OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# My Little Pony

My Little Pony (literalment en català: El meu petit poni) és una franquícia d'entreteniment desenvolupada per Hasbro que fou originalment concebuda principalment per a un públic femení en edat infantil. Va començar com a línia de joguines de ponis de plàstic desenvolupats per Bonnie Zacherle, Charles Muenchinger i Steve d'Aguanno que ha estat produït de 1983 ençà. Els ponis presenten, generalment, uns cossos acolorits, crins llargues i també de colors i un símbol únic damunt d'un o ambdós costats dels seus flancs. Aquests símbols són referits en les generacions més recents com a "cutie marks", guanyant progressivament més rellevància. El Meu Petit Poni ha estat reeditat com a mínim quatre vegades amb aspectes nous i més moderns per apel·lar a un mercat més extens, abandonant en la seva darrera edició el marcat bagatge exclusivament infantil i tradicionalment considerat com a femení.
Seguint l'original My Preety Pony, introduït l'any 1981, My Little Pony va ser llançat el 1983 i la línia esdevingué molt popular durant els anys vuitanta. La línia de joguines original va ser explotada de 1983 a 1995 (1992 als EUA), i va inspirar especials de dibuixos animats, un pel·lícula i quatre sèries de dibuixos animats.
La marca gaudia d'un èxit moderat i limitat entre els anys 90 i el començament dels anys 2010, quan la seva popularitat s'incrementà espectacularment en afegir-se un nou target d'homes i dones de totes les edats (especialment d'adolescents i d'adults joves) gràcies a l'èxit de la sèrie de dibuixos animats de la quarta generació de la franquícia, My Little Pony: Friendship Is Magic.

## Referències

* ↑ «Hasbro 2015 Investor Update at Toy Fair», Feb 13, 2015. Arxivat de l'original el 23 de maig 2015. [Consulta: 19 maig 2015].
* ↑ «Hasbro 2014 Annual Report» p. 6, Feb 26, 2015. Arxivat de l'original el 7 de juliol 2017. [Consulta: 20 maig 2015].
* ↑ Tony Lisanti. «The Top 150 Global Licensors». Global License!, 01-05-2015. Arxivat de l'original el 15 de maig 2015. [Consulta: 19 maig 2015].
# Jaume Cases Martínez

Jaume Cases Martínez (Barcelona, 1942 – Reus, 29 de setembre del 2023) fou un escultor català.

## Biografia

S'inicià com escultor tallista a l'empresa Dan Karner de Barcelona. El 1974 es traslladà a Austràlia, on va conèixer a fons les tècniques escultòriques i treballà per al Museu de Ciències Naturals de Sydney i al Museu de Cera de Sydney. De tornada a Barcelona continuà la seva tasca com escultor modelista per al Museu de Zoologia de Barcelona, la Diputació de Barcelona, el Servei d'Arqueologia de la Generalitat i el Museu de la Ciència de Barcelona.
Cases Martínez realitzà nombrosos encàrrecs de maquetes i efectes especials per a espots publicitaris a la televisió. Entre el 1984 i el 1987, dibuixà còmics per a Walt Disney. Durant els Jocs Olímpics de Barcelona treballà com a dissenyador i escultor amb l'equip de Javier Mariscal per a la creació de les escultures de Cobi, Petra o Nosi, entre d'altres. Dugué a terme diverses maquetes durant l'Exposició Universal de Sevilla per als pavellons de la Naturalesa i de l'ONCE.
Des del 1993, celebrà diverses exposicions a Barcelona. Per a la basílica de la Sagrada Família dugué a terme diversos treballs: una maqueta monumental de la nau central, cinquanta-sis escultures de mènsules d'àngels a l'absis, set escultures de capitells florals i àngels gaudinians a la cripta. Entre la seva obra pictòrica recent destacà un retrat del Papa Benet XVI.
Té obra publica a Barcelona (bust-monument al pintor Ramon Calsina), Sant Boi de Llobregat i tingué un taller a Sant Quirze del Vallès.

## Exposicions rellevants

* 2013 - Museu Diocesà de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 Ajuntament de Barcelona, Jaume Cases
* ↑ Quintano, Javi. «Mor el pintor i escultor Jaume Cases, que va viure a Sant Quirze els darrers quaranta anys». Diari de Sant Quirze, 29-09-2023. [Consulta: 25 agost 2024].
* 1 2 «Exposició "Jaume Cases. Escultor"». Web. Generalitat de Catalunya, 01-02-2013. [Consulta: febrer 2013].
# Joop Admiraal

Joop Admiraal (Ophemert, Neerijnen, 26 de setembre 1937 — Amsterdam, 25 de març 2006) fou un actor de teatre i cinema neerlandès, conegut per a la seva col·laboració amb el Werkteater i el Toneelgroep Amsterdam.
Admiraal va debutar el 1959 amb el grup la Nederlandse Comedie, però va conèixer els seus èxits majors des del 1971 amb el Werkteater que presentava obres teatrals amb continguts socials contemporanis. Va obtenir el premi Louis d'Or per a la seva realització de l'obra «U bent mijn moeder» (trad.: Ets ma mare), al qual recitava ell sol els papers d'un fill i de sa mare afectat de demència. Més tard en van fer un film, tant com de l'obra Hersenschimmmen, que tractava també la temàtica de la demència. Des del 1987 va actuar amb el grup de teatre nou Toneelgroep Amsterdam, fins a la seva jubilació el 1999. Tot i tenir una salut fràgil, va continuar recitant després de la seva jubilació.
Va participar en altres films, dels quals els més importants són: Max Havelaar (1976), Kort Amerikaans (1979), Twee vrouwen (1979) i Eline Vere (1991).
Admiraal va tenir una relació amb Ramses Shaffy, amb qui va anar a Roma a l'inici dels anys seixanta en esperar realitzar-hi una carrera artística d'actors de film. Fins a la seva mort el 2006 durant 22 va viure amb Jaap Jansen, antic editor de l'editorial Van Gennep.
Va morir d'un infart a l'edat de 68 anys entre dues representacions de l'obra «Uit Liefde».

## Filmografia

* Big City Blues (1962)
* Spinoza (Film televisiu, 1965)
* Het museum (Film televisiu, 1966)
* Het gangstermeisje (1966) - Wessel Franken (només la veu)
* Colombe (Film televisiu, 1967)
* To Grab the Ring (1968)
* Lucelle (Televisiefilm, 1968) - Ascagnes
* Toestanden (1976)
* Max Havelaar of de koffieveilingen der Nederlandsche handelsmaatschappij (1976) - Sloteling
* Prettig weekend, meneer Meijer (Film televisiu, 1978)
* Camping (1978) - Henk
* Opname (1979) - De Bruin
* Kort Amerikaans (1979) - De Spin
* De verwording van Herman Dürer (1979) – Funcionari de justícia
* Twee vrouwen (1979) - Ensenyant
* The Lucky Star (1980) - Thomas
* Het teken van het beest (1980) - Dominee
* Achter glas (1981)
* Een zwoele zomeravond (1982) - Patrick/Cor van Kalkhoven
* De smaak van water (1982) - Schram
* U bent mijn moeder (1984)
* Hersenschimmen (1988) - Maarten Klein
* Eline Vere (1991) Senyor Hovel
* Rooksporen (1992)
* Wie aus weiter Ferne (Film televisiu, 1994)
* Oude tongen (1994) – El burgmestre Joop Sake
* Oog in oog sèrie televisiva – Senyor gran (1994)
* Duinzicht boven (1999)
* Ober (2006) – Senyor prim
* Olivier, etc. (2006)

## Bibliografia

* Ramses Shaffy i Joop Admiraal: Brieven uit Rome aan Shireen Strooker. Nijgh & Van Ditmar, Amsterdam 2004. (ISBN 9038869509) (La correspondència de Shaffy i Admiraal a Shireen Strooker, quan s'estaven a Roma.)

## Enllaços externs

* Toneelgroep Amsterdam Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
# Keiviïta-(Yb)

La keiviïta-(Yb) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la thortveitita. Rep el seu nom de la seva localitat tipus, el massís de Keivy, a Rússia.

## Característiques

La keiviïta-(Yb) és un silicat de fórmula química Yb₂Si₂O₇. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5. Forma una sèrie de solució sòlida amb la keiviïta-(Y).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la keiviïta-(Yb) pertany a «09.BC: Estructures de sorosilicats (dímers), grups Si₂O₇, sense anions no tetraèdrics; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: gittinsita, keiviïta-(Y), thortveitita, yttrialita-(Y), keldyshita, khibinskita, parakeldyshita, rankinita, barisilita, edgarbaileyita, kristiansenita i percleveïta-(Ce).

## Formació i jaciments

Es troba en pegmatites que contenen microclina. Sol trobar-se associada a altres minerals com: wulfenita, fluorita i bastnäsita. Va ser descoberta al mont Ploskaya del massís Keivi occidental, a la península de Kola (óblast de Múrmansk, Rússia). També ha estat trobada a la pegmatita Stetind, a Tysfjord (Nordland, Noruega).

## Referències

* ↑ «Keiviite-(Yb)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 agost 2016].
# Arcola

«Arcola» té aquests significats:
* Arcola (Illinois), població a l'estat d'Illinois, Estats Units
* Arcola (Ligúria), municipi italià de la província de La Spezia, Ligúria
* Arcola (Mississipi), població a l'estat de Mississipi, Estats Units
* Arcola (Missouri), població a l'estat de Missouri, Estats Units
# Nikolàievka (Kaluga)

Nikolàievka - Николаевка (rus) - és un poble a l'óblast de Kaluga, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 18 habitants, pertany al districte de Bórovsk.

## Referències

* ↑ Чижков А.Б. Зорин А.А.. Калужские усадьбы. Каталог с картой расположения усадеб, 2007.
# Erich von Däniken

Erich Anton Paul von Däniken (nascut el 14 d'abril del 1935) és un escriptor suís en llengua alemanya. És conegut per haver difós la hipòtesi que la Terra possiblement va ser visitada per extraterrestres en el passat.
Aporta com a proves els relats de la majoria de religions sobe carros que volen pel cel (que serien les naus) o tecnologies que avancen en molt la civilització que les envolta, per exemple les piràmides respecte als egipcis o el mapa de Piri Reis.
És un prolífic escriptor; s'estimen unes vendes de més de 63 milions d'exemplars dels seus 26 llibres, que han estat traduïts a 32 idiomes. Popularitza les seves hipòtesis a través dels seus nombrosos llibres, vídeos i programes de televisió. Llur influència s'ha deixat notar també en el camp de la ciència-ficció i en el moviment Nova Era.

## Vegeu també

* Ufologia

## Enllaços externs

* AAS Research Association (anglès)
* Daniken.com (lloc web de l'autor; en alemany i anglès, consultat el 16 d'agost del 2007).
# Peñuelas (Puerto Rico)

Peñuelas és un municipi de Puerto Rico situat a la costa sud de l'illa, també conegut amb el nom de La Capital del Güiro i El Valle de los Flamboyanes. Confina al nord amb Adjuntas; al sud amb el Mar Carib; a l'est amb Ponce; i a l'oest Guayanilla. Forma part de l'Àrea metropolitana de Yauco.
El municipi està dividit en 13 barris: Barreal, Coto, Cuebas, Encarnación, Jaguas, Macaná, Peñuelas Pueblo, Quebrada Ceiba, Rucio, Santo Domingo, Tallaboa Alta, Tallaboa Poniente i Tallaboa Saliente.

## Referències

* ↑ Grupo Editorial EPRL «Peñuelas» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 04-06-2010 [Consulta: 29 juny 2015].
* ↑ «American FactFinder» (en anglès). Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 29 juny 2015].

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Peñuelas Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico (castellà)
# Joe Willock

Joseph George Willock (20 d'agost de 1999) és un futbolista professional anglès que juga com a centrecampista pel Newcastle United FC de la Premier League anglesa.

## Referències

* ↑ «Joe Willock». [Consulta: 26 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Perfil de l'Arsenal Football Club (anglès)
# Joan Reixac

Joan Reixac fou un pintor valencià floruit entre 1431 i 1482, d'estil gòtic. Va estudiar amb Jacomart, en el taller del qual va treballar, arribant a ser més important que el seu mestre. Reixac té un gran sentit decoratiu, optant pels grans formats i el tractament monumental de la figura. Entre les seves obres destacades hi ha els següents retaules:
* El retaule de santa Úrsula i les onze mil verges, procedent de Cubells (a la comarca de la Noguera), en el Museu Nacional d'Art de Catalunya, Barcelona. Apareix la seva signatura en un cartell als peus de la santa, el que és un tret renaixentista.
* El retaule de l'Epifania, procedent del convent agustí de Rubielos de Mora, també en el Museu Nacional d'Art de Catalunya.
* El de Sant Martí, per a la catedral de Sogorb.
* La crucifixió i la Mare de Déu entronitzada amb àngels, en el Museu Norton Simon de Pasadena (Califòrnia).
* Les "Taules de l'Anunciació", díptic (118x110 cm cada taula) datat circa 1460, actualment en el Museu Nacional de Belles Arts de Xile.
* El retaule de Sant Jaume, en l'església parroquial de Santiago Apóstol en La Pobla de Vallbona. Realitzada cap 1450-60, aquesta obra (191 x 148 cm) degué constituir la taula central d'un retaule dedicat al sant apòstol.
Al Museu de Belles Arts de València es conserven diverses obres de Reixac:
* Dues predel·les amb vuit i cinc escenes de la Passió de Crist de la segona meitat del segle xv; són dos olis sobre taula, la primera de 58 x 345 cm, mentre la segona fa 111 x 321.5 cm.
* Cinc taules a l'oli d'uns 130 x 70 cm amb les figures del rei Salomó d'Israel i els profetes Moisès, Isaïes, David i Daniel.
* Dormició de la Mare de Déu, oli sobre taule fet cap a 1460, de 127 x 110 cm

## Referències

* ↑ http://www.nortonsimon.org/collections/highlights.php?period=14H&resultnum=127
* ↑ Museu de Belles Arts de València. «Obres de Joan Reixac». [Consulta: 2 març 2013].

## Bibliografia

* Azcárate Ristori, J. M.ª de, ”Pintura gótica del siglo XV”, en Historia del arte, Anaya, Madrid, 1986. ISBN 84-207-1408-9
* Luis Monreal Tejada, Grandes Museos, vol. 1, Editorial Planeta, 1975. ISBN 84-320-0460-X (col·lecció completa)
* «Models i derivacions en la pintura mallorquina del darrer gòtic». Ruiz Quesada, Francesc, 2000. [Consulta: 7 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Joan Reixach Arxivat 2013-10-19 a Wayback Machine. en el Museu Nacional d'Art de Catalunya.
* Joan Reixach en el Museu de Belles Arts de València.
# Kek (mitologia)

Kek (també conegut com a Kuk, Keku, Kekui) és la deïtat que representava el concepte de foscor (kkw smꜣw, keku-semau) en l'antic Egipte en la cosmologia Ogdoad.
En concepte, Kek era vist com a androgínia, i la seva forma femenina s'anomenava Keket (també Kekuit). En Kek i Keket, en alguns aspectes també representaven el dia i la nit. En les seves representacions més antigues, Kekui es representat amb el cap d'una serp, i Kekuit amb el cap d'un gat o granota.

## Referències

* ↑ E. Hornung, "Licht und Finsternis in der Vorstellungswelt Altägyptens", Studium Generale 8 (1965), 72-83.
* ↑ Budge, 1904, p. 241, 283-286 - vol. 1.
* ↑ Budge, 1904, p. 2, 378 - vol. 2.
* ↑ Steindorff, Georg. The Religion of the Ancient Egyptians. G. P. Putnam's Sons, 1905, p. 50.

## Vegeu també

* Heqet

## Bibliografia

* Budge, E. A. Wallis. The Gods of the Egyptians: Or, Studies in Egyptian Mythology (en anglès). Londres: Methuen & Co., 1904.
# Nikolàievka (Líssie Gori)

Nikolàievka - Николаевка (rus) - és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 4 habitants. Pertany al districte municipal de Líssie Gori.

## Referències

* ↑ PROвинциальный TOURистъ. «Посёлок Барсучий, Лысогорский район» (en rus). Яндекс Дзен, 2020. Arxivat de l'original el 2020-11-30. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П» (en rus). docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 13 novembre 2020].
# Ernest Frederic III de Saxònia-Hildburghausen

Ernest Frederic III de Saxònia-Hildburghausen (en alemany Ernst Friedrich III Carl von Sachsen-Hildburghausen) va néixer a Königsberg el 10 de juny de 1727 i va morir a Seidingstadt el 23 de setembre de 1780. Era fill del duc Ernest Frederic II (1707-1745) i de Carolina d'Erbach-Fürstenau (1700-1758).

## Biografia

Ernest Frederic va succeir al seu pare el 1745, a l'edat de divuit anys, de manera que la seva mare, Carolina, va assumir la regència del ducat fins a la majoria d'edat del príncep, el 1748. Va ser considerat pels seus contemporanis com un príncep intel·ligent i talentós. I entre altres obres de caràcter cultural, obrí una biblioteca a la ciutat. El 1779, un gran incendi va devastar la ciutat de Hildburghausen, i Ernest Frederic es va refugiar al seu pavelló de caça de Seidingstadt on va morir un any després.

## Matrimoni i fills

L'1 d'octubre de 1749 es va casar amb Lluïsa de Dinamarca (1726-1756), filla del rei Cristià VI de Dinamarca. El matrimoni va tenir un fill: Fredric (1755-1756). Però, morta la seva dona, el 20 de gener de 1757 es tornà a casar amb Cristiana de Brandeburg-Bayreuth (1733-1757), filla de Frederic V Cristià de Brandeburg-Bayreuth. D'aquest segon matrimoni en nasqué una filla, Frederica, però no sobrevisqueren ni la criatura ni la mare.
Ernest Frederic es casà de nou l'1 de juliol de 1758 amb Ernestina de Saxònia-Weimar-Eisenach (1740-1786), filla del duc Ernest August I de Saxònia-Weimar i de Sofia Carlota de Brandenburg-Bayreuth. D'aquest matrimoni en nasqueren tres fills:
* Sofia (1760-1776), que el 1776 es casà amb Francesc I de Saxònia-Coburg-Saalfeld (1750-1806).
* Carolina (1761-1790), que el 1778 es casà amb Eugeni de Saxònia.
* Frederic (1763-1834), duc de Saxònia-Hildburghausen, i després de Saxònia-Altenburg, que es casà amb Carlota de Mecklenburg-Strelitz (1769-1818).

## Bibliografia

* Heinrich Ferdinand Schoeppl: Die Herzoge von Sachsen-Altenburg. Bozen 1917, Neudruck Altenburg 1992
* Dr. Rudolf Armin Human: Chronik der Stadt Hildburghausen Hildburghausen 1886
# Museu del Cànem (Berlín)

El Museu del Cànem (alemany: Hanfmuseum Berlin) es va obrir a Berlín el 6 de desembre de 1994. És l'únic museu a Alemanya enfocat en el cànnabis.

## Referències

* ↑ «18 Jahre und endlich legal». Hanf Journal, 3 enero 2013. [Consulta: 5 enero 2013].
# Pessocosma

Pessocosma és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrit per Edward Meyrick el 1884.

## Taxonomia

* Pessocosma bistigmalis (Pryer, 1877)
* Pessocosma iolealis (Walker, 1859)
* Pessocosma peritalis Hampson, 1899
* Pessocosma prolalis (Viette & Legrand in Viette, 1958)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 29 març 2019].
# Nicola Sabatino

Nicola Sabatino (Nàpols, 1705 - Nàpols, 4 d'abril de 1796) fou un compositor italià de l'escola napolitana.

## La vida i el treball

Nicola Sabatino era fill de Giovanni Sebastiano Sabatino (1667-1742), violinista de la capella real de Nàpols. Va rebre la seva formació al "Conservatorio di Sant'Onofrio de Capuana", on va ser alumne de Francesco Feo i Ignazio Prota, i va rebre lliçons de violí d'Emanuele Barbella. Sabatini era sobretot un compositor de música d'església. Va compondre nombroses configuracions de salms, magnificats i tantum ergo, així com altres obres d'ús de l'església. Nombroses obres o representacions supervivents datades del període comprès entre el 1725 i el 1775 testimonien la seva fructífera obra compositiva.
A causa de la malaltia de Pergolesi, el 1735 va rebre l'encàrrec de compondre part de la Serenata Il tempo felice amb motiu de les noces del príncep de San Severo, Raimondo di Sangro. El 1752 va compondre la seva primera òpera, Cleante que es va representar a Roma. Gràcies a l'èxit de Cleante, el 1754 va rebre l'encàrrec de compondre l'òpera Arsace per al Teatro San Carlo de Nàpols. Després Sabatino es va tornar a dedicar principalment a la música de l'església. El 1758 es va convertir en director de banda a l'església de "San Giacomo degli Spagnuolii" el director de 1763 a l'"Oratorio dei Filipini", va ocupar els dos càrrecs fins a la seva jubilació el 1788. Com a antic mestre dels músics napolitans, va dirigir el servei funerari públic el 1774 en memòria del desaparegut compositor Niccolò Jommelli.

## Obres d'escena

* Il tempo felice (Serenata, Nàpols, 1735)
* Cleante (Carnaval 1752, Roma)
* Arsace (30 de maig de 1754, Nàpols)
* L'Endimione, llibret: Pietro Metastasio (Dublín, Academy of Music, 1758)

## Misses

* Missa de quatre parts a la major, 1726
* Massa de cinc parts a G major, 1728
* Massa de cinc parts a G major, 1749

## Oratoris

* Jaele (Gènova, 1740; Venècia, 1743)
* L'Immacolata Concezione santissima Vergine (Venècia, 1741)
* L'Innonocenza intatta (Spello, 1743)
* L'Aurora foriera della pace fra Giacobbe ed Esaù (Palerm, 1757)

## Cantates

* Laetamini fideles per a alto, 2 violins i B. c.
* Tortuga de vi
* Pieta vi supplico dolce Signore.

## Instrumental

* Sonata per a violoncel, 2 violins i B. c.
* Sonata per a flauta travessera, 2 violins i B. c. (perdut)

## Referències

* ↑ MGG: Band 14 Spalten 743–744
* ↑ Robert Eitner: Biographisch-bibliographisches Quellen-Lexikon der Musiker und Musikgelehrten (1903)
# Estació meteorològica

Una estació meteorològica és una instal·lació destinada a mesurar i registrar regularment diverses variables meteorològiques. Aquestes dades s'utilitzen tant per a l'elaboració de prediccions meteorològiques a partir de models numèrics com per a estudis climàtics. A Catalunya hi ha 174 estacions.

## Instruments i variables mesurades

Els instruments comuns i variables que es mesuren en una estació meteorològica inclouen:
* Termòmetre, mesura de temperatures i en particular de màximes i mínimes.
* Baròmetre, mesura de pressió atmosfèrica en superfície.
* Pluviòmetre, mesura de la quantitat de precipitació.
* Psicròmetre, mesura de la humitat relativa de l'aire i la temperatura del punt de rosada.
* Piranòmetre, mesura de la insolació solar.
* Anemòmetre, mesura de la velocitat del vent i penell per a registrar la seva direcció.
La major part de les estacions meteorològiques estan automatitzades requerint un manteniment ocasional. Per a la mesura de variables en mars i oceans s'utilitzen sistemes especials disposats en boies meteorològiques.
Altres instal·lacions meteorològiques menys comuns disposen d'instrumental de sondeig remot com radars per a mesurar la turbulència atmosfèrica i l'activitat de tempestats i sistemes acústics de sondeig de l'estructura vertical de temperatures. Alternativament, estes i altres variables poden obtenir-se per mitjà de l'ús de globus sonda.
En tot cas la distribució irregular d'estacions meteorològiques i la falta d'elles en grans regions com a mars i deserts dificulta la introducció de les dades en models meteorològics i complica les prediccions de major abast temporal.

## Vegeu també

* Telemesura
* Estació Meteorològica Automàtica

## Referències

* ↑ Catalunya en xifres, Diari Ara, 11 setembre 2014, p.36
# National Charity League

National Charity League, Inc. és una organització caritativa sense ànim de lucre formada per mares i filles organitzades en capítols repartits pels Estats Units. L'organització fou establerta a Los Angeles, Califòrnia en l'any 1925 i fou incorporada l'any 1958. És una associació filantròpica que s'ocupa principalment del servei comunitari, el desenvolupament social i l'experiència cultural. La seva història va començar en l'any 1925 quan un petit grup de dones va fundar l'organització a Los Angeles. Aquestes dones donaven suport a les activitats de la Creu Roja americana. Aquestes senyores tenian el suport de les seves filles, les quals en l'any 1938 van formar el seu propi grup. En 1947 tots dos grups es van unir de nou per convertir-se en una associació filantròpica, i van començar a anomenar-se National Charity League (traduïble en català com la lliga nacional caritativa). La NCL va ampliar la seva tasca més enllà del treball filantròpic per incloure el lideratge femení, així com les activitats de tipus cultural. En l'any 1958 NCL fou reorganitzada, va ser incorporada i se li va donar el nom de National Charity League Incorporated.

## Referències

* ↑ «National Charity League GC Chapter Kickoff Party» (en anglès), 29-12-2018.
* ↑ «Who We Are» (en anglès). National Charity League, 29-12-2018.
* ↑ «Hands and hearts helping our community» (en anglès). National Charity League Los Angeles, 29-12-2018.