (1964), professor de la Universitat de Groningen
* Ruud Hesp (1965), porter de futbol
* Ellen Elzerman (1971), nedadora
* Thekla Reuten (1975), actriu

## Referències

* ↑ «Gooise Meren wordt de naam van de fusiegemeente Naarden-Muiden-Bussum'» (en dutch). Arxivat de l'original el 2014-12-24. [Consulta: 17 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Antiga pàgina web de l'Ajuntament de Bussum
* Una vista de l'antiga vila de Bussum
# Estany Tapat (Cabdella)

L'Estany Tapat és un llac d'origen glacial que es troba a 2.154 msnm, a la capçalera de la vall Fosca, al Pallars Jussà, al nord-oest del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella.
La seva conca està formada a ponent pels contraforts del nord-oest del Pic Salado. Pertany al grup de llacs d'origen glacial de la capçalera nord-oriental del riu de Riqüerna, a través del barranc de Francí, al voltant del Pic Salado. Rep les aigües de l'Estany Morera, situat al nord-est, i del Salado, al nord-oest. És un estany que queda tancat del tot per les muntanyes que l'envolten, però té sortida cap al sud-est, per on davalla cap al barranc de Francí.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Hans Molisch

Hans Molisch (6 de desembre de 1856, Brünn, (Moràvia) - 8 de desembre de 1937, Viena, Àustria) va ser un botànic txec-austríac.
Es considera que va encunyar el terme al·lelopatia
Va ser professor a la Universitat de Praga (1894-), Universitat de Viena (1909-1928), Universitat Imperial Tohoku, Japó; 1922-1925), i una universitat a l'Índia.
Hans Molisch eixamplà l'obra de Julius von Sachs fent impressions de les fulles.

## Obra literària

* Die Pflanzen in ihren Beziehungen zum Eisen, 1892
* Leuchtende Pflanzen, 1904
* Die Purpurbakterien, 1907
* Die Eisenbakterien, 1910
* Mikrochemie der Pflanzen, 1913
* Pflanzenphysiologie, 1920
* Pflanzenphysiologie in Japan, 1926
* Im Lande der aufgehenden Sonne, 1927

## Referències

* ↑ Discoveries in Photosynthesis edited by Govindjee, J.T. Beatty, H. Gest, J.F. Allen
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Hans Molisch» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# Estació d'Amiens

L'estació d'Amiens és una estació ferroviària situada al municipi francès d'Amiens (al departament del Somme).
És servida pels trens del TER Nord-Pas-de-Calais, del TER Haute-Normandie i el TER Picardie. També hi passen Corails Intercités que uneixen Paris-Nord amb Boulogne Ville i Lille-Flandres.
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| Calais-Ville | Saint-Roch | TER Nord-Pas-de-Calais | Tèrminus | - |
| - | Tèrminus | TER Nord-Pas-de-Calais | Lamotte-Brebière | Lille-Flandres |
| Rouen-Rive-Droite | Saint-Roch | TER Haute-Normandie | Tèrminus | - |
| - | Tèrminus | TER Picardie | Longueau | Paris-Nord |
| - | Tèrminus | TER Picardie | Longueau | Compiègne |
| - | Tèrminus | TER Picardie | Blangy-Glisy | Saint-Quentin |
| - | Tèrminus | TER Picardie | Blangy-Glisy | Reims |
| Rouen-Rive-Droite | Poix | TER Picardie | Corbie | Lille-Flandres |