OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Ximpli

Sant Ximpli és una església barroca de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una petita capella rural situada en una petita elevació prop de la masia L'Aubert. A ambdós costats hi ha dos contraforts. És de planta rectangular i l'absis ha estat substituït. Hi ha un campanar de cadireta que conserva una campana de ferro. Al porta d'entrada hi ha una llinda de grans dimensions, datada l'any 1642, còpia d'una llinda igual que es troba davant l'església, trencada. Ha estat restaurada.
La seva història va unida a la de la masia el Terrús.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Ximpli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Serrat de Coronell

El Serrat de Coronell és un serrat del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Està situat a la zona meridional del terme de Granera, a migdia del poble de Granera, a ponent de la masia de Coronell i al nord-est de la de Trens. Connecta a l'extrem sud-est amb el Serrat del Clapers, l'extrem meridional del qual forma part de la cinglera que separa Granera de Sant Llorenç Savall, i fa d'aiguavessant entre les capçaleres dels torrents que trenquen cap al nord i les que ho fan cap al sud-oest, totes, però, dins de la conca del Ripoll i, per tant, del Besòs.
La part central del serrat acull les diverses instal·lacions agropecuàries de la masia de Coronell.
# Serra de Sant Joan (Coll de Nargó)

La Serra de Sant Joan és una serra del municipi de Coll de Nargó a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.754 metres.

## Referències

* ↑ «Serra de Sant Joan (Coll de Nargó)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Santa Marinella

Santa Marinella és un municipi (Comune di Santa Marinella) dins la ciutat metropolitana de Roma Capital a la regió de Lazio a Itàlia, es troba an uns 60 km al nord-oest de Roma. L'any 2008 tenia 17.643 habitants
Inclou la zona de platja de Santa Severa (l'antiga Pyrgi), i un castell medieval.

## Història

En temps antics, Santa Marinella era la seu del balneari romà anomenat Aquae Caeretanae.

## Cultura

L'actriu Ingrid Bergman i el director Roberto Rossellini hi tenien una villa. El grup gypsy punk, Gogol Bordello també van fer una cançó titulada "Santa Marinella" sobre el temps que hi va passar Eugene Hutz abans de migrar a Amèrica com van fer molts altres jueus d'origen rus.

## Ciutats agermanades

* Limanu, Romania

## Referències

* ↑ All demographics and other statistics: Italian statistical institute Istat.
* ↑ Comune's website about the archaeological work

## Enllaços externs

* Web oficial
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Santa Marinella
# Saranda

Saranda és una serralada al districte de West Singhbhum a l'estat de Jharkhand.
Està formada per una massa de muntanyes que arriben a una altura de fins a 1.100 metres. la població està repartida en diversos llogarets situats en valls fondes; la majoria de la població són hos o d'alguna altra tribu adivasi.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Sarandí de Cebollatí

Sarandí de Cebollatí és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al nord-est del departament de Lavalleja.
Es troba a 32 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 90 habitants.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades

## Enllaços externs

* Informació sobre Sarandí de Cebollatí (en anglès)
# Simon Kuper

Simon Kuper (Kampala, Uganda, 1969) és un periodista i escriptor britànic. La seva obra se centra en una visió antropològica de l'esport.

## Biografia

Nascut el 15 d'octubre de 1969 a Kampala (Uganda) de pares sud-africans, va desplaçar-se a Leiden (Països Baixos) quan era un nen, ja que el seu pare era professor d'Antropologia a la Universitat de Leiden. També ha viscut a Stanford (Califòrnia) i Londres. Ha estudiat Història i Alemany a la Universitat d'Oxford i ha assistit a classes de la Universitat Harvard. Actualment viu a França.
Ha publicat articles als diaris britànics The Observer i The Guardian i als neerlandesos De Pers (informació general), Hard Gras (revista literària de futbol) i Vrij Nederland (revista d'opinió). Actualment escriu al Financial Times.
Ha escrit els llibres Football Against the Enemy (1994, premi William Hill al millor llibre esportiu de l'any) i Ajax, the Dutch, the War: Football in Europe during the Second World War (2003).
L'any 2007 va rebre el Premi Internacional de Periodisme Manuel Vázquez Montalbán, en la seva edició esportiva.
# Simon Leys

Simon Leys és el pseudònim de l'escriptor, traductor i assagista Pierre Ryckmans (Brussel·les, Bèlgica, 28 de setembre del 1935 - Canberra, Austràlia, 11 d'agost del 2014).
Fill d'una família era d'ascendència il·lustre, estudià dret a la Universitat de Lovaina i després d'un viatge a la Xina (1955) es dedicà a estudiar la llengua i cultura xinesa. Inicialment va simpatitzar amb el maoisme però la seva crítica als excessos de la Revolució li van ocasionar durs atacs dels intel·lectuals d'esquerra francesos. Amb una beca va estudiar Belles Arts a Taiwan on obté informació per a la seva futura tesi doctoral sobre Shitao. Després d'anar a Hong Kong es traslladà a Austràlia (1970) on va ensenyar literatura xinesa a Australian National University de Canberra i a la Universitat de Sydney. Per escriure les seves obres va utilitzar el francès i l'anglès. I va utilitzar el pseudònim Simon Leys a partir del 1971 per evitar les represàlies de les autoritats de Beijing. Per la seva tasca ha rebut diversos premis i distincions.
El 12 de maig de 2010, la UPF (en el marc de la presentació del Màster d'Estudis Xinesos) i la Casa d'Àsia van organitzar una taula rodona: «Una sinologia per al segle XXI: reptes i enfocaments», on es tractava dels punts de vista de Simon Leys, Bob Hodge i Kam Louie i Geremie Barmé.

## Obra

En francès:
* Propos sur la peinture du moine Citrouille-amère de Shitao. Contribution à l'étude terminologique des théories chinoises de la peinture(1970)
* La vie et l'œuvre de Su Renshan, rebelle, peintre et fou (1970)
* Les Habits neufs du président Mao (1989)
* Ombres chinoises (1976)
* Images brisées (1976)
* Préface à L'Enquête sur la mort de Lin Biao de Yao Mingle (1983)
* La Forêt en feu : Essais sur la culture et la politique chinoises (Hermann 1983)
* Orwell, ou l'horreur de la politique (1984)
* La Mort de Napoléon (1986,)
* L'humeur, l'honneur, l'horreur : Essais sur la culture et la politique chinoises (1991)
* Essais sur la Chine: Les habits neufs du Président Mao, Ombres chinoises, Introduction à Lu Xun, La Mauvaise Herbe, Images brisées, La forêt en feu, L'humeur, l'honneur, l'horreur (1998
* L'Ange et le Cachalot (1998)
* Protée et autres essais (2001)
* Les Naufragés du Batavia, (2003)
* La Mer dans la littérature française (2003)
* Les Idées des autres, idiosyncratiquement compilées pour l'amusement des lecteurs oisifs (2005)
* Le bonheur des petits poissons (2008).
En llengua anglesa:
* Human rights in China (1979)
* Broken Images (1981)

## Referències

* ↑ «Simon Leys». La Vanguardia [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ Marco, José María «Simon Leys, clásico sin quererlo». Libertad Digital, 25-08-2014 [Consulta: 23 desembre 2023].

## Bibliografia

* Le parapluie de Simon Leys de Pierre Boncenne. Philippe Rey Editor. 2015.ISBN : 9782848764467.

## Enllaços externs

* http://www.chinaheritagequarterly.org/tien-hsia.php?searchterm=026_ryckmans.inc&issue=026
* ”Maoistes Rive Gauche”. Necrològica. La Vanguardia del 18/08/2014
* http://www.casaasia.es/pdf/4121051708PM1271085428204.pdf.
* http://bibliobs.nouvelobs.com/actualites/20140811.OBS6054/mort-de-simon-leys-le-sinologue-qui-a-vu-la-chine-sombrer.html
# Sidima

Sidima (en rus: Сидима) és un poble (un possiólok) del krai de Khabàrovsk, a l'Extrem Orient de Rússia. El 2018 tenia 683 habitants. Pertany al districte rural de Lazó.

## Referències

* ↑ Закон Хабаровского края от 14.03.2005 № 264 «Об административных центрах сельских поселений и муниципальных районов Хабаровского края»
# Siding Spring Survey

Siding Spring Survey, o SSS, és un projecte de cerca i seguiment sistemàtics d'Objectes pròxims a la Terra, coneguts pel seu acrònim en anglès: NEOs, i més específicament els denominats asteroides potencialment perillosos, o PHAs, de nou pel seu acrònim en anglès, que poden tindre òrbites tals que poden col·lidir amb la Terra.
El projecte es desenvolupa en l'Observatori de Siding Spring, proper a la localitat de Coonabarabran, Nova Gal·les del Sud, Austràlia i situat a 1.150 metres sobre el nivell del mar. Està afiliat al projecte homòleg nord-americà Catalina Sky Survey, (CSS), amb la finalitat de cobrir l'hemisferi sud. Tots dos projectes estan gestionats conjuntament per la Universitat d'Arizona, dels Estats Units, i la Universitat Nacional Australiana, d'Austràlia, i compten amb finançament de la NASA.
Per al projecte s'utilitza el Telescopi Schmidt Uppsala, un telescopi reflector amb un espill de 0,5 metres de diàmetre i disposició newtoniana reformat i modernitzat per al projecte el 2003. Els astrònoms Robert H. McNaught i Gordon J. Garradd són els encarregats d'aquest projecte.
Figura a la Llista de Codis d'Observatoris del Minor Planet Center amb el codi I12.

## Referències

* ↑ «List Of Observatory Codes» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 17 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Siding Spring Survey Arxivat 2011-04-13 a Wayback Machine.. Pàgina de l'Escola de Recerca en Astronomia i Astrofísica. Universitat Nacional Australiana. (anglès)
# Serguei Magnitski

Serguei Leonídovitx Magnitski (Серге́й Леони́дович Магни́тский; Odessa, 8 d'abril de 1972 - Moscou, 16 de novembre de 2009) va ser un advocat i auditor rus. El seu arrest, el 2008, i la seva mort, després de trobar-se 11 mesos sota custòdia policial, van provocar molta atenció mediàtica així com diverses investigacions, oficials i no oficials, sobre frau, robatori i violacions dels drets humans a Rússia.
Magnitski havia denunciat que s'havia produït un robatori a gran escala a l'estat rus, permès i portat a terme per funcionaris russos. Va ser arrestat i, posteriorment, va morir a la presó, set dies abans d'expirar l'any durant el qual podia estar, de manera legal, empresonat sense judici. En total, va passar 358 dies a la presó de Butyrka. Allí hi va desenvolpuar colelitiasi, pancreatitis i obstrucció de la vesícula biliar, a més de rebre un tractament mèdic inadequat. Un consell sobre drets humans organitzat pel Kremlin va exposar que havia estat assaltat físicament poc abans de la seva mort. El seu cas es va convertir en una cause célèbre.

## Referències

* ↑ «Russia 'is now a criminal state', says Bill Browder». BBC, 23-11-2009 [Consulta: 27 desembre 2009].
* ↑ Browder, Bill. Red Notice: How I Became Putin's No. 1 Enemy. Transworld Digital, 2015. ISBN 978-0593072950.
* ↑ Nicola Lombardozzi «I quaderni del carcere di chi sfidò lo zar Putin» (en italian). la Repubblica, 20-11-2014, p. 53.
* ↑ Aldrick, Philip «Russia refuses autopsy for anti-corruption lawyer». The Daily Telegraph [London], 19-11-2009 [Consulta: 27 desembre 2009].
* ↑ Kathy Lally «UN-appointed Human Rights Experts to Probe Death of Russian Lawyer Magnitsky». The Washington Post, 20-01-2011 [Consulta: 27 febrer 2011].
* ↑ Walker, Shaun «Russia drops inquiry into death of Sergei Magnitsky». [Moscow], 19-03-2013 [Consulta: 5 abril 2013].
* ↑ «Dying in Agony: His Reward for Solving a $230 Million Fraud». The Sunday Times, 14-11-2010 [Consulta: 28 febrer 2011].
# Serra de Santa Bàrbara (Guilleries)

La serra de Santa Bàrbara és la cadena muntanyosa més oriental del massís de les Guilleries. Discorre en orientació quasi completament nord-sud. El seu punt més alt és el pic de Santa Bàrbara, de 852,9 m, sobre el qual hi ha l'ermita de Santa Bàrbara. Aquesta serra és usada per a marcar el límit més oriental del PEIN de les Guilleries.
# Sledge

Sledge és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 529 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sledge tenia 529 habitants, 170 habitatges, i 133 famílies. La densitat de població era de 392,8 habitants per km².
Dels 170 habitatges en un 38,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,5% hi vivien parelles casades, en un 29,4% dones solteres, i en un 21,2% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,55.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,6% tenia menys de 18 anys, un 11,7% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 18% de 45 a 60 i un 11% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 72,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.500 $ i la renda mediana per família de 30.139 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 16.042 $. La renda per capita de la població era d'11.569 $. Entorn del 23,1% de les famílies i el 24,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sledge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sledge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sofía Petro

Sofía Petro Alcocer (Bogotà, 2002) és una activista pels drets de les dones colombianes. És filla del president de Colòmbia Gustavo Petro i la seva tercera esposa, Verónica Alcocer.
Sofia ha expressat moltes vegades el seu suport incondicional a les comunitats més desafavorides del seu país des de la seva posició de privilegiada, s'ha autoanomenat feminista i activista mediambiental, la lluita per les causes feministes i els drets de la comunitat LGTBI. Sofia ha participat en diversos fòrums mediambientals.

## Referències

* ↑ Loaiza, Melissa Velásquez. «Feminista y progresista: así es Sofía Petro, una de las hijas de Gustavo Petro, el presidente electo de Colombia» (en castellà), 06-08-2022. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ Semana. «Sofía Petro, la hija feminista del nuevo presidente que le dice “machista y terco” y que hizo estallar la polémica en campaña» (en español), 07-08-2022. [Consulta: 10 desembre 2023].
# Shinjuku Park Tower

Shinjuku Park Tower (新宿パークタワー) és un gratacel situat al barri de negocis de Shinjuku a Tòquio, el Japó. Mesura 235 metres d'alçària, per a 52 pisos. H aestat concebut per Kenzo Tange i la seva consctrucció va acabar l'abril de 1994.
La torre és posada en escena a la pel·lícula Lost in Translation de Sofia Coppola.

## Enllaços externs

* Shinjuku Park Tower Arxivat 2005-12-26 a Wayback Machine. (anglès)
# Sporting News

Sporting News (anteriorment conegut com The Sporting News, i conegut col·loquialment com a TSN) és una revista esportiva estatunidenca. Va ser fundada per Alfred H. Spink, un dels directors del St. Louis Browns. La primera edició fou publicada l'any 1886 i actualment s'ha convertit en una de les publicacions dominants en la temàtica de beisbol. El TSN cobreix principalment la Major League Baseball, la National Football League, la National Hockey League, la National Basketball Association, NASCAR, la Primera Divisió de bàsquet masculí de la NCAA, la lliga de futbol americà universitari de la NCAA, totes elles lligues nord-americanes, amb cobertura ocasional d'altres esports. L'any 2006 el diari va ser comprat pel grup American City Business Journals. Després de 122 anys d'existència com a publicació setmanal, l'any 2008 va passar a publicar-se bimensualment. Anteriorment en el mateix any, va ser llençada una edició en línia, anomenada "Sporting News Today".
# Sierre

Sierre (francès) o Siders (alemany) és un municipi de Suïssa i del districte de Sierre, al cantó de Valais. És a la vall del Roine, a 15 km riu amunt de Sion i és la segona ciutat del cantó.

## Història

La història de la ciutat està lligada al bisbat de Sion i a la història del cantó de Valais. El poblament original és d'època prehistòrica, ocupat més tard pels celtes, fou incorporat a l'Imperi Romà el 15 aC. A l'Edat Mitjana la ciutat era propietat del bisbe de Sion que n'encarregava l'administració a les principals famílies de la zona. A més, hi va fer construir un castell per tenir la zona controlada.
Amb la marxa dels exèrcits napoleònics el 1815, el Valais es va dotar de constitució i es va integrar a la Confederació Helvètica. El 1865 hi va arribar el ferrocarril i es va convertir en una zona turística, així com una zona de la indústria de l'alumini.

## Cultura

A nivell cultural hi destaca el Sierre Blues Festival.

## Ciutat agermanada

* Schwarzenbek (Alemanya)
# Soiuz 33

Soiuz 33 (rus: Союз 33, Unió 33) va ser un vol espacial tripulat de la Unió Soviètica en 1979 a l'estació espacial Saliut 6. Va ser la novena missió a l'estructura orbitadora, però un problema amb el motor va forçar que la missió fos cancel·lada, i la tripulació va haver de tornar a la Terra abans d'acoblar-se amb l'estació. Va ser el primer problema d'un motor Soiuz durant operacions orbitals.
La tripulació era formada per dos membres, el comandant Nikolai Rukavíxnikov i el cosmonauta búlgar Gueorgui Ivanov, van patir una reentrada balística molt pronunciada, però van ser rescatats sans i estalvis. La intenció original de la missió va ser visitar la tripulació en òrbita durant una setmana i proporcionar un vehicle renovat per a la tripulació de l'estació en la tornada a la Terra. El problema de la missió va provocar que la tripulació de la Saliut 6 faltés d'un vehicle de retorn segur, ja que el seu Soiuz tenia el mateix problema en el motor del Soiuz 33. Un vol tripulat posterior va ser cancel·lat i es va enviar una nau vacant amb un motor redissenyat per a ser enviat a la tripulació.

## Tripulació

| Posició | Tripulació | Tripulació |
| Comandant | Nikolai Rukavíxnikov Tercer vol espacial Unió Soviètica | Nikolai Rukavíxnikov Tercer vol espacial Unió Soviètica |
| Cosmonauta d'investigació | Gueorgui Ivanov Únic vol espacial Bulgària | Gueorgui Ivanov Únic vol espacial Bulgària |

### Tripulació de reserva

| Posició | Tripulació | Tripulació |
| Comandant | Iuri Romanenko Unió Soviètica | Iuri Romanenko Unió Soviètica |
| Cosmonauta d'investigació | Aleksandr Panaiótov Aleksàndrov Bulgària | Aleksandr Panaiótov Aleksàndrov Bulgària |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6.860 kg
* Perigeu: 198,6 km
* Apogeu: 279,2 km
* Inclinació: 51,63°
* Període: 88,99 minuts

## Referències

* ↑ L'informe de la missió és disponible aquí: http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-33.htm

## Enllaços externs

* Cronologia del Soiuz 33 a videocosmos.com
# Solans (Montferrer i Castellbò)

Solans és un nucli de població del municipi de Montferrer i Castellbò, a l'Alt Urgell. Es troba aigua avall de Vila-rubla, a l'esquerra del riu de Solans, exactament a 1.298 metres d'altitud. De 18 habitants el 1960, passà a 1 el 1991. L'església de Sant Joan i Sant Miquel de Solans era sufragània de la parròquia de Guils; preromànica, amb un absis rectangular, és situada un xic aigua amunt del lloc. Aigua avall del riu de Solans, a la seva dreta, a 1.484 m d'altitud, hi ha la capella de Santa Eugènia, que hom coneix popularment per Santa Eugina, amb un absis arrodonit.

## Referències

* ↑ GGCC, Montferrer i Castellbò: Altres indrets del terme, Solans i Vila-rubla.
Viccionari
# Solanos

Els solanos (també coneguts com a terocodame, codam, hieroquodame, oodame, perocodame, teroodam) eren un poble d'amerindis dels Estats Units que vivien a la part meridional de Texas i la part septentrional de l'estat mexicà de Coahuila, a banda i banda del riu Grande prop d'Eagle Pass. Sobre la llengua que parlaven, el solano, està extingida i se'n sap ben poc, tot i que Jack D. Forbes els classifica com a coahuiltecs.
Cap al 1700 els espanyols van establir per a ells la Missió de San Francisco Solano, raó per la qual aquesta tribu van rebre aquest nom. El nom terocodame sembla que fou utilitzat per grups diferents del que era el dominant. Part dels terocodame seguí a la missió després de la seva reubicació en 1718 a la missió de San Antonio de Valero vora de San Antonio (Texas).

## Bibliografia

* Herbert Eugene Bolton, ed., Spanish Exploration in the Southwest, 1542-1706 (Nova York: Scribner, 1908; rpt., New York: Barnes and Noble, 1959).
* Jack D. Forbes, "Unknown Athapaskans: The Identification of the Jano, Jocome, Jumano, Manso, Suma, and Other Indian Tribes of the Southwest," Ethnohistory 6 (Spring 1959).
* Frederick Webb Hodge, ed., Handbook of American Indians North of Mexico (2 vols., Washington: GPO, 1907, 1910; rpt., New York: Pageant, 1959). J. R. Swanton, Linguistic Material from the Tribes of Southern Texas and Northeastern Mexico (Washington: Smithsonian Institution, 1940).

## Vegeu també

* Quem
Viccionari
# Barbitúric

Els barbitúrics són una sèrie de somnífers derivats de l'àcid barbitúric. És un fàrmac que actua com a depressor del sistema nerviós central i, per tant, té un ventall d'intensitats diferents, des dels que s'usen per a sedacions suaus, als anestèsics o fins a la mort. Es poden utilitzar a l'àmbit mèdico-farmacèutic (són efectius com ansiolítics, hipnòtics i anti-convulsius) o com a droga (perquè tenen potencial per crear addicció física i psicològica i sobredosi).
A l'àmbit mèdic han sigut reemplaçats per benzodiazepines i anàlegs de les benzodiazepines, especialment pel tractament de l'ansietat i l'insomni, ja que tenen uns riscos d'addicció i sobredosi considerablement inferiors. A més, no existeix un fàrmac que sigui antídot de la sobredosi per barbitúric. Tot i això, els barbitúrics encara s'utilitzen amb aquestes finalitats: anestèsia general, com a tractament d'epilèpsia, de migranyes agudes o de cefalàlgia de Horton, eutanàsia, pena de mort allà on és permesa i suïcidi assistit.
Alguns dels barbitúrics que tenen el temps de vida mitjana més curta són el tiopental (Penthotal®) i el metohexital. El metohexital no ha estat mai comercialitzat a Espanya, produeix més irritació local, moviments excitatoris i mioclònies, i el seu temps de vida mitjana és més curt per un major aclariment plasmàtic. El propofol és el de menor temps de vida mitjana, cosa per la qual s'usa com a anestèsia general.

## Referències

* 1 2 Tipus d'hipnòtics: els barbitúrics Hospital de la Vall d'Hebron de Barcelona, 2005
* ↑ «Brochure of DIGNITAS». [Consulta: 4 febrer 2020].