OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fagomina

La fagomina és una molècula natural, un iminosucre similar a la glucosa que es troba en el gra de fajol (Fagopyrum esculentum). La fagomina retarda la sensació de la gana. Aquesta molècula fa que l'absorció de glucosa sigui més lenta i així el descens de sucre en el cos no vagi tan de pressa.
La fórmula química de la fagomina és: 1,5-imino-1,2,5-trideoxi-D-arabino-hexitol i es presenta com un glucòsid
El Consell Superior d'Investigacions Científiques d'Espanya (CSIC) ha patentat un procés biotecnològic per a la producció de la fagomina i els resultats de l'estudi es van presentar a la Fira Alimentària que es va celebrar a Barcelona del 22 al 26 de març del 2010.
En el desenvolupament a més han participat investigadors de l'Institut de Química Avançada de Catalunya.
La producció de fagomina en grans quantitats mitjançant mètodes enzimàtics permetrà el desenvolupament de nous aliments funcionals que poden servir per al control de l'excés de pes. S'espera que cap a finals del 2010 ja es comercialitzi als Estats Units.

## Referències

* ↑ «Patentan la producción de fagomina, la molécula que retrasa el hambre -- Qué.es --» (en castellà). Europa Press, 26-03-2010. Arxivat de l'original el 2010-03-26. [Consulta: 17 desembre 2021].
# Falciot unicolor

El falciot unicolor (Apus unicolor) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que vola sobre camp obert criant en penya-segats i coves de les illes Madeira, Salvatges i Canàries.

## Referències

* ↑ Fitxa del falciot unicolor a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 16/12/2012 {en}
# Font dels Bassons

La Font dels Bassons és una font del poble de Serradell, de l'antic terme de Toralla i Serradell, pertanyent a l'actual municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins del territori del poble de Serradell.
Està situada a 1.550 m d'altitud al fons de tot de la vall del riu de Serradell, a la seva capçalera, i, per tant, molt allunyada de Serradell. És a llevant de la Pleta Verda, al nord-oest de la Roca Espatllada, al capdamunt del barranc del Grau.
Tot de topònims de l'entorn duen el terme bassons: el turó que es dreça al nord-oest de la font, al vessant del qual es troba, és el Turó de la Font dels Bassons, i la cinglera que hi ha al nord de la font és el Tallat dels Bassons.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Font dels Bullidors (Caldes de Malavella)

La font dels Bullidors és una font d'aigua termal que permetia l'abastament dels banys romans. La temperatura de sortida de l'aigua és pròxima a 60º. A l'ús domèstic inicial, l'aigua d'aquesta font es va començar a comercialitzar per a l'embotellament el 1902 amb el nom de Vichy Caldense. Al cap de poc temps passà a anomenar-se Agua Xala fins que el 1912, va canviar el nom que encara conserva d'Agua Imperial
El procés de recuperació de les termes romanes de Caldes el devem a la figura de l'industrial Pau Estapé i Maristany (1845-1918) qui al principi de la dècada dels noranta del segle xix inicià la seva intervenció a Caldes, on intentà prendre el control de la font dels Bullidors per tal de comercialitzar-ne les aigües. Per aquella època les aigües de Caldes ja havien adquirit un cert prestigi mercès a la tasca difusora iniciada pel doctor Modest Furest (1852-1939), propietari de la veïna font de Vichy Catalán, al puig de les Ànimes.
De fet, Estapé seguí els passos de Modest Furest, tant pel que fa a l'aprofitament d'aigües –amb la voluntat de convertir l'explotació en un balneari– com al nom de l'explotació (Vichy Caldense) i a l'encàrrec d'un estudi historicocientífic de la font a prestigiosos especialistes. Alhora, tal com Modest Furest havia fet amb el geòleg Lluís M. Vidal, Estapé va encarregar la part geològica al deixeble de Vidal, mossèn Norbert Font i Sagué. La memòria contenia, a més, els resultats de l'excavació del jaciment romà adjacent que havia dirigit el mateix Norbert Font.
Tanmateix, Estapé anà més enllà i decidí convertir les restes romanes dels Bullidors en la bandera del seu producte i no en un mer element més. D'aquí que promogués l'excavació, conservació i adequació per a la visita de les termes romanes de Caldes, alhora que les convertia en el logotip de la seva empresa.

## Referències

* ↑ «Caldes Turisme. Font dels Bullidors». Arxivat de l'original el 2014-12-13. [Consulta: 13 desembre 2014].
* 1 2 3 «Agua Xala i les termes romanes de Caldes de Malavella». Revista de Girona, n.244, setembre-octubre 2007 [Consulta: 9 gener 2015].
# Façana de l'antiga Can Bou

La Façana de l'antiga Can Bou és una obra amb elements gòtics i renaixentistes d'Ullastret (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil.- L'actual casal dit Can Bou, dels segles XVII-XVIII, té façana principal al carrer Major. A la tanca de la part posterior del pati que queda al darrere, la qual dona al carrer de la Notaria, hi ha restes d'una notable façana del segle xvi, corresponent al casal més antic, ja derruït. Hi ha un portal adovellat i un finestral -ara tapiat- gòtico-renaixentista de dos arcs conopials amb arabesc, gran emblema al damunt (erosionat) que simulen sostenir dos personatges alats; una motllura té mènsules en forma de caps humans. Aquest finestral és molt semblant al de Can Torroella, al mateix poble; segurament ambdues obertures decorades són de la mateixa mà. Ho acaba de confirmar l'existència d'un carreu amb una àliga esculpida, avui col·locat, fora del lloc original, al parament interior del mur. Aquest element el retrobem com a coronament al finestral de Can Torroella; cal suposar que tenia la mateixa situació aquí. A la façana hi ha una altra finestra petita, d'arc suposar que tenia la mateixa situació aquí. A la façana hi ha una altra finestra petita, d'arc conopial. El mur té una pàtina molt acusada per estar encarat a tramuntana, per aquest motiu el fragment escultòric menys erosionat és l'àliga esmentada. L'aparell del mur és de rebles lligats amb morter; les obertures de pedres ben tallades.

## Referències

* ↑ «Façana de l'antiga Can Bou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Felicita Casella

Felicita Casella, nascuda Felicita Lacombe (ca. 1820 – després de 1865) fou una cantant i compositora italiana nascuda a França.

## Biografia

Va néixer a Bourges i fou germana del pianista i compositor Louis Lacombe. Abans de 1849 es va casar amb el violoncel·lista i compositor italià Cesare Casella i es va traslladar amb ell a viure a la ciutat portuguesa de Porto.
La seva òpera Haydée es va representar a Porto el 1849 i de nou al Teatro Nacional Doña Maria de Lisboa el 1853, on Casella va cantar el paper principal. La seva següent òpera, Cristoforo Colombo, es va representar l'any 1865 al Théâtre Imperial de Niça.

## Obres

Casella va compondre dues òperes i altres obres com romanços i peces per a veu i piano. Les obres seleccionades inclouen:
* Haydée, òpera portuguesa (també Haidée), llibret de Luiz Felipe Leite a partir de la novel·la Le Comte de Monte Cristo d'Alexandre Dumas (1849)
* Cristoforo Colombo, òpera. libret de Felice Romani (1865)
* Marcia funebre, per a Maria II de Portugal, per a piano
* Ave verum per a veu i piano

## Referències

* ↑ Sadie, Julie Anne. The Norton/Grove dictionary of women composers (Digitalitzat online per GoogleBooks), 1994. ISBN 9780393034875.
* 1 2 «Casella Felicita (Lacombe Felicita». Arxivat de l'original el 14 November 2010. [Consulta: 19 gener 2011].
* ↑ Cohen, Aaron I.. International encyclopedia of women composers, 1981.

## Bibliografia

* McVicker, Mary F. Women Opera Composers: Biographies from the 1500s to the 21st Century (en anglès). Jefferson, Carolina del Nord: McFarland & Company Inc Publishers, 2016, p. 38. ISBN 978-1-4766-2361-0.
# Força Aèria de la República de la Xina

La Força Aèria de la República de la Xina (en xinès: 中华民国空军; en pinyin: Zhōnghuá Mínguó Kōngjūn), és la força aèria taiwanesa. La seva funció primària és defensar l'espai aeri sobre i al voltant de Taiwan contra els possibles atacs de països com ara la República Popular de la Xina o el Japó. Una de les prioritats de la Força Aèria de Taiwan és el reconeixement de llarg abast i les xarxes aèries integrades amb els sistemes d'efectivitat de batalla, usant armes de contraatac, caces, míssils de llarg abast, i aeroports especialment dissenyats, tota aquesta xarxa de sistemes serveixen per a sobreviure en càs d'un possible atac aeri.

## Aeronaus
### Avions de caça

Lockheed F-16 Fighting Falcon :
| Missió: | Avió de caça |
| Versions: | F-16 Block 20 |
| Aeronaus en servei: | 145 |
Dassault Mirage 2000 :
| Missió: | Avió de caça |
| Versions: | Mirage 2000-5EI/DI |
| Aeronaus en servei: | 56 |
AIDC F-CK-1 Ching-kuo :
| Missió: | Avió de caça |
| Versions: | F-CK-1 Ching-kuo |
| Aeronaus en servei: | 126 |
Northrop F-5E/F Tiger II :
| Missió: | Avió de caça |
| Versions: | F-5E/F |
| Aeronaus en servei: | 32 |

### Alerta i control

Grumman E-2 Hawkeye :
| Missió: | Alerta i control |
| Versions: | E-2C Hawkeye 2000 |
| Aeronaus en servei: | 6 |

### Avió de reconeixement

Northrop RF-5E Tigergazer :
| Missió: | Avió de reconeixement |
| Versions: | RF-5E |
| Aeronaus en servei: | 6 |
Lockheed RF-16 Fighting Falcon :
| Missió: | Avió de reconeixement |
| Versions: | F-16 A/B Block 20 |
| Aeronaus en servei: | 8 |

### Avió d'entrenament

AIDC AT-3 Tzu Chung :
| Missió: | Avió d'entrenament |
| Versions: | AT-3A/B |
| Aeronaus en servei: | 36 |
Beechcraft T-34 Mentor :
| Missió: | Avió d'entrenament |
| Versions: | US-1A |
| Aeronaus en servei: | 36 |

### Avions de transport militar

Lockheed C-130 Hércules :
| Missió: | Avió de transport militar |
| Versions: | C-130H |
| Aeronaus en servei: | 19 |

### Avions de passatgers

Beechcraft 1900C :
| Missió: | Avió de passatgers |
| Versions: | B-1900C |
| Aeronaus en servei: | 11 |
Fokker F50 :
| Missió: | Avió de passatgers |
| Versions: | F50 |
| Aeronaus en servei: | 3 |
Boeing 737 :
| Missió: | Avió de passatgers |
| Versions: | B737-800 |
| Aeronaus en servei: | 1 |

### Guerra electrònica

Lockheed C-130 Hercules :
| Missió: | ELINT |
| Versions: | C-130HE |
| Aeronaus en servei: | 1 |

### Helicòpters

Eurocopter AS 332 Super Puma :
| Missió: | Recerca i rescat |
| Versions: | EC-225 |
| Aeronaus en servei: | 20 |
Sikorsky S-70C Blue Hawk :
| Missió: | Recerca i rescat |
| Versions: | S-70C-1/1A/6 |
| Aeronaus en servei: | 17 |

## Vegeu també

* Armada de la República de la Xina
* Exèrcit de la República de la Xina
# Fletxa Valona 1938

La Fletxa Valona 1938, 3a edició de la Fletxa Valona, es va disputar l'1 de maig de 1938, entre Tournai i Rocourt, sobre un recorregut de 280 kilòmetres. El vencedor fou el belga Émile Masson, que s'imposà en solitari en l'arribada a Rocourt. Els també belgues Sylvère Maes i Cyrille Dubois completaren el podi.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Émile Masson (BEL) | | 8h 23' 00" |
| 2 | Sylvère Maes (BEL) | Alcyon | + 43" |
| 3 | Cyrille Dubois (BEL) | Helyett | + 9' 17" |
| 4 | François Neuville (BEL) | Helyett | + 10' 46" |
| 5 | François Dedonder (BEL) | Wanderer | + 14' 35" |
| 6 | Albert Beernaert (BEL) | | + 15' 50" |
| 7 | André Defoort (BEL) | Alcyon | + 16' 07" |
| 8 | Rémi Capoen (BEL) | Helyett | + 16' 44" |
| 9 | Rémi Raeyen (BEL) | | + 21' 25" |
| 10 | François Coppens (BEL) | | + 35' 00" |
| 11 | Oscar Giltay (BEL) | | + 39' 00" |

## Referències

* ↑ «La Flèche Wallonne 1938». cyclingfever.com. [Consulta: 15 abril 2015].
* ↑ «3a edizione La Fléche Wallonne (1938)». museociclismo.it. [Consulta: 15 abril 2015].
* ↑ «La Fleche Wallone». cyclebase.nl. [Consulta: 16 abril 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Ferran de Moradillo i Patxot

Ferran de Moradillo i de Patxot fou un polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Durant el sexenni democràtic fou membre del Partit Constitucional, amb el que fou elegit diputat per Figueres a les eleccions generals espanyoles de 1879. Posteriorment ingressà al Partit Liberal Fusionista i fou governador civil de la província de Girona entre febrer i setembre de 1881.

## Enllaços externs

* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p.562
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Ferodo

Ferodo és una empresa britànica de frens amb seu a Chapel-en-le-Frith a High Peak, Derbyshire.

## Història

Va ser fundada el 1897 per Herbert Frood (1864-1931), amb la seva fabricació començant a Gorton el 1901 i traslladant-se a Chapel-en-le-Frith el 1902. Ferodo va ser la primera empresa que va utilitzar amiant per a revestiments de fre i va desenvolupar els primers materials moderns de fricció de fre.
Va ser fundada el 1897 per Herbert Frood (1864-1931), amb la seva fabricació començant a Gorton el 1901 i traslladant-se a Chapel-en-le-Frith el 1902. Ferodo va ser la primera empresa que va utilitzar amiant per a revestiments de fre i va desenvolupar els primers materials moderns de fricció de fre.
El 1998 Turner & Newall va ser adquirida pel gran grup d'automòbils Federal-Mogul. Ara forma part de Federal-Mogul Aftermarket UK Limited. El 2012 es van invertir 13 milions de lliures en nous sòls, aïllaments, calefacció de baix consum i noves màquines de procés.

## El problema amb l'amiant

Federal-Mogul va tenir dificultats financeres i va sol·licitar la protecció del capítol 11 com a resultat de les reclamacions d'asbestosi. Al Regne Unit, el negoci va entrar a l'administració l'octubre de 2001, deixant un dèficit de fons de pensions estimat en 400 milions de lliures esterlines.
Per als reclamants l'exposició principal dels quals a l'amiant es trobava al Regne Unit o en un dels altres països no nord-americans, es va establir un UK Asbestos Trust per preveure el pagament de les reclamacions d'amiant a més de l'Asbestos Trust centrat als EUA descrit anteriorment. Això inclou els pagaments pòstums a les famílies dels treballadors de la fàbrica de Ferodo.

## Referències

* ↑ «FERODO CELEBRATES MORE THAN 125 YEARS OF BRAKING EXCELLENCE» (en anglès). [Consulta: 12 febrer 2024].
* 1 2 «Chapel-en-le-Frith Parish Council official guide - also photo of Herbert Frood» (en anglès). Arxivat de l'original el 10 desembre 2013.
* ↑ «Federal-Mogul Corp. completes T&N; buy. - Rubber & Plastics News II | HighBeam Research» (en anglès), 17-05-2011. Arxivat de l'original el 2011-05-17.
* ↑ «Buxton Advertiser 11 July 2013 with photo of the refurbished factory» (en anglès). Arxivat de l'original el 5 de març 2016. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Federal-Mogul Financial restructuring» (en anglès).
* ↑ «Legal Update» (en anglès). Arxivat de l'original el 7 gener 2009.
* ↑ «Business Analysis: Turner & Newall pensions crisis leaves» (en anglès). The Independent, 08-12-2004.
* ↑ «What is the T&N Asbestos Trustee Company?» (en anglès). The T&N Asbestos Trust.
# Font d'en Fargues

* Aquest article tracta sobre la font d'aigua. Vegeu-ne altres significats a «La Font d'en Fargues».
La Font d'en Fargues és una font que dona nom al barri de La Font d'en Fargues, a Barcelona.

## Història

El 1900 Montserrat de Casanovas i Pere Fargas van decidir construir una petita cova a la font que tenien a les seves terres del Turó de la Rovira. També s'hi va construir un berenador amb un quiosc modernista.
L'aigua tenia gran prestigi perquè segons deien tenia propietats oligometàl·liques i lítiques i durant uns anys es va comercialitzar. Va ser un indret de gran afluència per fer-hi fontades i aplecs fins ben entrats els anys setanta. A mitjan anys setanta va ser quan s'hi va construir un restaurant i es va malmetre tot l'encant del lloc, a més a més de gran part del quiosc modernista. Actualment s'està a l'espera de la remodelació i dignificació de tot aquell espai amb la font ara amagada i sense l'ús lúdic del temps de les fontades.

## Vegeu també

* Fonts de Barcelona

## Referències

* ↑ «Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó». Arxivat de l'original el 2019-02-26. [Consulta: 8 desembre 2012].
# Font d'en Coromines

La Font d'en Coromines és una obra de la Selva de Mar (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Font d'en Coromines es troba en un indret elevat del Serrat de Can Berta, al nord del Coll de Genís, a ponent del camí vell de La Selva de Mar a Roses i de la capçalera del rec dels Colomers. Entre la font i el camí hi ha dos amplis replans esglaonats per parets de contenció força altes a causa del considerable desnivell.
La paret inferior, propera al camí, té uns 20m. de llargada i és feta amb pedres ben ajustades i fang; és encarada a ponent. Presenta una llarga filada d'encaixos rectangulars sobre mateix d'una banqueta correguda que es troba a mitjana alçada. A sota s'hi distribueixen de manera molt més irregular altres encaixos o nius, a dos nivells. La base resta soterrada i actualment tot el conjunt és de difícil observació a causa de les bardisses.
La paret de la feixa superior ha estat reconstruïda però hi resta un encaix com els anteriors, la qual cosa fa pensar que potser en origen era com l'altra.
Actualment, l'edifici està envoltat de bardissa que fa que no es pugui documentar gràficament, ni revisar la descripció. Tot i això, el llogarrencs donen fe que encara està dempeus.

## Història

Ens trobem davant d'una mena de colomar atípic; unes parets de terraplè aprofitades per a aquesta funció. Deu haver donat lloc al topònim Rec dels Colomers. A l'indret, amb la font i el rieral, probablement ja hi acudien els tudons de manera natural.
L'actual Font d'en Coromines segurament es pot identificar amb la font de Filmera esmentada en documents dels anys 974, 982 i 990 entre els límits de l'alou del monestir de Sant Pere de Rodes.
Actualment l'edifici està envoltat de bardissa que fa que no es pugui documentar gràficament, ni revisar la descripció. Així i tot, els llogarrencs donen fe que encara està en peu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Font d'en Coromines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Fluorarrojadita-(BaFe)

La fluorarrojadita-(BaFe) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'arrojadita.

## Característiques

La fluorarrojadita-(BaFe) és un fosfat de fórmula química {Ba◻}{Fe$^{2+}$◻}{Ca}{Na₂◻}{Fe$_{13}$$^{2+}$}{Al}(PO₄)$_{11}$(HPO₄)F₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2006. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fluorarrojadita-(BaFe) pertany a «08.BF: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 0,5:1» juntament amb els següents minerals: arrojadita-(KFe), dickinsonita-(KMnNa), sigismundita, arrojadita-(SrFe), arrojadita-(KNa), arrojadita-(PbFe), arrojadita-(NaFe), arrojadita-(BaNa), fluorarrojadita-(KNa), fluorarrojadita-(NaFe), samuelsonita, grifita i nabiasita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Sidi Bou Kricha, a la prefecrura de Marrakech, a la regió de Marràqueix-Tensift-El-Haouz (Marroc). També ha estat descrita a la mina Elisabeth, al comtat de Rožňava (Regió de Košice, Eslovàquia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fluorarrojadite-(BaFe)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 maig 2019].
# Fluorbritholita-(Y)

La fluorbritholita-(Y) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la britholita. Rep el nom per la seva relació amb els minerals del grup i pel seu contingut en fluor i itri.

## Característiques

La fluorbritholita-(Y) és un silicat de fórmula química (Y,Ca)₅(SiO₄)₃F. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5. És una espècie isostructural amb la britholita-(Y), la fluorbritholita-(Ce) i la fluorcalciobritholita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fluorbritholita-(Y) pertany a «9.AH - Nesosilicats amb CO₃, SO₄, PO₄, etc.» juntament amb els següents minerals: iimoriïta-(Y), tundrita-(Ce), tundrita-(Nd), spurrita, ternesita, britholita-(Ce), britholita-(Y), el·lestadita-(Cl), fluorbritholita-(Ce), fluorel·lestadita, hidroxilel·lestadita, mattheddleïta, tritomita-(Ce), tritomita-(Y) i fluorcalciobritholita.

## Formació i jaciments

Aquesta espècie va ser descrita gràcies a mostres obtingudes en tres indrets: Lagmannsvik i Kråkmo, a la localitat noruega de Hamarøy, al comtat de Nordland, i el mont Vyuntspakhk, al massís Keivi occidental, a l'óblast de Múrmansk, a Rússia. A banda d'aquestes localitats, també ha estat descrita a la pegmatita Reiersda, a Øvrebø, al comtat de Vest-Agder (Noruega); a Stupné, a la regió de Trenčín, Eslovàquia; i a la mina Östanmossa, a Norberg, al comtat de Västmanland (Suècia).

## Referències

* ↑ «Fluorbritholite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 octubre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Forces Armades de Jordània

Les Forces Armades Jordanes (en àrab: القوات المسلحة الأردنية) són les forces armades del Regne de Jordània. Estan formades per l'Exèrcit de terra, la Força Aèria i l'Armada, i estan sota el control directe del Rei de Jordània, que és el seu comandant en cap. Actualment, el cap de l'estat major jordà, és el tinent general Mahmoud Freihat, i també és el conseller militar del Rei.
El primer exèrcit organitzat jordà fou establert el 22 d'octubre de 1920, i va ser anomenat "La Força Mòbil", en aquell temps la unitat tenia una força de 150 homes. En el seu tercer aniversari en 1923, la força fou reanomenada la Legió Àrab, la legió tenia una força de 1.000 homes. En el moment en què Jordània va esdevenir un estat independent en 1946, la Legió Àrab va arribar a sumar fins a 8.000 soldats repartits en tres regiments mecanitzats. En 1956, tots els generals britànics havien marxat, i el seu nom va ser canviat de nou, la unitat fou anomenada Exèrcit Jordà.
L'Exèrcit jordà va lluitar en diverses guerres i batalles, principalment contra l'estat d'Israel. En la guerra araboisraeliana de 1948, la captura de Cisjordània per part de Jordània i les decisives batalles de Latrun, van demostrar que la Legió Àrab fou l'exèrcit més efectiu durant el conflicte. Diversos enfrontaments van seguir a continuació amb Israel, les operacions de desgast, la guerra dels sis dies, la guerra de desgast, i la guerra del Yom Kippur. Jordània també va haver de fer front a l'Organització per a l'Alliberament de Palestina i a l'exèrcit sirià durant els esdeveniments coneguts amb el nom de Setembre Negre. La signatura del tractat de pau de 1994, va acabar amb l'estat d'hostilitat entre els dos països i els va permetre establir unes relacions normals.

## Pistoles

| Arma | Fabricant | Model | País d'origen |
| Pistola | Caracal International | Caracal | Emirats Àrabs Units |
| Pistola | Heckler & Koch | USP | Alemanya |
| Pistola | Beretta | Beretta 92 | Itàlia |

## Fusells d'assalt

| Arma | Fabricant | Model | País d'origen |
| Fusell d'assalt | Forces Armades de Taiwan | T91 | Taiwan |
| Fusell d'assalt | Forces Armades de Taiwan | T86 | Taiwan |
| Fusell d'assalt | Heckler & Koch | G3 | Alemanya |
| Fusell d'assalt | Heckler & Koch | G36 | Alemanya |
| Fusell d'assalt | Colt's Manufacturing Company | M4 | Estats Units |
# Font Fresca

«Font Fresca» té aquests significats:
* Fonts d'aigua:
** Font Fresca (Sant Pere de Vilamajor), font del municipi de Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental)
** Font Fresca (Senterada), font del poble de Cérvoles, al municipi de Senterada (Pallars Jussà)
* Indrets:
** Sot de la Font Fresca, sot del turó del Samont, al municipi de Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental)