OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serrat de l'Avenc

El Serrat de l'Avenc és una serra situada al municipi de Mont-ral a la comarca de l'Alt Camp, amb una elevació màxima de 967 metres.

## Referències

* ↑ «Serrat de l'Avenc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sierre-Zinal

Sierre-Zinal és una cursa de muntanya de 31 km que té lloc als Alps Penins, al cantó suís de Valais, cada mes d'agost, que uneix la ciutat de Sierre i el poble de Zinal. És coneguda com la cursa dels cinc quatremils, ja que al llarg del seu recorregut són visibles cinc cims de més de quatre mil metres: Weisshorn (4506 m), Zinalrothorn (4221 m), Ober Gabelhorn (4073 m), Cerví (4478 m) i Dent Blanche (4357 m).

## Referències

* ↑ «Kilian Jornet guanya la Sierre Zinal als Alps amb rècord de temps i victòries». Regió 7, 11-08-2019. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ González, Luis Javier. «La Sierre-Zinal, la maratón de Nueva York de las carreras por montaña» (en castellà). El País, 11-08-2023. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ «Sierre-Zinal 2023: historia, recorrido, perfil y streaming en directo» (en castellà). Sport, 09-08-2023. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ «Sierre-Zinal: How to do it». runthealps.com. [Consulta: 20 octubre 2017].
# Bañobárez

Bañobárez és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 555 | 476 | 435 | 370 |
# BPA

«BPA» té aquests significats:
* Banca Privada d'Andorra
* Benefici per acció
* Bisfenol A
* Bones pràctiques agràries
# Taoriba Biniati

Taoriba Biniati (Tabiteuea, 1r de novembre de 1995) és una boxejadora kiribatiana.
Biniati prové de Tabiteuea, un atol de les Illes Gilbert (Kiribati), al sud de Tarawa. Va prendre la boxa després que Derek Andrewartha, un antic oficial de policia de Hampshire (Anglaterra), anunciés que el seu club buscava una boxejadora per a competir als Jocs de la Commonwealth 2014 a Glasgow. Va ser entrenada per Tarieta Ruata, que va representar a Kiribati als Jocs de la Commonwealth 2010 a Delhi. L'únic equipament del club era una sac de boxa que penjaven d'un arbre del pa.
Al desembre de 2013, Biniati va acompanyar el Queen's Baton Relay, que va passar per Kiribati en el viatge cap a Glasgow.

## Jocs de la Commonwealth 2004

Biniati va ser seleccionada per competir per Kiribati en els Jocs de la Commonwealth 2014 celebrats a Glasgow (Escòcia), del 23 de juliol al 3 d'agost de 2014, a la categoria de pes lleuger femení. Va ser la primera dona de la seva nació a competir en els Jocs. Abans de competir als Jocs de la Commonwealth, mai no havia participat en un ring de boxa ni boxejat contra una altra dona; només s'havia entrenat amb boxejadors masculins a Kiribati i Glasgow. El seu finançament per als Jocs va ser proporcionat pel govern de Kiribati i la Federació de Jocs de la Commonwealth.
A Glasgow es va entrenar en un gimnàs del promotor Alex Morrison; com que no tenia guants de boxa, Morrison va enviar un treballador a comprar-li un parell. El dia abans de la seva competència, Biniati pesava dues lliures per sota del límit mínim de pes per a la categoria de pes lleuger, però va aconseguir el pes necessari amb begudes amb proteïnes.
En el seu primer combat de la competició es va enfrontar a Isabelle Ratna (Maurici), i va perdre per punts en la decisió unànime del jutge després de quatre rondes.

## Referències

* 1 2 3 4 Mark, Staniforth «First time in ring for Games boxer» (en anglès). Sydney Morning Herald, 30-07-2014.
* 1 2 3 Ben, Dirs. «Glasgow 2014: Taoriba Biniati makes boxing history for Kiribati» (en anglès). BBC Sport, 29-07-2014.
* ↑ «Taoriba Biniati biography» (en anglès).
* ↑ Grahame, Ewing «Glasgow 2014: Female boxer from tiny island of Kiribati set for first bout against another woman on her first ever trip away from home». Daily Record, 24-07-2014.
* ↑ «Taoriba Biniati from Kiribati had never fought another woman before boxing in the Commonwealth Games» (en anglès). news.com.au, 31-07-2014. Arxivat de l'original el 2014-08-04. [Consulta: 28 juny 2019].
# José Corts Grau

José Corts Grau (Fortaleny, Ribera Baixa, 25 d'octubre de 1905 - València 4 de gener de 1995) fou un jurista valencià, rector de la Universitat de València durant el franquisme.

## Biografia

Va estudiar Dret a la Universitat de València entre 1924 i 1929. Va ser becari del Col·legi Major Sant Joan de Ribera de Burjassot. En finalitzar la carrera va obtenir el Premi Extraordinari de Llicenciatura.
Va ampliar estudis amb les principals figures del pensament del seu temps, tant en l'àmbit de la Filosofia del Dret, amb els institucionalistes francesos Georges Renard i Joseph Delos, com en l'àmbit de la filosofia general, en estudiar un curs amb Martin Heidegger a la Universitat de Friburg.
Va col·laborar en Acción Española, revista i societat cultural fundada per Ramiro de Maeztu en 1931 on hi col·laboraren José Calvo Sotelo, Víctor Pradera, José María Pemán, Rafael Sánchez Mazas o Ernesto Giménez Caballero entre molts altres.
En 1931 va obtenir el Premi Extraordinari de Doctorat després de defensar la seva tesi sobre el Pensamiento Político de Balmes. En 1935 va aconseguir la càtedra de Filosofia del Dret de la Universitat de Granada. En 1941 es va traslladar a la Universitat de València, on exercirà el seu magisteri fins a la jubilació.
Des de 1952 a 1967 va ser rector de la Universitat de València i procurador en Corts.

## Obres

* Filosofía del Derecho. Historia hasta el siglo XIII. Madrid, 1942.
* J. Luis Vives (Antología). Madrid, 1943.
* Filosofía del Derecho. Introducción Gnoseológica. Madrid, 1944.
* Balmes, filósofo social, apologista y político. Madrid, 1945
* Motivos de la España eterna. Madrid, 1946.
* Los humanismos y el hombre. Valencia, 1967.
* Actualización del pensamiento de Santa Teresa de Jesús en nuestra época. Valencia, 1997.

## Referències

* ↑ ABC de Madrid, necrològica. 12 de gener de 1995
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Serrat de l'Escaiola

El Serrat de l'Escaiola és un serrat del límit dels termes municipals de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) i Sant Quirze Safaja (Moianès). És a l'extrem occidental del terme de Sant Quirze Safaja, al nord-est del de Sant Feliu de Codines. El seu extrem oest és al Collet dels Termes, que limita amb el terme de Gallifa (Vallès Occidental).

## Vegeu també

* Rost de les Alzines
# Baños de Valdearados

Baños de Valdearados és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Ribera del Duero. Limita amb Quemada, Villanueva de Gumiel i Aranda de Duero, al sud; Tubilla del Lago, Gumiel de Izán, a l'oest; Valdeande i Caleruega, al nord; i Hontoria de Valdearados a l'est.

## Demografia

Evolució demogràfica del municipi entre 1991 i 2004 :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 565 | 512 | 442 | 424 |
# Augustin Saint-Hilaire

Augustin François César Prouvençal de Saint-Hilaire (Orleans (França), 4 d'octubre del 1779 – 1853), va ser un botànic francès. Va fer encertades observacions sobre la direcció de la radícula en el sac embrionari de les plantes i el doble punt d'unió en certs òvuls. També va descriure dues famílies botàniques, les Paronychiae i les Tamariscinae, com també un gran nombre de gèneres i d'espècies.

## Biografia

De ben jove començà a publicar sobre botànica. Entre 1816 i 1822 i després el 1830, viatjà per Amèrica del Sud, especialment el sud i centre del Brasil, i com a resultat va publicar sobre la flora d'aquests llocs.
Els anys 1816 a 1822, va recollir al Brasil 24,000 espècimens de plantes, amb 6,000 espècies, 2.000 ocells, 16.000 insectes i 135 mamífers, a més de molts rèptils, mol·luscs i peixos. La majoria d'aquestes espècies les va descriure ell per primera vegada. El 1819 va ser nomenat corresponent de l'Académie des Sciences. Va ser premiat amb la Légion d'honneur en el grau de cavaller, i amb l'Orde de Crist de Portugal.

## Obres

La més coneguda és Flora Brasiliae Meridionalis en tres volums (1825–1832), publicada junt amb A. de Jussieu, i J. Cambessdes, i il·lustrada per Pierre Jean François Turpin; Histoire des Plantes les plus Remarquables du Brésil et de Paraguay (1824), Plantes Usuélles des Brésiliens (1827–1828), també amb De Jussieu i Cambessdes; i Voyage Dans le District des Diamants et sur le littoral du Brésil, en dos volums (1833). La seva Leçons de Botanique, Comprénant Principalement la Morphologie Végetale (1840), va ser una exposició exhaustiva de morfologia botànica i la seva aplicació a la sistemàtica.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
# José Cortés Ortiz

José Cortés Ortiz (Almendralejo, 26 de juliol de 1969) és un exfutbolista extremeny, que ocupava la posició de defensa.
Cortés va destacar a les files de l'equip de la seua ciutat natal, el CF Extremadura. Va ser una de les peces clau en l'històric ascens dels blaugrana a la primera divisió el 1996. La temporada 96/97, en la màxima categoria, el defensa va jugar 30 partits amb l'Extremadura.
L'estiu de 1997 marxa a un altre equip de la regió, el CP Mérida. Eixe any, els emeritencs estaven també en Primera i Cortés juga 16 partits. Al final de la temporada, el Mérida cau a Segona i dos anys després, a la Segona B. El defensa formaria part del planter del conjunt en eixos anys, tot i que la seua aportació minvaria.

## Enllaços externs

* Fitxa de Cortés
# Pla Gran (Lladurs)

El Pla Gran és un pla amb camps de cultiu l'extrem occidental del qual pertany al poble de Castellar de la Ribera, al municipi del mateix nom i la resta al poble de Montpol (Lladurs). Està situat entre la masia de Purgimon (al nord) i el Club de Golf Ribera Salada (a l'est).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Charnalhas

Charnalhas (en francès Chénérailles) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa, al districte de Lo Buçon. És capçalera del cantó del seu nom, encara que La Vavetz és la comuna més poblada d'aquest.
La seva població al cens de 1999 era de 759 habitants.
Està integrada a la Communauté de communes de Chénérailles.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 729 | 674 | 685 | 794 | 759 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Gerard Berthelet | |
| 2001- | Bernard Robin | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net].
# Serrat de la Creueta

«Serrat de la Creueta» té aquests significats:
* Serrat de la Creueta (Calders), serra de Calders (Moianès).
* Serrat de la Creueta (Das), serra del municipi de Das (Cerdanya).
* Serrat de la Creueta (Sant Llorenç de Morunys), serra del municipi de Sant Llorenç de Morunys (Solsonès).
* Serrat de la Creueta (Sant Martí de Centelles), serra al límit dels termes municipals de Castellcir, Sant Quirze Safaja (Moianès) i Sant Martí de Centelles (Osona).
# Soiuz 3

Soiuz 3 ("Unió 3", rus: Союз 3) va ser un vol espacial tripulat del programa espacial soviètic llançat el 26 d'octubre de 1968. En quatre dies consecutius, el comandant Gueorgui Beregovoi va pilotar la nau espacial Soiuz 7K-OK i va realitzar vuitanta-una òrbites a la Terra.

## Tripulació

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Gueorgui Beregovoi Primer vol espacial | Gueorgui Beregovoi Primer vol espacial |

### Tripulació de reserva

| Posició | Cosmonauta | Cosmonauta |
| Comandant | Vladímir Xatàlov | Vladímir Xatàlov |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6575 kg
* Perigeu: 183 km
* Apogeu: 205 km
* Inclinació: 51,7°
* Període: 88,3 minuts

## Referències

* ↑ «Baikonur LC31». Encyclopedia Astronautica. [Consulta: 4 març 2009].
# Baños de Montemayor

Baños de Montemayor és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya). És un centre termal important als peus del Port de Béjar.
# Baldriga petita

La baldriga petita (Puffinus assimilis) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae) que viu als oceans de l'hemisferi sud.

## Morfologia

* Petita baldriga que fa 25 – 30 cm de llargària, amb una envergadura de 58 – 67 cm. Cua curta.
* De color negre pissarra per sobre i coll, galtes i parts inferiors blanques. També són blanques les infracobertores caudals i la superfície inferior de l'ala.
* Bec i potes negre blavós.

## Alimentació

S'alimenta de peixos i mol·luscs. No tenen el costum de seguir els vaixells.

## Reproducció

Es reprodueix en caus, formant colònies, a les illes i penya-segats costaners, que només són visitades a la nit per evitar la depredació de grans gavines. Si bé és silenciós al mar, a les colònies de cria hom poden escoltar estridents cloquejos.

## Llista de subespècies

Es descriuen 4 subespècies:
* P. a. assimilis Gould 1838. Cria a les illes Norfolk i Lord Howe.
* P. a. haurakiensis Fleming,CA et Serventy 1943. Illots propers a la costa de l'Illa del Nord de Nova Zelanda.
* P. a. kermadecensis Murphy 1927. Cria a les illes Kermadec.
* P. a. tunneyi Mathews 1912. Illes properes a la costa sud-oest d'Austràlia.
Aquesta espècie ha estat considerada coespecífica de la baldriga subantàrtica (Puffinus elegans), que avui es classifica com una espècie de ple dret, arran treballs recents. Altres poblacions de baldrigues s'han considerat subespècies de Puffinus assimilis, és el cas dels taxons boydi i baroli, de l'Atlàntic nord però estudis de seqüències del citòcrom b de l'ADNmt, han propiciat que aquests dos grups es classifiquin com a subespècies de Puffinus baroli. També s'ha reconegut dins aquesta espècie el tàxon myrtae, que actualment és considerat una subespècie de Puffinus newelli.

## Referències

* ↑ B.J. Gill, B.D. Bell, G.K. Chambers, D.G. Medway, R.L. Palma, R.P. Scofield, A.J.D. Tennyson i T.H. Checklist of the Birds of New Zealand,Norfolk and Macquarie Islands, and the Ross Dependency, Antarctica. Ornithological Society of New Zealand Inc. 2010. ISBN 978-1-877385-59-9
* ↑ Austin, Jeremy J. (1996): Molecular Phylogenetics of Puffinus Shearwaters: Preliminary Evidence from Mitochondrial Cytochrome b Gene Sequences. Molecular Phylogenetics and Evolution 6(1): 77–88. doi:10.1006/mpev.1996.0060 (resum en HTML)
# Taekwondo als Jocs Olímpics d'estiu de 2008

Les proves de Taekwondo dels Jocs Olímpics de Pequín es disputaran entre el 13 i el 23 d'agost de 2008, al Gimnàs de la Universitat de Ciència i Tecnologia de Pequín.

## Proves

Es disputen vuit medalles d'or, quatre en categoria masculina i quatre en categoria femenina distribuïdes segons els següents pesos:
| Homes | Dones |
| - 58 kg | - 49 kg |
| 59-68 kg | 50-57 kg |
| 69-80 kg | 58-67 kg |
| + 80 kg | + 67 kg |

## Resultats

Tots els horaris estan en l'hora local de Pequín (UTC+8)

### Categoria masculina

| Prova | | | |
| - 58 kg homes | Guillermo Perez | Yulis Gabriel Mercedes | Rohullah Nikpai Mu-Yen Chu |
| 59-68 kg homes | Son Tae-Jin | Mark Lopez | Servet Tazegül Sung Yu-Chi |
| 69-80 kg homes | Hadi Saei | Mauro Sarmiento | Steven Lopez Zhu Guo |
| + 80 kg homes | Dongmin Cha | Aléxandros Nikolaidis | Arman Chilmanov C. Chukwumerije |

### Categoria femenina

| Prova | | | |
| - 49 kg dones | Wu Jingyu | Buttree Puedpong | Dalia Contreras Rivero Daynellis Montejo |
| 50-57 kg dones | Lim Su-Jeong | Azize Tanrıkulu | Diana Lopez Martina Zubčić |
| 58-67 kg dones | Hwang Kyung-Seon | Karine Sergerie | Gwladys Epangue Sandra Saric |
| + 67 kg dones | Rosario Espinoza | Nina Solheim | Natalia Falavigna Sarah Stevenson |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Corea del Sud | 4 | 0 | 0 | 4 |
| 2 | Mèxic | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 3 | R.P. de la Xina | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | Iran | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Estats Units | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 6 | Turquia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7 | Tailàndia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Grècia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | República Dominicana | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Canadà | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Itàlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Noruega | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 13 | Xina Taipei | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 13 | Croàcia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 15 | Afganistan | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Veneçuela | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Cuba | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Nigèria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Kazakhstan | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Brasil | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Regne Unit | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Sidi El Heni

Sidi El Heni o Sidi El Hani (àrab: سيدي الهاني, Sīdī al-Hānī) és una ciutat de Tunísia, a la governació de Sussa, situada uns 40 km al sud-oest de Sussa. Té una població al tomb dels tres mil habitants. És capçalera d'una delegació que forma l'extrem sud-oest de la governació, amb una població d'11.010 habitants.

## Economia

Té estació de ferrocarril i la zona és plena d'oliveres que n'és el principal cultiu. El govern hi està construint una zona industrial.

## Orografia

Al sud hi ha la gran llacuna salada de Sabkhat Sidi El Hani, la sabkha més gran de Tunísia.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 31 63 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en sis sectors o imades:
* Sidi El Héni Centre (31 63 51)
* Sidi El Héni Ouest (31 63 52)
* Sidi El Heni Sud (31 63 53)
* Ouled Ali Belhani (31 63 54)
* Korussia Ouest (31 63 55)
* Kroussia Centrale (31 63 56)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 31 21), dividida en dues circumscripcions o dàïres:

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 77-81. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 146-147. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Sidi El Heni - Lloc web oficial
# Soiuz 32

Soiuz 32 (rus: Союз 32, Unió 32) va ser un vol espacial tripulat de la Unió Soviètica en 1979 a l'estació espacial Saliut 6. Va ser la vuitena missió i el setè acoblament amb èxit a l'estructura orbitadora. La tripulació del Soiuz 32 va ser la tercera tripulació de llarga durada a l'estació.
Els cosmonautes Vladímir Liàkhov i Valeri Riumin van estar 175 dies a l'espai, batent un nou rècord de permanència a l'espai. Com que va apèixer un problema amb la tripulació visitant per acoblar-se amb èxit i la decisió resultant d'enviar una nau espacial Soiuz no tripulada com a substitució de vehicle de retorn, la tripulació del Soiuz 32 no va tenir visitants.

## Tripulació

| Posició | Tripulació de llançament | Tripulació d'aterratge |
| Comandant | Vladímir Liàkhov Primer vol espacial | Cap |
| Enginyer de vol | Valeri Riumin Segon vol espacial | Cap |

### Tripulació de reserva

| Posició | Tripulació | Tripulació |
| Comandant | Leonid Popov | Leonid Popov |
| Enginyer de vol | Valentín Lébedev | Valentín Lébedev |

## Paràmetres de la missió

* Massa: 6800 kg
* Perigeu: 198,4 km
* Apogeu: 274,3 km
* Inclinació: 51,61°
* Període: 89,94 minuts

## Referències

* ↑ L'informe de la missió és disponible aquí: http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-32.htm
# Barranc de la Marieta

El barranc de la Marieta és un barranc que fa durant tot el seu recorregut de límit dels termes municipals de Castell de Mur (antic terme de Mur) i Sant Esteve de la Sarga.
Es forma a 990,5 m. alt. al sud del cim més alt de la Serra del Coscó, des d'on davalla cap al sud-oest deixant a llevant les partides de les Deveses i lo Comunet i a ponent la de les Tres Creus. Just al sud de les Tres Creus s'ajunta amb dos barrancs més per formar el barranc de Benviure. Cap a la meitat del seu recorregut troba la Font de la Marieta.
# Teatro Principal Antzokia (Vitoria-Gasteiz)

El Teatro Principal Antzokia (Teatro Principal en castellà, Principal antzokia en euskera) és una sala teatral situada en el carrer San Prudentzio, número 29, a Vitòria, (País Basc). Va ser ideat per Cesáreo Iradier, qui s'inspirà en el Teatro de la Zarzuela de Madrid. La seva inauguració va ser el 1918 amb el nom de Nuevo Teatro de Vitoria. L'obertura del teatre va ser possible a les aportacions del ciutadans de Vitòria amb la compra d'accions. El 1961 va passar a dir-se com en l'actualitat, en record a l'antiga edificació teatral que hi havia hagut en el mateix lloc entre 1822 i 1914. Durant força dècades va ser utilitzat com un cinema. El 1992 el van renovar el Govern Basc, la Diputació Foral d'Àlaba i l'Ajuntament de Vitòria.
# Josep Esteve Bartrina i Vilaró

Josep Esteve Bartrina i Vilaró (Barcelona, 1904 - 24 d'agost de 1987), també conegut com a José Esteban Vilaró, fou un periodista i empresari català.
Descendent de l'antiga familia Prim de Calella. El seu besoncle havia fet fortuna a la República Dominicana. El seu pare, Francesc d'Assís Bartrina i Roca, va ser diputat de la Mancomunitat.
Va ser el guanyador del primer concurs de reportatges de la revista Mirador, amb l'article "Monuments del Districte Vè", revista on va col·laborar des del 1932 al 1936. En aquesta època, va tenir una forta polèmica amb un altre col·laborador de Mirador, Albert Junyent i Quinquer, sobre el manteniment dels símbols monàrquics en temps de la República.
Després de la guerra va començar a signar els llibres i articles a Destino com José E. Vilaró i com J.E.V.. També va publicar el primer llibre de la editorial d'aquesta revista, "El ocaso de los dioses rojos" (Ed. Destino, Barcelona, 1939). Va publicar també, a Gráficas Alpha, "Un mundo insospechado en Barcelona", el 1945. El llibre era un aplec d'articles publicats a Destino sobre la mendicitat a la ciutat de Barcelona. Finalment, va publicar el llibre "Guinea", el 1950 a l'editorial Argos. Un llibre de viatges sobre Guinea Equatorial.
Va col·laborar a la revista de Calella, Estela. Però al final de la seva vida, va fer negocis a Guinea i va desentendre's del periodisme.

## Obra

* El ocaso de los dioses rojos. Barcelona, Ed. Destino. 1939.
* Un mundo insospechado en Barcelona. Barcelona, Gráficas Alpha. 1945.
* Guinea. Barcelona, Argos. 1950.

## Referències

* ↑ «Esquela» (en castellà). La Vanguardia, 25-08-1987, pàg. 14.
* ↑ «Els diputats de la Mancomunitat de Catalunya». [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ Huertas, Josep maria. 'Mirador', la Catalunya impossible. Barcelona: Proa, p. 173. ISBN 84-8256-855-8.