OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agustí Peris de Vargas

Agustí Peris de Vargas (Manzanillo, Cuba, 1880 - Barcelona, 17 d'agost de 1949) fou un pioner del futbol i del beisbol a Catalunya, n'ocupà càrrecs directius en les respectives federacions.
Nascut a Cuba de pare valencià i mare asturiana, va venir a viure a Barcelona l'any 1899, i va ser l'introductor del beisbol a l'estat espanyol i el fundador i primer president de la Federació Catalana de Beisbol, càrrec que va ocupar des del 1929 fins al 1939. La seva forta personalitat, però, va fer que el 1931 es produís una escissió a la Federació Catalana i alguns clubs fundessin la Lliga Oficial de Beisbol, que va funcionar paral·lelament fins al final de la Guerra Civil amb alguns dels millors equips. Miguel Batiste (1931-1932), Lluís María Jordà (1932), posteriorment president de la Federació, Manuel Vilà (1932-1934), Paulino Gispert (1934-1936) i Josep Maria Taixés (1936-1939), més tard també president de la Federació, van ser els homes que van presidir la Lliga Oficial en aquests anys.
Durant molts anys va ser jugador, entrenador, àrbitre i dirigent de beisbol, va intervenir el 1901 en el primer partit documentat que es va jugar a l'estat espanyol, disputat a l'antic camp de futbol de la Sagrada Família per dos equips, l'Antiguos i el Modernos, formats per emigrants cubans i espanyols que havien tornat de la Guerra de Cuba. En els anys següents va fundar diversos equips com el Melao, el Casabe, l'Aguacate, l'Iris i el Català, secció del Català Sport Club, que havia nascut el 1899 amb el nom de Català Futbol Club i que ell mateix va presidir entre 1910 i finals dels anys 20, quan va desaparèixer. També va ser tresorer del Barcelona Base-ball Club i jugador de l'Amèrica. Amb el Català també havia jugat a futbol a principis de segle i quan el 1910 va ser elegit president, l'any següent va passar a ser també tresorer de la Federació Catalana de Clubs de Futbol, en la Junta Directiva de la qual es va mantenir molts anys. També jugà dos partits amistosos amb el FC Barcelona.
Al marge de jugar a futbol i a beisbol, esport que va practicar fins passats els cinquanta anys, també va ser nedador i atleta i va fer de periodista en diverses publicacions de la seva època, entre elles El Mundo Deportivo, en el qual signava les cròniques amb el pseudònim Strike. A la dècada dels quaranta creà el Col·legi d'Àrbitres de la Federació Catalana i fou el primer a presidir-lo.
Els seus germans Joaquim, Enric i Llisard també foren destacats esportistes i dirigents.

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* 1 2 3 «El primer partit de beisbol (1901) i la família Peris de Vargas». barcelonasportiva.blogspot.co.uk, 31-12-2013. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Antambolo

Antambolo o Amboasary-Antambolo és una ciutat i comuna de Madagascar. Pertany al districte d'Arivonimamo, que forma part de la regió d'Iasyasy. La població era aproximadament de 4.000 habitants en el cens de la comunitat del 2001.
La ciutat presenta equipaments on s'ofereix educació primària i secundària. La majoria del 99,5% de la població de la comuna són agricultors; els cultius més importants són l'arròs i el tomàquet, mentre que altres productes agrícoles són el cogombre, les mongetes i la mandioca. Els serveis proporcionen ocupació al 0,5% de la població.

## Referències

* 1 2 «ILO census data». Cornell University. [Consulta: 23 abril 2008].
# Charlie Bartlett

Charlie Bartlett és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jon Poll, estrenada el 2007.

## Argument

Charlie és un estudiant brillant, molt dotat però disposat a tot per ser popular. El fan fora de totes les escoles de nivell que freqüenta, ja que proveeix falsos permisos de conduir als altres alumnes per ser acceptat. S'ha d'integrar doncs dins del sistema públic. El primer dia, sorprèn arribant en vestit i maletí. Es fa maltractar per una bèstia del liceu, Murphey. Gràcies a un enfocament psicològic, aconsegueix portar-lo al seu costat i es fan socis. Charlie dona consultes psiquiàtriques gratuïtes en els banys de l'escola, fent comprar als estudiants medicaments que obté amb els seus propis terapeutes, Murphey és el seu ajudant. A poc a poc, esdevé l'estrella de l'institut.

## Repartiment

* Anton Yelchin: Charlie Bartlett
* Robert Downey Jr.: el director, Nathan Gardner
* Hope Davis: Marilyn Bartlett
* Kat Dennings: Susan Gardner
* Tyler Hilton: Murphey Bivens
* Mark Rendall: Kip Crombwell
* Dylan Taylor: Len Arbuckle
* Megan Park: Whitney Drummond
* Jake Epstein: Dustin Lauderbach
* Jonathan Malen: Jordan Sunder
* Derek McGrath: Superintendent Sedgwick
* Stephen Young: Dr. Stan Weathers
* Ishan Davé: Henry Freemont
* David Brown: Oficial Hansen
* Eric Fink: Thomas
# Cova de Barbuissell

La Cova de Barbuissell, és una cova del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Toralla i Serradell, en l'àmbit del poble de Serradell.
Està situada al nord-oest de Serradell i del Forat de la Bóu, més proper, al nord de les Roques de la Bóu i al nord-est de les Roques del Seix. És a migdia de l'extrem de ponent del Serrat del Ban.
S'hi entra per una galeria curta que dona pas a la part superior d'una sala de 40 metres de llargària, 20 d'amplària i 20 d'alçària, on s'obren tot de galeries curtes, plenes de sediments. Al capdavall de la sala s'hi troba una colada que, si s'escala, dona pas a dues galeries diferents: l'anomenada via Mora, que segueix una galeria de 46,5 metres que es va estrenyent fins que no permet de continuar, i la via de Dalt, amb dues gateres d'entrada que menen a unes sales escalonades, amb diverses petites galeries.

## Bibliografia

* DE VALLES, Jordi. "Avenc Barbuixell". Dins Catàleg Espeleològic de Catalunya. Volum I. Alta Ribagorça. Pallars Jussà. Pallars Sobirà. Vall d'Aran. Barcelona: Espeleo Club de Gràcia, 2008. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Marta Silva de Lapuerta

Marta Silva de Lapuerta (Madrid, 15 de febrer de 1969) és una advocada madrilenya. Fou l'advocada general de l'Estat des de gener de 2012 fins al novembre de 2016. Es va formar a la Universitat CEU San Pablo i forma part de la promoció d'advocats de l'Estat de 1996, coneguda com «La Gloriosa», que pren aquest nom perquè la majoría dels seus integrants ocupen alts càrrecs a l'administració pública o en grans empreses privades espanyoles. Filla de l'exministre d'obres públiques franquista i fundador d'Alianza Popular, Federico Silva Muñoz, va ser directiva del Reial Madrid i persona de la màxima confiança de Florentino Pérez entre l'any 2000 i 2006. Entre 2003 i 2009 va ocupar un alt càrrec en la constructora Sacyr. És neboda de l'extresorer del PP Álvaro Lapuerta, implicat en el cas Gürtel.

## Referències

* ↑ «L'acusació de Piqué: qui és Marta Silva?». Ara, 29-03-2017. [Consulta: 26 maig 2019].
* ↑ Júlia Tercero i Josep Casulleras Nualart «Els poderosos vincles polítics i econòmics de Marta Silva, acusació de Messi». Vilaweb, 11-10-2015 [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ «La Abogada del Estado, implacable con Leo Messi, fue directiva de Florentino Pérez». Sport, 07-07-2016 [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ «Marta Silva, la abogada de Hacienda cercana a Florentino Pérez». La Vanguardia, 06-07-2016 [Consulta: 31 juliol 2016].
# Marta Solano Heredia

Marta Solano Heredia (Madrid, 1979) és una periodista i presentadora de televisió.
Llicenciada en Periodisme per la Universitat Complutense de Madrid, Marta va debutar a la televisió en els programes d'esports de Localia TV, però actualment treballa a TVE, on des de 2005 va començar com a redactora del Telenotícies a la secció de Nacional, encara que aviat va passar a Esports. Des de llavors i fins a 2013 ha presentat Esports en totes les edicions dels Telediarios. Durant dues temporades (2011-2013) va ser la copresentadora de Estudio Estadio i Desafío Champions.
Des del 15 de juliol de 2013 fins al 15 de juliol de 2014 va presentar el programa d'actualitat España Directo .
El 29 de juny de 2014 s'anuncia que la Marta passa a presentar la secció d'esports, al costat d'Arseni Cañada, a l'espai informatiu Telediario del cap de setmana en substitució de Maria Escario. No obstant això va rebutjar l'oferta per motius personals.
Des de juny de 2015 presenta el programa de servei públic Seguretat vital a La 1 de TVE.
Des de 13 de gener de 2018, substitueix a Lara Siscar al Telediario Matinal de Cap-de-setmana al Canal 24 horas, copresentant al costat de Mercedes Martel.

## Referències

* ↑ «Maria Escario deixa els telenotícies de cap de setmana». Audiovisual Espanyola SA, 28-07-2014. Arxivat de l'[http: //www.larazon.es/detalle_normal/noticias/7020985/sociedad+comunicacion/maria-escario-deja-los-telediarios-de-fin-de-semana#.Ttt1cBQD8MDLYNp original] el 1 d'agost 2014.
* ↑ «[http: //www.heraldo.es/noticias/comunicacion/2015/06/13/tve_estrena_seguridad_vital_programa_para_concienciar_malas_practicas_volante_366774_311.html TVE estrena " seguretat vital ", un programa per conscienciar de males pràctiques al volant]». El Heraldo de Aragón, 14-06-2015 [Consulta: 13 juny 2015].
# Marti (cràter)

Martí és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 69,48 km de diàmetre. Porta el nom de l'escriptor ubà José Julién Martí y Pérez (1853-1895), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Martí». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 07-03-2011. [Consulta: 14 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Martia agraria

La llei Martia agraria va ser una llei proposada per Luci Marci Filip l'any 104 aC quan era tribú de la plebs. D'aquesta llei agrària no se'n coneixen detalls, però és recordada per l'habilitat del discurs que va fer en la seva defensa. Sembla estava destinada a donar-li popularitat, però no ho va aconseguir i no va insistir en la seva presentació.

## Referències

* ↑ Ciceró. De officiis II,21
# María Carmen Nácher Pérez

María Carmen Nácher Pérez (Alcoi, 23 de juny de 1964) és una política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la IV, V i VI Legislatures.
Llicenciada en Geografia i Història, milita en el Partit Popular, del que en fou secretaria general del Comitè Executiu Local d'Alcoi. Fou escollida regidora a l'ajuntament d'Alcoi en les eleccions municipals espanyoles de 1995 i diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995 i 1999. Deixà l'escó en 2001 quan fou nomenada Directora General de Patrimoni Artístic (gener-novembre 2001) i Subsecretaria de la Conselleria de Cultura i Educació de la Generalitat Valenciana (juliol 2001 -abril 2003). Fou reescollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 2003 i fou vicepresidenta de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca. L'abril de 2014 fou nomenada membre del patronat de la Fundació Caja Mediterráneo.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.392. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-07-17. [Consulta: 16 juliol 2015].
* ↑ La Fundación Caja Mediterráneo se constituye y designa los cargos del Patronato Arxivat 2015-07-21 a Wayback Machine., La Crónica Virtual. 9 d'agost de 2014
# Meissen (ciutat de Saxònia)

Meissen és la capital del districte de Meißen de l'estat de Saxònia,
* Meißen
* Vista des de la torre de la catedral.
* La catedral.
* Plaça del mercat i ajuntament.
* La Burgstraße amb la Frauenkirche al fons.
* Castell de Proschwitz.
* Museu de la porcellana.
* Peça del Museu de la porcellana.

## Enllaços externs

* http://www.stadt-meissen.de
# Mauro Richeze Araquistain

Mauro Abel Richeze Araquistain (Buenos Aires, 7 de desembre de 1985) és un ciclista argentí, professional del 2008 al 2013. Combina la pista amb la carretera. Ha guanyat diverses medalles als Campionats Panamericans en pista i en ruta.
Els seus germans Roberto i Maximiliano també s'han dedicat professionalment al ciclisme.

## Palmarès en pista

* 2013
** Campió panamericà en persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Doble Bragado
* 2007
** 1r a l'Astico-Brenta
** 1r a La Popolarissima
** Vencedor d'una etapa a la Doble Bragado
* 2008
** Vencedor d'una etapa al Tour de Langkawi
* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Uruguai
* 2012
** Vencedor d'una etapa al Tour de Corea
** Vencedor d'una etapa al Tour de Kumano
* 2013
** Vencedor de 2 etapes al Mzansi Tour
** Vencedor d'una etapa a la Fletxa del sud
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Sèrbia
* 2015
** Vencedor d'una etapa a la Doble Bragado
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Costa Rica
* 2016
** Campionat de l'Argentina en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Independència Nacional
** Vencedor d'una etapa a la Volta a San Juan
* 2017
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Uruguai
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Xile

## Referències

* ↑ «Un final dorado en el Panamericano». ciclismoarg.com.ar. Arxivat de l'original el 2 de juliol 2015. [Consulta: 1r juliol 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Mauro Ravnić Trevisan

Mauro Ravnić Trevisan (29 de novembre de 1959, Rijeka, Croàcia, llavors RFS de Iugoslàvia) és un exfutbolista croat. Jugava de porter.

## Trajectòria

Ravnic va debutar amb el club de la seua ciutat natal, el HNK Rijeka, el 1977. Hi va disputar onze campanyes amb aquest equip (155 partits), fins que el 1988 és fitxat pel Reial Valladolid. A l'equip castellà gaudeix de la titularitat i disputa gairebé un centenar de partits en els quatre anys que hi passa, alternant-se amb el porter Ángel Lozano.
Posteriorment, l'any 1992 fitxa per la UE Lleida, amb la qual hi puja a Primera Divisió la temporada 93/94, el darrer de Ravnic com a jugador professional. Eixe any juga 37 partits de Lliga.
Una vegada retirat, Ravnic va ocupar el càrrec d'entrenador de porters del Reial Valladolid i d'encarregat del futbol base de la UE Lleida. També ha ocupat el lloc d'entrenador en diversos equips catalans de divisions inferiors, com l'AE Prat o l'FC Benavent.
El juny de 2010, el FC Benavent de Tercera Divisió es fusionà amb el CFJE Ascó EF per formar l'FC Ascó, que va passar a entrenar.

## Internacional

Ravnic va disputar sis partits internacionals amb la selecció iugoslava, entre 1986 i 1987.

## Referències

* ↑ «Mauro Ravnic nuevo técnico pratense». Mundo Deportivo, 19-07-2002. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «El FC Ascó ya es una realidad» (en castellà). Mundo Deportivo, 23-06-2010.
* ↑ «El Benavent pone fin a su historia». SPORT, 12-06-2010.

## Enllaços externs

* Estadístiques a Primera divisió - LFP (castellà)
# Menjamel galtaargentat

El menjamel galtaargentat (Lichmera argentauris) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita arbres amb flors i palmeres de moltes illes petites de les Moluques (illes Halmahera, Damar i Lusaolate) i les Raja Ampat (Gege, Waigeo, Schilpad i Misool).

## Referències

* ↑ «Menjamel galtaargentat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Menjamel fuliginós

El menjamel fuliginós (Melionyx fuscus) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes del centre i sud-est de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Menjamel fuliginós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Michael Snow

Michael Snow (Toronto, 10 de desembre de 1928 - Toronto, 5 de gener de 2023) fou un artista canadenc, considerat el pare del cinema estructuralista i reconegut pioner del videoart, era un artista multidisciplinari amb una llarga producció de pel·lícules experimentals, instal·lacions, escultures, vídeo, fotografia i música.
La pel·lícula Wavelength, del 1967, el va consagrar com a creador d'un nou llenguatge fílmic. Snow també era músic i va fundar el grup CCMC, que interpretava música experimental propera al jazz. En tots els mitjans on va treballar va explorar les possibilitats expressives de la imatge i del so. S'interessava més per les qüestions formals que per la pura narrativitat, i les seves obres es valien de zooms, panoràmiques i exploracions amb la càmera per descobrir les possibilitats del mitjà fílmic. Formava part de la generació d'artistes minimalistes a la qual també pertanyen Bruce Nauman i Richard Serra.
Snow tenia obra a institucions com ara al Centre Pompidou de París, al Montreal Museum of Fine Arts del Canadà, al Haifa Museum of Art d'Israel i al MACBA. Des dels seus inicis a les Documenta 5 i 6 de Kassel (Alemanya) el 1972 i 1977, va exposar en nombroses ciutats d'Europa i Estats Units.
Snow va ser premiat en molts festivals de cinema experimental arreu del món i les seves interpretacions musicals es van escoltar als Estats Units, Europa i al Japó. Amb una nombrosa bibliografia sobre el seu treball visual i sonor, va generar també una àmplia discografia.

## Obres destacades

* High school / Michael Snow. Collage/ dibuix/ material gràfic, 1979
* 56 Boomgedichten = 56 Troe Digte / Michael Snow. Collage/ dibuix/ material gràfic, 1999
* Cover to cover / Michael Snow. Collage/ dibuix/ material gràfic, 1975
* So is This. Mèdia, 1982
* Hearing Aid. Mèdia, 1976

## Referències

* ↑ Molina, Ángela «Los conspiradores de Michael Snow». El País, 15-09-2015 [Consulta: 17 agost 2017].
* ↑ «Snow, Michael». Museu d'Art Contemporani de Barcelona. [Consulta: 15 maig 2012].
* ↑ High school / Michael Snow Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine., MACBA
* ↑ 56 Boomgedichten = 56 Troe Digte / Michael Snow Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine., MACBA
* ↑ Cover to cover / Michael Snow Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine., MACBA
* ↑ So is This Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine., MACBA
* ↑ Hearing Aid Arxivat 2012-05-21 a Wayback Machine., MACBA

## Enllaços externs

* Michael Snow's autobiography Arxivat 2012-02-27 a Wayback Machine.
# Michael Spindelegger

Michael Spindelegger (nascut lo 21 de desembre 1959) és un polític austríac. Ell va servir en el gabinet del canceller Werner Faymann com a Ministre de l'Exterior d'Àustria de 2008 a 2013 i com a Ministre de les Finances entre 2013 i 2014. A més ell va ser vicecanceller entre 2011 i 2014. Spindelegger va ser també dirigent del Partit del Poble Austríac (ÖVP) de 2011 a 2014. El 26 d'agost de 2014 ell inesperadament va renunciar a tots els càrrecs polítics. Des de març de 2015 Spindelegger ha estat director de l'Agència per la Modernització d'Ucraïna (AMU).

## Referències

* ↑ http://www.wallstreet-online.de/nachricht/7637922-amu-team-starts-programme-work
# Mesa (Califòrnia)

Mesa és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 214 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mesa tenia 214 habitants, 85 habitatges, i 64 famílies. La densitat de població era de 23,1 habitants/km².
Dels 85 habitatges en un 25,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,4% hi vivien parelles casades, en un 2,4% dones solteres, i en un 24,7% no eren unitats familiars. En el 18,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,2% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 18,2% entre 25 i 44, un 41,6% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 74.375 $ i la renda mediana per família de 76.543 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.250 $ mentre que les dones 25.357 $. La renda per capita de la població era de 25.376 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 2,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mesa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mesa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
Viccionari
# Mesa Democràtica de Balears

La Mesa Democràtica de Balears va ser un organisme unitari clandestí constituït a Palma el març de 1972 pel PCE, Comissions Obreres, Partit Carlí, Organització Comunista d'Espanya-Bandera Roja -OCE-BR-, Partit del Treball d'Espanya -PTE-, Justícia Democràtica i Dones Democràtiques, les dues darreres organitzacions molt properes al PCE. A Eivissa es va fundar l'agost de 1973, formant-la persones a títol individual, ja que no existien a l'illa organitzacions realment estructurades. Ambdues Taules estaven molt influenciades pels comunistes i foren els precedents de les Juntes Democràtiques constituïdes l'any 1974.

## Significació

La Mesa Democràtica va néixer com una proposta a nivell estatal de crear un organisme unitari de l'oposició democràtica al franquisme, radicada a l'interior. Des de la "Guerra Freda" els comunistes havien estat marginats per les altres forces opositores. A excepció de Catalunya, a finals dels anys seixanta el PCE es trobava molt aïllat, però a principis dels setanta, amb la designació de Joan Carles de Borbó com a successor de Franco, les coses es varen poder veure, per la resta de forces d'oposició, de diferent manera. El PCE el 1969 havia fet pública la seva política de "Pacte per la llibertat". El setembre de 1969 es va crear la Comissió Coordinadora de Forces Polítiques de Catalunya. Però a nivell estatal les coses no es concretaven, sobretot pel vet del PSOE i els grups centristes al PCE. Quan el PSOE, amb el nou impuls del sector de l'interior que acabaria triomfant al congrés de Suresnes front als dirigents de l'exili (octubre de 1974), va comprendre que els seus interessos coincidien amb la creació d'instàncies unitàries en les quals hi hagués el PCE, amb la finalitat de no deixar-li en exclusiva el protagonisme dins l'esquerra, la situació va variar. La primera reunió a nivell estatal es va produir el juny de 1971, però aviat els grups de Gil-Robles, Ruiz Giménez i Ridruejo deixaren en via morta el projecte en no interessar-los un front democràtic d'aquest tipus, amb participació del PCE. La Mesa va caure en la letargia, el PCE la va abandonar i finalment va deixar de reunir-se (desembre de 1971).
Va ser en aquest context quan el PCE va optar per "assetjar" Madrid impulsant instàncies unitàries en les diverses regions i nacionalitats de l'estat, des de les quals es pogués obligar a les forces centristes i al PSOE a tornar a constituir instàncies unitàries estatals. En el cas de les Balears la Mesa Democràtica era una entitat constituïda amb les organitzacions impulsades i dirigides pel PCE més el Partit Carlí, el Partit del Treball i Bandera Roja, però així i tot va contribuir a fer que l'oposició al franquisme es fes més present socialment.

## Referències

* ↑ i Crespí, Llorenç Les eleccions de 1977 a les Illes Balears Memòria del Tercer Cicle de Llicenciatura, 2006