OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Genji Monogatari Sennenki

Genji Monogatari Sennenki: Genji (源氏物語千年紀 Genji, lit. "Genji Monogatari: un diari d'un mil·lenni de vell: Genji") és una adaptació japonesa d'anime del Genji Monogatari. Originalment, es volia realitzar una adaptació del Genji Monogatari manga, però al final el director va decidir fer una adaptació directa de l'obra original. El film anime va ser dirigit per Osamu Dezaki. La sèrie es va emetre a Fuji TV el 15 de gener de 2009.

## Anime

La sèrie usa dues peces de música-tema. L'obertura és "Hiyori Hime" de Puffy AmiYumi, mentres que "Koi" (恋, lit. "Amor") de Kousuke Atari és la peça final.

## CD de la B.S.O

El 25 de febrer de 2009, Sony Music Entertainment va editar la banda sonora en CD del Genji Monogatari Sennenki de Projecte S.E.N.S. i un single pel tema inicial del Genji Monogatari Sennenki, "Hiyori Hime" de Puffy AmiYumi. El 25 de març de 2009, Sony Music Entertainment va editar un cd amb el tema final del Genji Monogatari Sennenki: "Koi" de Kousuke Atari.

## Referències

* ↑ «Dezaki's The Tale of Genji Anime to Debut in January». Anime News Network, 10-11-2008. [Consulta: 14 abril 2009].
* ↑ «Dezaki's The Tale of Genji Anime Commercial Posted». Anime News Network, 06-01-2009. [Consulta: 14 abril 2009].
* 1 2 «Koi». cdjapan.co.jp. [Consulta: 14 abril 2009].
* ↑ «Genji Monogatari Sennenki Genji Original Soundtrack». cdjapan.co.jp. [Consulta: 14 abril 2009].
* ↑ «Hiyori Hime [Regular Edition]». cdjapan.co.jp. [Consulta: 14 abril 2009].

## Vegeu també

* Llista de personatges de Genji Monogatari

## Enllaços externs

* Web oficial (japonès)
# Genk

Genk (en limburguès Genk) és un municipi belga de la província de Limburg a la regió de Flandes.

## Evolució demogràfica

* Font:NIS

## Burgmestres
### Abans de la independència de Bèlgica

* 1796 - 1799 : Tilmanus Remans, agent
* 1799 - 1801 : Hubert Reyskens, agent
* 1801 - 1805 : Hubert Reyskens, maire
* 1805 - 1808 : Gerardus Beurkens, maire
* 1808 - 1813 : Guillaume Lantmeeters, maire en funcions
* 1813 - 1831 : Guillaume Lantmeeters, burgemestre

#### Després de la independència de Bèlgica

* 1831 - 1842 : Gerard Remans, (1806 - 1889)
* 1843 - 1854 : Pieter Houben, (1784 - 1864)
* 1855 - 1895 : Jan Lantmeeters, (1826 - 1907)
* 1896 - 1905 : Pieter Jan Houben, (1842 - 1905)
* 1905 - 1926 : Jules Lantmeeters, (1875 -1935)
* 1927 - 1942 : Jozef Lantmeeters, (1888 - 1946)
* 1942 - 1944 : Jozef Olaerts, (1914 - 1990)
* 1944 : Jozef Lantmeeters
* 1947 - 1976 : Gerard Bijnens, (1911 - 1991), CVP
* 1977 - 1986 : Louis Gaethofs, (°1933), CVP
* 1987 - eind 2009 : Jef Gabriels, (°1947), CVP
* 2009 - : Wim Dries, (°1972), CD&V

## Personatges il·lustres

* Roland Louis Gaspercic, futbolista

## Agermanaments

* Francistown
* Cieszyn
* San Giovanni in Fiore, Italy
# Garsa de l'Himàlaia

La garsa de l'Himàlaia (Pica bottanensis) és una espècie d'au que pertany a la família dels còrvids de l'ordre dels passeriformes, que produeixen en una àrea limitada d'Àsia.

## Aparició i forma de vida

La barba de color negre, com d'un corb, de 46–50 cm de llarg. Igual que les altres garses del gènere Pica, té el cap, el coll, el pit i l'esquena negre, la cara inferior blanca i la cua llarga i en forma de falca. Es diferencia de la garsa europea, ja que fins fa poc era considerat com una part de la cua amb negre, de la cua més curta, del bec més fort i del vestit menys brillant. Es troba en valls obertes i cultivades muntanyosos entre els 2000 i 4500 metres d'altitud.

## Distribució i sistemàtica

Les garses de l'Himàlaia viuen des de l'Himàlaia oriental fins al sud-est del Tibet i l'oest de la Xina (Qinghai i Xinjiang). Es tracta com monotípic, és a dir, no es divideix en cap subespècie.

### Estat de les espècies

Anteriorment es va considerar que l'ocell era subespècie de la garsa (Pica pica) i alguns encara ho fan. Després d'estudis de l'ADN, no obstant això, mostra que està genèticament ben separada, juntament amb espècies germanes de garsa d'Aràbia (P. asirensis) recentment distingides en un complex d'espècies que consisteix, entre altres coses, el bec, les garses de l'Amèrica del Nord garses nord-americanes (P. hudsonia) i les garses becgrogues (Pica nuttalli).

## Estat i amenaces

La Unió Internacional per a la Conservació de la UICN encara no la reconeix com a espècie pròpia i, per tant, no ha valorat el seu estat d'amenaça.

## Nom

El nom científic de l'espècie de l'ocell, bottanensis prové del nom francès Bottan o Boutan per a Bhutan.

## Referències

* ↑ Termcat Centre de terminologia
* 1 2 Clements, J. F., T. S. Schulenberg, M. J. Iliff, D. Roberson, T. A. Fredericks, B. L. Sullivan, and C. L. Wood (2018) The eBird/Clements checklist of birds of the world: Version 2018 http://www.birds.cornell.edu/clementschecklist/download, läst 2018-08-11
* ↑ Madge, S., Christie, DA i Kirwan, GM (2019).
* ↑ Grimmett, R.; Inskipp C. & Inskipp, T. 1999.
* ↑ Dickinson, CE, JV Remsen Jr. & L. Christidis (eds). 2013-2014.
* ↑ Kryukov, AP, LN Spiridonova, S. Mori, V.Yu. Arkhipov, YA Red'kin, OA Goroshko, EG Lobkov i E. Haring (2017), Pauses filogeogràfiques profundes a la pica Pica pica a través del Holarctic: concordança amb la bioacústica i els fenotips, Zoolog Sci. 2017 juny: 34 (3): 185-200. doi: 10.2108 / zs160119.
* ↑ Song, S.; Zhang, R.; Alström, P.; Irestedt, M.; Cai, T.; Qu, Y.; Ericson, P.G.P.; Fjeldså, J.; Lei, F. «Complete taxon sampling of the avian genus Pica (magpies) reveals ancient relictual populations and synchronous Late-Pleistocene demographic expansion across the Northern Hemisphere». Journal of Avian Biology, 49, 2, 2017, pàg. 1–14. DOI: 10.1111/jav.01612.
* ↑ Jobling, JA (2016).

## Enllaços externs

* Els sons a xeno-canto.org
# Garsa de Hainan

La garsa de Hainan (Urocissa whiteheadi) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes del Sud-est Asiàtic, al sud i sud-est de la Xina, Hainan, nord i centre de Laos i nord i centre del Vietnam.

## Taxonomia

S'han descrit dues subespècies:
* U. w. whiteheadi Ogilvie-Grant, 1899, endèmica de Hainan.
* U. w. xanthomelana (Delacour, 1927), del sud-est asiàtic i sud de la Xina.
Alguns autors però, les consideren espècies de ple dret:
* garsa de Hainan (Urocissa whiteheadi, sensu stricto).
* garsa alablanca (Urocissa xanthomela).

## Referències

* ↑ «Garsa de Hainan». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2021. IOC World Bird List (v11.1). doi : 10.14344/IOC.ML.11.1.
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan. 2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volume 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
# Gabat

«Gabat» té aquests significats:
* Municipi francès, vegeu Gabadi
* Principat de Gabat, petit estat tributari protegit a l'agència de Mahi Kantha a la presidència de Bombai (Índia)
# Geologia marina

La geologia marina és la branca de la geologia que s'encarrega de l'estudi del fons oceànic i marí a més de l'estructura tectònica submergida mitjançant l'ús d'eines de geofísica, sedimentologia, geoquímica i paleontologia.
La importància dels estudis en geologia marina és cada vegada major, ja que el 70% de la superfície terrestre està coberta per aigua i la major part de la població mundial viu en zones costaneres. És important conèixer les dinàmiques i processos que succeeixen en terrenys submergits per poder pal·liar els danys en cas de terratrèmols i tsunamis, saber la recurrència d'aquests, conèixer els recursos energètics d'origen fòssil emmagatzemats als sediments marins, així com conèixer la història climàtica dels darrers milers d'anys enregistrat als sediments.

## Vegeu també

* Homogenita
# Garðabær

Garðabær és una ciutat suburbi de la regió metropolitana de Reykjavík, capital d'Islàndia. Actualment és el sisè centre urbà més poblat del país amb una població de 18.891 habitants (dades de l'any 2023).
Els òrgans legislatius de la ciutat són escollits cada quatre anys, essent-ne, l'any 2007, la batllessa Ásdís Troba Bragadóttir.

## Història

La zona sobre la qual s'assenta la ciutat actual ha estat habitada des del segle ix, ja que el Landnámabók hi testifica la presència de dues granges: Vífilstaðanar i Skúlastaðanar. La primera va rebre el seu nom de Vífill, el qual havia estat servent d'Ingólfur Arnarson (el primer colonitzador de l'illa) i, en obtenir la seva llibertat, va decidir establir-se en aquesta zona i crear-hi un assentament.
Fins a l'any 1878, Garðabær va pertànyer a la parròquia d'Álftnashreppur, la qual també incloïa els assentaments d'Álftanes i Bessastaðanar (actualment la residència oficial del president de la nació). L'any 1878 aquesta parròquia va ser dividida en Bessastaðahreppur i Garðarhreppur. Unes dècades més tard, la ciutat de Hafnarfjörður va abandonar la parròquia de Garðarhreppur per esdevindre una localitat independent.
L'àrea inhabitada de Garðarhreppur va començar a poblar-se pels volts de 1960 després d'aprovar-se el primer pla urbanístic l'any 1955. Dels 1.000 habitants censats a la dècada dels seixanta es va passar a més de 4.000 a finals del 1976. Aquell mateix any va obtindre l'estatut de ciutat amb el flamant nom de Garðabær.

## Ciutats agermanades amb Garðabær

* - Asker, Noruega
* - Jakobstad, Finlàndia
* - Eslöv, Suècia
* Tórshavn, Illes Fèroe
* - Birkerød, Dinamarca

## Enllaços externs

* Web oficial de la ciutat (anglès) (islandès)
# Gorges

«Gorges» té aquests significats:
* Gorges, sinònim de congost (hidrografia), pas estret i no gaire llarg entre dues muntanyes, o una vall estreta entre muntanyes abruptes, excavada per les aigües d'un curs d'aigua
* Toponímia:
** Gorges (Loira Atlàntic), municipi al departament de Loira Atlàntic (regió de país del Loira, França)
** Gorges (Manche), municipi al departament de la Manche (regió de Normandia, França)
** Gorges (Somme), municipi al departament del Somme (regió dels Alts de França)
** Cognin-les-Gorges, municipi al departament d'Isère (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
# Georges Demenÿ

Georges Demenÿ (Douai, 12 de juny de 1850 - 18è districte de París, 26 de desembre de 1917) fou un fotògraf, inventor, cineasta, músic, matemàtic i gimnasta francès d'origen hongarès. Contribuí al desenvolupament de la cronofotografia.
A Paris segueix els cursos de Fisiologia de Étienne-Jules Marey i esdevé el seu ajudant i col·laborador més proper. Ambdós varen crear el 1882 la Station Physiologique on Marey i Demeny fotografien el moviment humà i animal servint-se de seqüències fotogràfiques segons el principis de la Cronofotografia. El 1888 aconsegueixen amb la càmera de Marey impressionar una tira fotogràfica amb diverses imatges. El 1890 comencen a util·litzar el cel·luloide i en els anys següents varen impressionar centenars de pel·lícules.

## Invents

El 1892 inventa el fonoscopi, un aparell per a discs de vidre (de 42 cm. diàmetre) amb sèries d'imatges cronofotogràfiques en cercle que es podien projectar mitjançant una làmpada Molteni. El fonoscopi és molt proper de l'anomenat Schnellseher d'Anschütz i potser impulsat per l'èxit d'aquest inventor alemany, Georges Demenÿ es plantejà la comercialització de la Cronofotografia. El mateix any 1892 funda la Société du Phonoscope amb la intenció de fabricar càmeres en sèrie i vendre-les, el que produeix el rebuig de Marey. Demenÿ Inventà llavors el cronofotògraf i més tard -el 1894- el cronofotògraf que incorpora la lleva d'excèntrica, mecanisme que és emprat en molts projectors. Aquesta darrera aportació per ella sola el fa valer com un dels precursors del Cinema.
El 1894 és acomiadat de la Station Physiologique i es dedica pel seu compte a realitzar escenes per al fonoscopi: Danseuse de French-Cancan, Premiers pas de Bébé, Passage du Train. Louis Lumière el visita i Demenÿ li presenta un projector de lleva d'excèntrica, però Lumière no sembla mostrar interès. El 1895 signa un contracte amb Léon Gaumont que comercialitza el Fonoscopi rebatejat Bioscopi. El 1896 surt a la venda la càmara Biographe que utilitza film de 58mm. sense perforar però que ja llavors quedava obsoleta comparada amb la càmera dels Lumière o la Chronos (més tard denominada Kinetògraf) de 35mm. de de Bedts. Aquests enginys de Demenÿ suposaren un desastre comercial. Malgrat això Gaumont explotà el principi de la lleva d'excèntrica amb gran èxit per a films de 35mm. El 1898 Demenÿ li cedeix els drets d'explotació comercial, abandona el cinema i torna a la seva veritable passió, la gimnàstica, creant nous exercicis que difongué popularment amb la intenció d'incrementar els nivells de salut pública. Posteriorment els lumieristes i els cercles propers a Marey van negar l'aportació de Demenÿ en els inicis del cinema, però la força de les imatges creades per al Fonoscopi parlen del seu indiscutible impuls als inicis del setè art.

## Textos

* Les bases scientifiques de l'éducation physique (1902)
* Mécanisme et éducation des Mouvements, 2e édition revue et augmentée, Alcan, Paris (1905)
* Les Origines du cinématographe (1909)
* L'école française (1909)
* L'éducation de l'effort (1916)

## Referències

* Laurent Mannoni: Georges Demeny: Pionnier du cinéma, Douai, Éd. 1997
# Georges Decaux

Georges Decaux (Gamaches, 14 d'abril de 1930 – Abbeville, 12 d'octubre de 2015) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1952 i 1956. Durant la seva carrera professional aconseguí 4 victòries, destacant una etapa al Tour de França de 1952.

## Palmarès

* 1952
** 1r del Circuit de la Vall del Loira
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1953
** 1r al Gran Premi de Sant Raphael
* 1954
** 1r del Circuit de la Vall del Loira

## Resultats al Tour de França

* 1952. 36è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Enllaços externs

* Palmarès de Georges Decaux (italià)
# Francisco Gómez-Salazar y Lucio-Villegas

Francisco Gómez-Salazar y Lucio-Villegas (Arija, 7 de juliol de 1827 - Real Santuario de Montesclaros, 13 de març de 1906) fou un religiós i teòleg espanyol, bisbe de Lleó i acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques

## Biografia

Era germà de Manuel Gómez de Salazar y Lucio-Villegas, que va ser arquebisbe de Burgos. De 1842 a 1845 va estudiar al Seminari Conciliar de San Jerónimo i després a l'Institut Provincial. En 1852 es va llicenciar en teologia a la Universitat de Valladolid, de la que es doctorà a la Universitat de Granada en 1857. En 1854 es va ordenar sacerdot. En 1862 es va llicenciar en dret civil i canònic a la Universitat Central de Madrid.
En 1853 fou nomenat Catedràtic de Grec i Hebreu en el Seminari Conciliar de San Pelagio de Còrdova i en 1857 catedràtic de teologia dogmàtica a la Universitat Central de Madrid fins que fou suprimida en 1868. En 1871 hi substituiria Eugenio Montero Ríos com a catedràtic d'Institucions de Dret Canònic.
Al març de 1859 va ser nomenat eclesiàstic de la rectoria en la Cort; al juny de 1860 va ser designat predicador de S. M. i a l'agost de 1862 el Cardenal Arquebisbe de Toledo el va nomenar tinent vicari i jutge eclesiàstic ordinari de la Cort i el seu Partit. El 1885 va ingressar a la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques i el 1886 fou nomenat Bisbe de Lleó, càrrec que va ocupar fins a 1904, quan se li va diagnosticar una malaltia cerebral i fou nomenat bisbe emèrit. Va morir en 1906 d'una bronco-pneumònia al monestir de Montesclaros.

## Obres

* Tratado teórico práctico de procedimientos eclesiásticos, Imp. D. Eusebio Aguado, Madrid, 1868 (
* Manual eclesiástico. Lib. Miguel Olamendi, Madrid, 1872.
* Lecciones de disciplina eclesiástica y suplemento al tratado teórico-práctico de procedimientos eclesiásticos por los Doctores D. Francisco Gómez Salazar y D. Vicente de la FuenteMadrid, A. Gómez Fuentenebro, 1874; 2ª ed. corr. y aum., A. Gómez Fuentenebro. Madrid, 1877. Hubo otras ediciones.
* Tratado de las censuras eclesiásticas con arreglo a la Constitución “Apostolicae Sedis” expedida en 12 de octubre de 1869, Imp. A Gómez Fuentenebro, Madrid, 1875.
* Contrabando protestante. La Biblia en romance y sin notas. Junto con El protestante protestado, números 1 (Andrés Tunn), 2 (Salvación del pecador, o sea Refutación de los errores que contienen), 3 (La muerte feliz) y 5 (Respuesta al manifiesto de la Asamblea Protestante en España) por Vicente de la Fuente, Francisco Gómez Salazar, Ed. Antonio Pérez Burrull, Madrid, 1869-1872, 1872.
* Constituciones Sinodales para la Diócesis de León, Imp. de Herederos de Miñón, León, 1893

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2015-12-24 a Wayback Machine. al Diccionario de Catedráticos Españoles de Derecho
* ↑ Don Francisco Gómez de Salazar a arija.org
# Frederic de Wittelsbach

Frederic de Wittelsbach (1339 - 4 de desembre de 1393) va ser duc de Baviera des 1375. Era el segon fill d'Esteve II de Wittelsbach i d'Elisabeth II de Sicília.

## Regnat

De 1375 a 1392 va governar junt amb els seus germans Esteve III i Joan II al ducat de Baviera-Landshut. El 1392 Joan es va negar a finançar les aventures italianes dels seus germans (casats amb files de Bernabé Visconti) i les despeses excessives d'Esteve III a la cort, i va demanar la partició de Baviera-Landshut, que doncs es va dividir en tres parts: la mateixa Baviera-Landshut reduïda, Baviera-Ingolstadt i Baviera-Múnic. A Frederic li va correspondre Baviera-Lanshut que era considerada la part més rica del ducat.
En 1387 Frederic va empresonar a l'arquebisbe de Salzburg per obligar-lo a posar fi a la seva aliança amb la confederació de ciutats de Suàbia. Frederic fou conseller del rei Venceslau en els assumptes legals i un candidat molt ben situat per a la successió del rei, però va morir a Budweis el 1393. Va ser succeït a Baviera-Landshut pel seu fill Enric IV de Wittelsbach (Enric XVI de Baviera).

## Matrimoni i fills

Es va casar dues vegades, la primera el 1360 amb Anna de Neuffen, filla de Bertold VII de Neuffen. D'aquest matrimoni va tenir només una filla, Elisabet o Isabel (1361-17 de gener de 1382), casada amb Marc Visconti, senyor de Parma.
En segon lloc, es va casar el 2 de setembre de 1381 amb Maddalena Visconti, filla de Bernabé Visconti i de Beatriu Regina della Scala. Els seus fills van ser:
* Enric XVI (IV) el Ric (1386-1450).
* Joan, va morir jove.
* Elisabet (1383-Ansbach 13 de novembre de 1442), casada amb Frederic I, margrave de Brandenburg.
* Margarida (nascuda el 1384), va morir jove.
* Magdalena (1388-1410), casada el 1404 amb el comte Joan Meinard VII de Gorízia.

## Referències

* Siegfried Hofmann: Friedrich, Herzog von Bayern a: Neue Deutsche Biographie (NDB), Duncker & Humblot, Berlín 1961
* Sigmund Ritter von Riezler: Friedrich (Herzog von Bayern-Landshut) a: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB), Duncker & Humblot, Leipzig 1877
# Fort Pierce North

Fort Pierce North és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 7.386 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fort Pierce North tenia 7.386 habitants, 2.552 habitatges, i 1.862 famílies. La densitat de població era de 638 habitants/km².
Dels 2.552 habitatges en un 31,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,4% hi vivien parelles casades, en un 23,3% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,89 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 12,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.899 $ i la renda mediana per família de 29.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.688 $ mentre que les dones 21.117 $. La renda per capita de la població era d'11.344 $. Entorn del 19% de les famílies i el 22,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fort Pierce North». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fort Pierce North». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fregadora

* Per a altres significats, vegeu «Mànec de fregar».
Una fregadora, polidora, màquina de polir o en alguerés levigadora és una màquina que moguda per un motor elèctric s'utilitza per a desbastar o afinar, emprant paper de vidre, les superfícies dels materials (o treure la pintura vella...), com a acabat final o com a tractament previ a un altre procés: pintada, envernissament, laminatge, etc.
El desbastament de fusta produeix una gran quantitat de serradures en pols, per això moltes fregadores estan equipades amb algun tipus de sistema recol·lector de pols (tal com es pot veure a la primera imatge). Hi ha diversos tipus de Fregadores:

## Vegeu també

* Esmoladora angular
* Esmoladora

## Referències

* ↑ Sanna i Useri, 1988, p. 674.

## Bibliografia

* Sanna i Useri, Josep. Diccionari català de l'Alguer. L'Alguer/Barcelona: Fundació del II Congrés de la Llengua Catalana i Editorial Regina, 1988. ISBN 84-7129-391-9.
# Fregata de Christmas

La fregata de Christmas (Fregata andrewsi) és un ocell marí de la família dels fregàtids (Fregatidae). D'hàbits pelàgics, cria sobre grans arbres a l'illa Christmas, a l'Índic oriental, dispersant-se fins al Mar de la Xina Meridional i el nord d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Fregata de Christmas». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Francesco Maria Berio di Salsa

Francesco Maria Berio di Salsa, marquès de Salsa o Salza (Nàpols, 1765 - Nàpols, 1820), fou un aristòcrata napolità que va escriure els llibrets de dues òperes de Gioachino Rossini, Otello (1816) i Ricciardo e Zoraide (1818).

## Referències

* ↑ Giannantonio, Pompeo. «Biografia a Treccani».
* ↑ Franklin Mesa. Opera: An Encyclopedia of World Premieres and Significant Performances, Singers, Composers, Librettists, Arias and Conductors, 1597-2000. McFarland, 22 gener 2007, p. 202. ISBN 978-1-4766-0537-1.
# Francesc Albó i Martí

Francesc Albó i Martí (Barcelona, 21 d'abril de 1874 - Puigcerdà, 1918) fou un polític i advocat català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica
Fill de Ramon Albó i Calvaria de Castanyet i de Dolors Martí i Nogués de Barcelona. Germà de Ramon Albó i Martí. S'inicià en política en el carlisme, però a començaments del segle xx, arran de la seva participació en el Primer Congrés Internacional de la Llengua Catalana es decantà directament pel catalanisme i formà part de la Lliga Regionalista, amb la que fou escollit regidor de l'ajuntament de Barcelona el 1901. Després fou elegit diputat per Olot a les eleccions generals espanyoles de 1903 i a les de 1905, i durant aquest període fou el portaveu del seu partit a les Corts Espanyoles. Fou un dels impulsors de la Solidaritat Catalana, tot i que no fou elegit diputat el 1907. Va escriure diverses obres històriques i jurídiques.

## Obres

* La mort del creuhat (1888)
* L'ús de la llengua pròpia considerat com un dret, Barcelona, (1906)

## Referències

* ↑ «Naixements.1874.Registre núm.2020». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona (digitalitzat per FamilySearch), 21-04-1874. [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ El centenari del primer Congrés internacional de la llengua catalana per Maria Pilar Perea, p. 125
* ↑ Diccionari biográfic, V.1, p.45. Universitat de Michigan, 2006
* 1 2 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 22; entrada "Albó i Martí, Ramon"

## Enllaços externs

* «Francesc Albó i Martí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)