OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Castanyer i Fons

Josep Castanyer i Fons (València, 1900 - París, 1951) va ser un polític i home de teatre valencià, president del Partit Valencianista d'Esquerra. El seu germà va ser el també militant del PVE, Angelí Castanyer i Fons.

## Biografia

Amb dotze obres de teatre estrenades, va col·laborar amb les publicacions Teatre Valencià, Galeria d'Obres Valencianes, Nostre Teatre, Taula de Lletres Valencianes, Nostres Comèdies, Lo Rat Penat i va ser director d'El País Valencià on va escriure sota el pseudònim de Batiste Conca.
Va ser un dels fundadors de la Societat d'Autors Valencians, abolida per decret el 1941 per ser una “organización federalista embebida de separatismo”. El 1934 succeeix a Joaquim Reig a la presidència del Centre d'Actuació Valencianista, passant a ser responsable de relacions posteriorment.
Amb la fundació el 1935 del Partit Valencianista d'Esquerra, n'ocupa la presidència i quan el 1936 el PVE obté 5 regidors a l'ajuntament de València, n'és Tinent d'Alcalde i president de la Comissió d'Instrucció Pública. Durant la guerra, presideix el Consell d'Administració de la Societat General d'Autors d'Espanya (SGAE) a València, va president del sindicat d'Autors i Compositors, delegat en el Front Popular, delegat al Comitè Executiu Popular i subdelegat de Cultura. Va ser comissari de la 46 Brigada Mixta comandada pel tinent coronel de la Guàrdia Civil Manuel Uribarri Barutell, i cap del S.I.M de la província de Castelló i front de Llevant. Va ser ferit en dos ocasions.
En acabar la guerra civil, els germans Castanyer marxen a l'exili en el vaixell Stanbrook, que va salpar del Port d'Alacant el 28 de març de 1939. Les autoritats franceses el confinaren a una companyia que treballava en la realització de línies de ferrocarril, on va emmalaltir de tuberculosi. Va establir-se a París, on va ser cofundador i primer president de la Casa Regional Valenciana, el 1947.

## Referències

* 1 2 3 4 5 La Baula Perduda escrit a d'un temps d'un país el 23 de desembre de 2010. Inclou conferència realitzada per Angelí Castanyer (fill) a la XXXVIII edició dels Premis Octubre
* 1 2 3 Exiliats Il·lustrats. Manises: Fundación Movimiento Ciudadano, 2016, p. 22-23 (Catàleg de l'exposició editada per la Universitat de València). ISBN 978-84-945291-3-9.
# Josep Castaño i Colomer

Josep Castaño i Colomer (Barcelona, 1931 - 2000) fou un mestre mercantil i sindicalista català.

## Biografia

El 1946 Josep Castaño i Colomer ingressà a la Joventut Obrera Cristiana (JOC), de la qual arribà a ser vocal responsable a Catalunya el 1951. Del 1957 al 1959 va treballar al secretariat de la JOC a Brussel·les i el 1962 en la fundació de l'editorial Nova Terra. Entre el 1960 i el 1970 col·laborà amb Comissions Obreres i amb la Unió Sindical Obrera, i des del 1974 s'incorporà a Convergència Democràtica de Catalunya. Del 1975 al 1981 fou president de la Fundació Roca i Galés per a fomentar el cooperativisme, el 1981 fou nomenat director general de Cooperatives de la Generalitat de Catalunya i el 1985 director de l'Institut per a la Promoció i la Formació de Cooperatives, càrrec que va ocupar fins a la seva jubilació el 1996. El 2011 es publicà una biografia de Josep Castaño.

## Fons personal

El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. El fons conté documentació aplegada per Josep Castaño, relacionada amb associacions sindicals (UGT, CCOO, CNT, USO, SOC, etc.; eleccions sindicals; convenis), amb partits polítics (eleccions generals, propaganda electoral, CDC, PSAN, etc.) i amb fets socials i religiosos corresponents al període 1960-1975. En aquest sentit, es conserven informes, manifestos, programes, prospectes, publicacions, etc. També, és interessant destacar el conjunt de monografies i publicacions periòdiques que aplega el fons relacionades amb aquests temes. I finalment, un petit apartat de documentació sobre l'Editorial Nova Terra (actes, correspondència, catàlegs, etc.).

## Referències

* 1 2 «Josep Castaño i Colomer». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juny 2013].

## Bibliografia

* PORCEL i OMAR, Pilar, Josep Castaño i Colomer. La responsabilitat i el compromís el portaren al cooperativisme, 1931-2000. Barcelona: Ed. Impuls a l'Acció Social, 2011.

## Enllaços externs

* Fons Josep Castaño i Colomer a l'Arxiu Nacional de Catalunya
# Kalanchoe campanulata

Kalanchoe campanulata (o Kitchingia campanulata) és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, de la família de les Crassulaceae.

## Descripció

És una planta perenne, epifita, glabra, que arriba a una alçada de 1,5 m.
Les tiges són simples, erectes.
Les fulles són gruixudes, carnoses, generalment sèssils, de vegades amb un pecíol ampli, làmina lineal-oblonga, oblonga a ovada, de 8 a 10 cm de llarg i de 2 a 3,5 cm d'ample, de color blanc pruïnós, una mica tacat, punta cuneada, base amplexicaule, els marges regularment crenats.
Les inflorescències són corimbes densos, de 5 a 8 cm, amb nombrosos bulbils (propàguls); pedicels de 10 a 12 mm.
Les flors són pèndules; calze subcampanulat, tub de 2 a 3 mm; sèpals subdeltoides a ovats, aguts, de 4 a 6 mm de llarg i de 3,6 a 4,9 mm d'ample; corol·la de color vermellós a rosat ataronjat, urceolada a campanulada, a l'interior amb alguns pèls glandulars; tub de 10 a 13 mm; pètals ovats, de 5 a 7 mm de llarg i de 6 a 8 mm d'ample; estams inserits per sota del centre del tub de la corol·la, els estams superiors inclosos.
Variable en gairebé tots els caràcters de fulles, pecíols, sèpals i corol·la. L'espècie destaca per la producció rara de propàguls a les inflorescències.

## Distribució

Planta endèmica de Madagascar (central i central-oriental). Creix en boscos, vores de bosc, matollar, sobre roques.

## Taxonomia

Kalanchoe campanulata va ser descrita per Henri Ernest Baillon, i publicada al Bulletin Mensuel de la Société Linnéenne de Paris 1: 469. 1885.

### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
campanulata: epítet llatí que significa 'campana' per la forma de les seves flors.

### Sinonímia

* Kitchingia campanulata Baker (1881) / Bryophyllum campanulatum (Baillon) Hort. ZSS (s.a.)
* Kitchingia amplexicaulis Baker (1883) / Kalanchoe amplexicaulis (Baker) Baillon (1885)
* Kitchingia panduriformis Baker (1883) / Kalanchoe panduriformis (Baker) Baillon (1885).
* Kitchingia parviflora Baker (1883) / Kalanchoe parviflora (Baker) Baillon (1885)
* Kalanchoe campanulata ssp. orthostyla Boiteau & Mannoni (1948)
* Kalanchoe campanulata var. typica Boiteau & Mannoni (1948)

## Referències

* ↑ «Kalanchoe campanulata». International Crassulaceae Network.
* ↑ «Kalanchoe campanulata (Baker) Baill.». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
# Kazimierz Lis

Kazimierz Lis (Poznań, 9 d'abril de 1910 - Poznań, 15 de juliol de 1998) fou un futbolista polonès de la dècada de 1930.
Fou jugador del Warta Poznań amb qui guanyà el campionat polonès de 1947. Formà part de la selecció polonesa al Mundial de 1938, però mai va jugar-hi cap partit.

## Referències

* 1 2 Perfil a gk24.pl
# Kempnyia vanini

Kempnyia vanini és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els adults presenten un color ocraci amb un patró marró fosc.
* Les ales anteriors del mascle fan 11,2-12,7 mm de llargària i les de la femella entre 15 i 15,8.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil (Goiás, Minas Gerais i São Paulo).

## Referències

* ↑ Klapálek, 1914. Cas. ces. Spol. ent. 11:60, 68.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Froehlich, 1988. Aquatic Insects 10(3):162«Taylor & Francis Online :: Brazilian Plecoptera 5. Old and new species of Kempnyia (Perlidae) - Aquatic Insects - Volume 10, Issue 3»..
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Stonefly (Plecoptera) fauna in a mountainous area of Central Brazil: composition and adult phenology (anglès)
* ↑ Checklist dos Plecoptera (Insecta) do Estado de São Paulo, Brasil (portuguès)

## Bibliografia

* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):183.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Juan Bautista Buigues Mestre

Tomàs Buigues Mestre (Xaló, 1989), més conegut com a Tomàs II, és un jugador professional de pilota valenciana. Punter en la modalitat d'escala i corda, en nòmina de l'empresa ValNet. Va debutar al Trinquet de Pelayo (València) el 2004.
Encara que al començament de la temporada del 2019 de pilota valenciana fon relegat a la Lliga 2, en guanyar la final amb Fageca ambdós foren inclosos en la Copa d'Escala i corda President de la Diputació de València.

## Palmarés

Palmarés :
| A. | Trofeu | Rest | Punter | Adversaris |
| 2022 | XXXI Lliga Caixabank | Giner | Héctor | Puchol II, Santi i Carlos |
| 2020 | XXIX Lliga Bankia | Puchol II | Guillermo | Pere Roc, Javi i Carlos |
| 2019 | XII Copa Diputació | Puchol II | × | De la Vega i Jesús |
* Campió de la Lliga Caixa Popular: 2007
** Subcampió del Caixa Popular: 2008
* Campió del Trofeu Nadal de Benidorm: 2012
** Subcampió del Trofeu Nadal de Benidorm: 2010 i 2011
* Campió del Trofeu Ciutat de Dénia: 2011 i 2012
* Campió Trofeu Hnos. Viel de Sueca: 2011
** Subcampió del Màsters Ciutat de València: 2011
** Subcampió de la 2012
** Subcampió del Trofeu Mancomunitat de la Ribera Alta: 2012
** Subcampió del Trofeu Universitat de València: 2012
** Subcampió del Trofeu Vidal: 2012

### Galotxa

* Campió del Trofeu Moscatell: 2012

## Referències

* ↑ Tomàs II i Monrabal, dos punters que debuten en la gran final del “Circuit Bancaixa”, 6 de març de 2014
* ↑ Fitxa Arxivat 2017-03-07 a Wayback Machine. a valnetpilota.com
* ↑ Juan Bautista, 'alies "Tomàs II", el Xaloner
* ↑ J. Cano «Fageca i Tomàs s'imposen en una final de primera». Superdeporte, 20-04-2019 [Consulta: 20 abril 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa de ValNet Arxivat 2009-06-14 a Wayback Machine.
# Konstanty Ildefons Gałczyński

Konstanty Ildefons Gałczyński (Varsòvia, 23 de gener de 1905 - 6 de desembre 1953) fou un poeta polonès, conegut també per les seves traduccions dramàtiques breus.
Després de l'esclat de la Primera Guerra Mundial, la seva família va abandonar Varsòvia i es va traslladar a Moscou, on Gałczyński va formar part d'una escola polonesa. De tornada a Varsòvia, va estudiar els clàssics i filologia anglesa.
La seva primera publicació va ser l'any 1923. S'associa amb la poètica del grup Kwadryga, així com a revistes satíriques i polítiques, es converteix en part de la «bohèmia» de la capital polonesa. El 1930, es va casar amb Natalia Awałow, amb qui va viure per primera vegada a Berlín com a agregat cultural, i després a Vílnius en els anys 1934-1936. Aquesta última ciutat va deixar una empremta important a la seva poesia, d'una banda, perquè Kira, el seu únic fill, va néixer allà, i d'una altra a causa de la influència del poeta romàntic Adam Mickiewicz, també imbuït a l'ambient de Vílnius. Des de 1936 i fins a 1939, Gałczyński es troba a prop del centre de Narodowa Demokracja, partit nacionalista polonès, col·labora amb la revista de dreta Prosto z mostu, dona fi a aquest compromís amb els esdeveniments de la Segona Guerra Mundial.
Presoner durant la Segona Guerra Mundial, va esdevenir un poeta oficial del règim prosoviètic, mentre escrivia poemes i d'altres formes literàries més íntimes i iròniques, on va demostrar la seva erudició i sensibilitat. La majoria dels seus poemes tenen rima.
A més a més dels seus poemes, és conegut per obres curtes teatrals, «Teatrzyk Zielona Gęś». Entre els seus poemes més importants es consideren Notatki z nieudanych rekolekcji paryskich el 1946. El seu treball consisteix en tres parts principals, en els quals la primera inclou poemes i obres de teatre satíric, conegut pel públic, mentre que el segon inclou poemes més personals, menys accessibles, i la tercera part consta de textos personalitzats per encàrrec.
El 1950, va esdevenir objecte d'una batalla ideològica, el seu treball artístic va ser exposat per Adam Ważyk a la Reunió d'Escriptors polonesos com d'un «petit burgès». El seu compromís al costat del règim oficial li va valer ser un dels herois del llibre de denúncia de Czeslaw Milosz, Zniewolony umysł (El pensament captiu, 1953).

## Traduccions

Entre les seves traduccions o paràfrasi es troben:
* El somni d'una nit d'estiu de William Shakespeare (1952), i
* Oda a l'Alegria de Friedrich Schiller.

## Referències

* Gerould, Daniel (ed.), Twentieth-Century Polish Avant-Garde Drama: Plays, Scenarios, Critical Documents (Cornell University Press 1977), p. 61 i pp. 231–237

## Enllaços externs

* Official Website of Konstanty Ildefons Gałczyński -- English sub-site of the Polish website (anglès)
* https://culture.pl/en/article/konstanty-ildefons-galczynski-museum Arxivat 2008-03-18 a Wayback Machine.
* Biography (polonès)
* A Song of the Soldiers of Westerplatte (anglès)
# Juan Fernández-Armesto Fernández-España

Juan Fernández-Armesto Fernández-España (Nova York, 1953) és un advocat i economista espanyol.

## Biografia

Fill del periodista Augusto Assía (Felipe Fernández-Armesto) i de l'escriptora i política Victoria Armesto (María Victoria Fernández-España i Fernández-Latorre), va cursar el batxillerat a Bonn (Alemanya) i a Madrid. Va realitzar els seus estudis universitaris a l'Institut Catòlic d'Administració i Direcció d'Empreses (ICADE) de Madrid, llicenciant-se en Dret en 1977 i en Ciències Empresarials en 1978. En 1983 va obtenir el títol de doctor en Dret en la Universitat Autònoma de Madrid.
Va impartir classes de Dret Mercantil en la Universitat Pontifícia de Comillas-ICADE des de 1978 com a professor adjunt i, després, com a professor agregat, sent nomenat en 1988 catedràtic de l'esmentada disciplina en aquesta Universitat, càrrec en el qual va continuar fins a l'any 2009. És membre del Col·legi d'Advocats de Madrid, de la International Bar Association (Col·legi d'Advocats Internacional), de la London Court of International Arbitration (LCIA), de la Deutsche Institution für Schiedsgerichtsbarkeit i. (DIS) (Institució alemanya d'Arbitratge) i de l'Institut pour l'Arbitrage Internationale (IAI), i cofundador del Club Español d'Arbitratge, del que des de març de 2009 és vocal de la seva junta directiva. A més, el Comitè espanyol de la Cambra de Comerç Internacional (CCI) el va designar representant espanyol en la seva Comissió d'Arbitratge.
A l'octubre de 1996 va ser designat pel Consell de Ministres d'Espanya president de la recentment creada Comissió Nacional del Mercat de Valors (CNMV), cessant l'any 2000, en acabar el seu mandat reglamentari.
Està en possessió de la Gran Creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica.

## Referències

* ↑ Juan Ferández-Armesto, abogado y árbitro del CIADI Arxivat 2013-12-25 a Wayback Machine.
* ↑ «Club Español de Arbitraje». Arxivat de l'original el 2013-12-25. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ Real Decreto 2186/1996, de 4 de octubre
* ↑ Reial Decret 1697/2000, de 6 d'octubre

## Enllaços externs

* Club de Arbitraje. Membres Arxivat 2013-12-25 a Wayback Machine.
* Universidad de Comillas. Juan Fernández-Armesto Arxivat 2012-02-05 a Wayback Machine.
* Currículum de Juan Ferenández-Armesto Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
# Juan Fernando de Mendoza

Juan Fernando de Mendoza (Barcelona, 1944 - Madrid, 2002) fou un arquitecte català.
El 1967, juntament amb el també arquitecte Jos Galán crea el despatx L35 (dit així per la seva primera ubicació a la Plaça Letamendi de Barcelona) que desenvoluparà nombrosos projectes en diferents ciutats espanyoles. Un dels primers va ser el barri de la Mina de Barcelona (1970- 1972), un projecte d'habitatges promogut per l'Administració per a erradicar el barraquisme. A partir del projecte d'un centre comercial a començaments dels anys vuitanta, s'especialitza en aquest tipus d'arquitectura creant centres com Centre Comercial Les Glòries o La Maquinista de Barcelona. Els seus dissenys es relacionen amb l'arquitectura i entre ells cal destacar el cendrer Surco (1982), realitzat amb la col·laboració de Maite Oriol.

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# La Bruguera (Peratallada)

La Bruguera és un antic veïnat de l'antic terme de Peratallada (Baix Empordà), el qual comprenia, a més, els pobles de Canapost, Sant Climent de Peralta, Santa Susanna de Peralta. Es troba esmentat a la documentació fins al 1698.

## Referències

* ↑ «La Bruguera (Peratallada)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La Bruguera (Peratallada)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Bordeta

«La Bordeta» té aquests significats:
* Era Bordeta, entitat de població de Vilamòs (vall d'Aran)
* La Bordeta (Toralla), al terme municipal de Conca de Dalt.
* Habitatges a la Bordeta, obra arquitectònica a Lleida
* La Bordeta (Forallac), entitat de població del municipi de Forallac.
* La Bordeta (Sants-Montjuïc), barri de Barcelona, al districte de Sants-Montjuïc.
* La Bordeta (Lleida), barri de Lleida.
* Estació de Bordeta, estació del Metro Transversal.
* Estació de la Bordeta, estació de la Companyia dels Ferrocarrils de Tarragona a Barcelona i França (TBF).

## Termes relacionats

* José Antonio Labordeta, cantautor, escriptor i polític aragonès.
# La Farga (la Presta)

La Farga és un veïnat de la comuna de Prats de Molló i la Presta, de la comarca nord-catalana del Vallespir.
Es troba a uns 3 quilòmetres a ponent del cap de la comuna, la vila de Prats de Molló, pràcticament tot a la riba dreta del Tec. És al sud-est de l'estació termal i veïnat dels Banys de la Presta i al sud-oest del poble de la Presta.
El veïnat es formà a l'entorn d'una antiga farga i molí, del veí poble de la Presta, documentada des de l'edat mitjana. Formen el veïnat les cases i masies de Ca la Bet, Ca la Joana, Ca l'Anna Maria, Ca la Reina, Ca la Sileta, Cal Caraire, Can Baus, Can Fabrós, Can Jan Petit, Can Lleres, Can Magentí, Can Menjó, Can Patllari, Can Peret Betre, Can Pona, Can Racó, Can Realet, Can Roixela, Can Seumat, Can Suís, Can Xivató, Can Zidro i Can Zidrot.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «170 - Prats de Molló i la Presta». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Kotarba, Jérôme; Castellvi, Georges; Mazière, Florent [directors]. Les Pyrénées-Orientales 66. París: Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Ministère de l'Education Nationale. Ministère de la Recherche. Ministère de la Culture et de la Communication. Maison des Sciences de l'Homme, 2007 (Carte Archeologique de la Gaule). ISBN 2-87754-200-5.
* Pélissier, Jean-Pierre. Paroisses et communes de France : dictionnaire d'histoire administrative et démographique, vol. 66 : Pyrénées-Orientales. París: CNRS, 1986. ISBN 2-222-03821-9.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan; Delcor, Maties. «Prats de Molló». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Prats de Molló». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Farga en els ortofotomapes de l'IGN
# La Casa Nova de la Vileta

La Casa Nova de la Vileta és una masia del terme municipal de Castellcir, al Moianès.
Està situada en el sector central-meridional del terme, a prop i al sud-est del Carrer de l'Amargura. És també molt a prop i al sud de la Vileta, al nord de Can Sants i a la dreta de la riera de Castellcir, just a ponent del Molí del Bosc.
Passa pel costat nord de la Casa Nova de la Vileta el Camí del Molí del Mig del Bosc.
Es tracta d'una de les masies més noves del terme, ja que va ser construïda al segle xix.

## Referències

* ↑ Dantí i Rui i Ruiz i Calonja, 1993.

## Bibliografia

* Dantí i Riu, Jaume; Ruiz i Calonja, Joan. Castellcir : segles X a XVIII : origen i evolució d'un poble de la Catalunya vella. Barcelona: R. Dalmau, 1993. ISBN 84-232-0459-6.
# Kim Hye-jin

Kim Hye-jin (Corea del Sud, 1983) és una escritpora sud-coreana. Escriptora destacada de la nova literatura sud-coreana, la seva ploma política i íntima pren forma a partir de la quotidianitat dels esdeveniments, de la gent i de les coincidències que l’envolten. Des dels inicis de la seva trajectòria amb el distingit relat curt ‘치킨 런’ «Chicken Run» (2012) i l’obra 중앙역 Jungangyeok «Estació Jungang» (2013) ha rebut nombrosos premis i distincions al seu país d’origen, d’entre ells el prestigiós Premi Daesan de Literatura 2020, el Premi Yi Sang o el Premi Literari Kim Yujeong 2023. Les seves obres mostren una visió íntima i universal sobre les formes de viure el món i les injustícies socials que l’envolten. El 2022 publica la seva primera obra traduïda al castellà, Sobre mi hija (Las Afueras), guardonada amb el Premi de Literatura Shin Dong-yup 2018, una història matern-filial de comprensió, de conflicte d’identitat i tradició en l’actual societat sud-coreana. Soy toda oídos (Las Afueras, 2024) és la seva segona publicació en castellà, una novel·la sobre la culpa i la cerca de redempció en un món advers que aprofundeix en temes com la cancel·lació o l'assetjament. També és autora del llibre 9번의 일 9beonui il «Dia 9» (2020), una nouvelle i dos conjunts de contes. Ha estat traduïda a múltiples idiomes, com el japonès, xinès, txec, anglès, alemany, francès, italià, o portuguès, però encara no al català.

## Referències

* ↑ «Kim Hye-jin». CCCB, 01-03-2024. [Consulta: 21 març 2024].
* ↑ «21이 사랑한 작가 김혜진① “사람이 항상 궁금해요”» (en coreà). 한겨레21, 13-08-2020. [Consulta: 4 febrer 2023].
# La Jornada Deportiva

La Jornada Deportiva fou una publicació esportiva setmanal en castellà de la ciutat de Barcelona editada per l'editorial Millà.
Aparegué el 10 d'octubre de 1921, primer amb periodicitat setmanal, més tard bisetmanal (dilluns i divendres) i. El nombre de pàgines variava entre les 12 i la vintena, amb algunes edicions especials fins a les 50 pàgines. El preu variava entre el 20 i els 50 cèntims de pesseta. Va utilitzar els subtítols periódico ilustrado de crítica e información i més tard revista ilustrada de sports. En destacava la seva acurada presentació gràfica i cobria tots els esports. En foren directors Josep Torrents, Josep Antoni Trabal i Sans i Isidro Corbinos Pantoque. El darrer número aparegué el 24 de febrer de 1925.

## Referències

* ↑ https://www.bnc.cat/digital/arca/titols/jornadadeportival.htm Biblioteca Nacional de España
* ↑ http://hemerotecadigital.bne.es/details.vm?q=id:0004029126&lang=es ARCA Arxiu de Revistes Catalanes Antigues

## Bibliografia

* Sainz de Baranda, Clara. (2013). Orígenes de la prensa diaria deportiva: el Mundo Deportivo, Materiales para la Historia del Deporte, No 11 (2013), 1-21.
* https://arca.bnc.cat/arcabib_pro/ca/consulta/registro.do?id=2062
* http://www.reportersgrafics.net/ca/publicacions/la-jornada-deportiva
* https://www.bnc.cat/digital/arca/titols/jornadadeportival.htm
* https://webcache.googleusercontent.com/search?q=cache:2cyhKeXlEOgJ:https://www.upo.es/revistas/index.php/materiales_historia_deporte/article/view/788/648+&cd=5&hl=ca&ct=clnk&gl=es&client=safari
* https://www.fotografiacatalunya.cat/es/blog/els-inicis-de-la-fotografia-esportiva-a-la-premsa-catalana
# La Joyosa

La Joyosa és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca del Ribera Alta de l'Ebre.
# La Joca

La Joca és una muntanya de 1.106 metres que es troba al municipi del Mas de Barberans, a la comarca catalana del Montsià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya