OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ferran Barnet i Vallribera

Ferran Barnet i Vallribera (Barcelona, 22 de setembre de 1919 - Barcelona, 7 de maig de 2000) fou un futbolista català de la dècada del 1940.

## Trajectòria

Format a la Unió Atlètica d'Horta, va arribar al RCD Espanyol la temporada 1939-40, però l'entrenador del moment Patricio Caicedo no li donà moltes oportunitats. Aquesta temporada guanyà la Copa d'Espanya. Fou cedit dues temporades al Llevant UE, retornant a l'Espanyol la temporada 1942-43. Aquesta temporada la començà Caicedo a la banqueta però fou destituït i substituït pel tàndem Ricard Zamora-Pere Solé i Barnet tingué una més gran participació en l'equip. En total disputà 19 partits amb l'Espanyol a primera divisió.
Gran part de la seva carrera la passà a Andalusia, jugant al Jerez Deportivo, Sevilla FC 11 partits a primera divisió, al Recreativo de Huelva i al Granada CF un total de 21 partits en dues temporades,.
El seu germà Vicenç Barnet i Vallribera també fou futbolista.

## Referències

* ↑ «Necrològiques». El Periódico, 08-05-2000. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «FUTBOL». La Vanguardia, 02-07-1939. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 3 «Biografia». periquito.cat. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 «Ojeando el coto». Mundo Deportivo, 31-07-1943. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Barnet». sevillacf.com. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Notas del día». Diari ABC, 20-03-1949. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Acuerdos del comité de competición». Diari ABC, 08-11-1947. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «El jerezano Barnet pasa al Sevilla». Mundo Deportivo, 02-06-1946. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Falsterita

La falsterita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor d'Alexander U. Falster (19 de febrer de 1952, Wisconsin, EUA), tecnòleg analític i especialista en pegmatites de granit a la Universitat de Nova Orleans, Louisiana.

## Característiques

La falsterita és un fosfat de fórmula química Ca₂MgMn$^{2+}$₂Fe$^{2+}$₂Fe$^{3+}$₂Zn₄(PO₄)₈(OH)₄(H₂O)$_{14}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent publicada per primera vegada el 2012. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. És una espècie estretament relacionada amb la ferraioloïta.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 63565, 63566, 63567 i 63568.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Palermo No. 1, situada a la localitat de Groton, al comtat de Grafton (Nou Hampshire, Estats Units). També ha estat descrita a la pedrera Estes, a la localitat de Baldwin, dins el comtat de Cumberland (Maine, Estats Units). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Falsterite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Falster

Falster és una illa del sud de Dinamarca, amb 513,7 km² d'àrea i 43.530 habitants, un 40% dels quals en la principal ciutat, Nykøbing Falster. És la cinquena illa més gran del país, després de Sjælland, Fiònia, Lolland i Bornholm. S'hi troba el punt més meridional del país, al poble de Gedser.
Falster està connectada amb Sjælland, l'illa major de Dinamarca, pels ponts de Farø, que són part de la carretera europea E47 que uneix Copenhaguen al nord i Lübeck al sud.

## Referències

* ↑ «Area and population. Regions and inhabited islands». [Consulta: 2 juliol 2014].
* ↑ «Falster (island, Denmark) -- Encyclopedia Britannica». [Consulta: 2 juliol 2014].
* ↑ «E47». [Consulta: 2 juliol 2014].
# Festos (fill d'Hèracles)

Festos (en grec antic Φαιστός) va ser segons la mitologia grega un fill d'Hèracles i rei de Sició.
Va succeir Ianisc en el tron de la ciutat quan aquest rei va morir. Després, per ordre de l'oracle, va marxar a Creta, on va fundar la ciutat de Festos, que porta el seu nom. Casat a l'illa, va tenir un fill, per nom Ròpal. Sembla que el seu nom figurava en la genealogia cretenca de Pausànias en comptes del déu Hefest (en grec antic Ἥφαιστος), introduït en el seu lloc per un error de l'escrivà.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 198. ISBN 9788496061972.
# Farneseïta

La farneseïta és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la cancrinita. Rep el nom de la localitat de Farnese, a Itàlia, la seva localitat tipus.

## Característiques

La farneseïta és un silicat de fórmula química (Na,Ca,K)₅₆(Al₆Si₆O₂₄)₇(SO₄)₁₂·6H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2004. Cristal·litza en el sistema hexagonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la farneseïta pertany a «09.FB - Tectosilicats sense H₂O zeolítica amb anions addicionals» juntament amb els següents minerals: afghanita, bystrita, cancrinita, cancrisilita, davyna, franzinita, giuseppettita, hidroxicancrinita, liottita, microsommita, pitiglianoïta, quadridavyna, sacrofanita, tounkita, vishnevita, marinellita, alloriïta, fantappieïta, cianoxalita, balliranoïta, carbobystrita, depmeierita, kircherita, bicchulita, danalita, genthelvita, haüyna, helvina, kamaishilita, lazurita, noseana, sodalita, tsaregorodtsevita, tugtupita, marialita, meionita i silvialita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al museu de mineralogia de la Universitat de Roma, amb el número de referència: 33000/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat de Fosso La Nova, a Farnese, dins la província de Viterbo (Laci, Itàlia). També ha estat descrita a les localitats de Casale Rosati i Ischia di Castro, totes dues properes a la localitat tipus, així com a Poggio Bottinello, a la Toscana. Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Farneseite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 febrer 2020].
# Calu

Calu va ser, segons la mitologia etrusca, un antic déu dels morts i senyor de l'inframón, que més tard va ser substituït per Aita, l'equivalent al déu grec Hades.
Té els atributs d'un llop, i se'l representa com un llop o com un home vestit amb una pell de llop. Aita, que el va substituir, era només una figura mitològica, en canvi Calu va rebre culte i veneració popular. Les representacions visuals del culte a Calu sembla que contenen elements comuns amb el culte romà de les Lupercals i el culte que realitzaven els faliscs dels Hirpi Sorani ('els llops de Sorano', ja que hirpus vol dir llop en llengua falisca).

## Referències

* ↑ Thomson de Grummond, Nancy. Etruscan myth, sacred history, and legend. Filadèlfia: University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology, 2006, p. 232. ISBN 9781931707862.
* ↑ Elliott, J «The Etruscan Wolfman in Myth and ritual». Etruscan Studies, 2, 1995, pàg. 31-33.
# Calucons

Els calucons (en llatí Calucones, en grec antic Καλούκωνες) eren una tribu dels leponcis de Rètia. El seu nom s'ha conservat en la Val Calanca, a Suïssa.
Segons Plini el Vell, va ser una de les tribus que va conquerir August quan va vèncer les tribus alpines, i així ho fa constar a la transcripció que fa de la inscripció del Trofeu dels Alps.

## Referències

* ↑ Giovanni Battista Rampoldi. «"Corografia dell'Italia", 1832».
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, III, 20
# Calç de Marràqueix

La calç de Marràqueix, és una varietat de calç artesanal, que es produeix a la regió de Marrakech.
Les pedreres de pedra calcària de Marràqueix, contenen de manera natural: sílice, alúmines, quars i altres minerals. Després del procés final d'addició d'aigua, la calç segueix mantenint moltes partícules crues, que la fan una calç "carregada" d'agregats de manera natural.
Aquesta calç és el material essencial per a la consecució del tadelakt tradicional.

## Vegeu també

* Pedra artificial
* Pedra de Coade
* Calç apagada
* Guix
* Estucat al foc
* Lletada de calç
# Calçada Johor-Singapur

La calçada Johor-Singapur, en anglès Johor-Singapore Causeway, és una calçada elevada construïda a través de l'estret de Johore i connecta Pulau Ujong (Singapur) amb la península de Malaca (Malàisia), constituint un dels dos punts de pas a la frontera marítima entre els dos països, el segon és un pont viari situat a l'oest, el Malaysia-Singapore Second Link.

## Descripció

És formada per una autovia, una via fèrria que uneix l'estació de Tanjong Pagar i per canalitzacions que permeten alimentar Singapur d' aigua dolça.
Aquesta obra de 1.038 metres de longitud, la construcció de la qual va acabar l'any 1923després de quatre anys de treballs, va ser dissenyada per la societat d'enginyeria de Westminster Coode, Fitzmaurice, Wilson & Mitchell, a continuació construïda pel gabinet Topham, Jones & Railton Co. de Londres. Serveix d'enllaç ferroviari amb el sistema ferroviari de Johor, de manera que connecta el nucli urbà de Johor Bahru amb Singapur, llavors quartel general de les colònies britàniques a Àsia Sud-oriental.
El dic no permet la sortida natural de les aigües de l'estret de Johor, la qual cosa ha provocat problemes mediambientals i ha portat a controvèrsies frontereres entre els dos països: Singapur va rebutjar reemplaçar la calçada per un pont a suggeriment de Malàisia l'any 2003, tement que la millora de la navegabilitat de l'estret desviï una part del tràfic marítim del port de Singapur (situat a la costa sud de Pulau Ujong a la vora de l'Estret de Singapur) cap a el de Johor Bahru. Els de Singapur van proposar tanmateix un « mig-pont corxera », que baixaria al mig de l'estret i agafaria la calçada original.
Hi ha un projecte de línia de metro transfronterer que ha de connectar la ciutat estat de Singapur amb la ciutat de Johor Bahru, a Malàisia, travessant l'estret de Johor anomenat sistema de transport ràpid Johor Bahru–Singapur (en anglès Johor Bahru–Singapore Rapid Transit System), més conegut per l'acrònim RTS link.

## Referències

* ↑ «CLEARING THE CAUSEWAY» (en anglès). [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ migration. «A look at Woodlands Checkpoint: Singapore's first and last line of defence» (en anglès), 13-10-2013. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «The Johore Causeway.». [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ The Causeway. Kuala Lumpur: National Archives of Malaysia, 2011. ISBN 978-981-4266-89-5.
* ↑ «Screenshots...: Go get them, Shahril!», 17-12-2005. Arxivat de l'original el 2005-12-17. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «M'SIA STOPS CONSTRUCTION OF BRIDGE TO REPLACE JOHOR CAUSEWAY», 25-08-2007. Arxivat de l'original el 2007-08-25. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ hermes. «KL gives in-principle nod for Johor-S'pore rapid transit link» (en anglès), 31-07-2018. [Consulta: 1r febrer 2021].
# Calàpet verd balear

El calàpet verd balear (Bufo balearicus, Bufotes balearicus o Pseudepidalea balearica) és un calàpet que pertany a la família dels gripau vertaders Bufonidae. És una espècie de terres baixes però pot ser trobat fins a altures de 1.300 m sobre el nivell del mar a la Itàlia central.
Antigament considerada la mateixa espècie que Bufo viridis, les dades genètiques molecular ara donen ferm suport al seu status com a espècie separada.
Malgrat el nom, aquesta espècie és nativa d'Itàlia (on és present damunt tots els territoris excepte l'extrem del nord-est i del sud-oest) i a Còrsega. Fou probablement introduït a les Illes Balears en temps prehistòrics, on és comú però està en retrocés.

## Referències

* 1 2 3 Roberto Sindaco, Antonio Romano, Iñigo Martínez-Solano (2009). Pseudepidalea balearica. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, 2013. UICN, edició 2013.2. Consultat el 16 març 2014.
* ↑ Stöck, M.; Sicilia, A.; Belfiore, N.; Buckley, D.; Lo Brutto, S.; Lo Valvo, M.; Arculeo, M. «Post-Messinian evolutionary relationships across the Sicilian channel: Mitochondrial and nuclear markers link a new green toad from Sicily to African relatives». BMC Evolutionary Biology, 8, 2008, pàg. 56–74. DOI: 10.1186/1471-2148-8-56. PMC: 2276203. PMID: 18294389.
* ↑ Hemmer, Helmut; Kadel, Beate; Kadel, Karl «The Balearic toad (Bufo viridis balearicus (BOETTGER, 1881)), human bronze age culture, and Mediterranean biogeography». Amphibia-Reptilia, 2, 3, 1981, pàg. 217–230. DOI: 10.1163/156853881X00041.
# Brogítar

Brogítar era un gàlata, gendre del rei Deiòtar I, per haver-se casat amb la seva filla Adobogíona. Va ser pare del tetrarca Amintas de Galàcia.
Ciceró afirma que va comprar a Publi Clodi, tribú de la plebs l'any 59 aC, el càrrec de rei i de gran sacerdot de la Magna Mater, a Pessinunt, després que el gran sacerdot fos destituït mitjançant una llei tribunícia que va dictar Clodi. Va pagar pel nomenament una gran quantitat de diners. Ciceró el tracta d'home sense honor i indigne d'un càrrec sagrat, sobretot perquè va comprar el càrrec no per fer honor a la deessa sinó per deshonrar el temple. Deiòtar va intervenir posteriorment en la destitució de Brogítar com a sacerdot per haver contaminat «les cerimònies sagrades».

## Referències

* ↑ Ciceró. De Haruspicum responsis, 13
* ↑ Smith, William (ed.). «Brogitarus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 19 febrer 2021].
* ↑ Ciceró. Pro Sestio, 25, 56
* ↑ Ciceró. De Haruspicum responsis, 13
# Tupiza

Tupiza (chicha: Topejsa o Tucpicsa) és un municipi del departament de Potosí, Bolívia. És la capital de la província de Sud Chichas. La seva població és de 44.814 habitants (segons el Cens bolivià de 2012),. El gentilici local és tupiceño.
La ciutat està enclavada a l'estreta vall agrícola del riu Tupiza, envoltada de nombrosos assentaments miners, així com el Salar d'Uyuni.

## Toponímia

Existeixen diverses versions sobre el nom de la ciutat de Tupiza. El sacerdot Simó Torres Carrasco en el seu Monografia de Sant Joan Baptista de Talinasosté "Que la gent en èpoques immemorials transitaven per les platges on està Tupiza, al buscar metalls i or cavaven terra. Ttojpisan (està cavant), deien en veure'ls treballar així. I del quítxua va derivar el nom amb el qual avui es coneix el poble i la regió. "

## Història

La ciutat es troba al territori ancestral dels Chiches. Es creu que la ciutat hauria estat fundada entre 1535 i gener de 1536, com a base d'aprovisionament per a l'expedició de Diego de Almagro a Xile. No se sap si la població va ser creada pel mateix Almagro o pel seu adelantado Juan de Saavedra, cap d'una partida exploratòria. De ser certa aquesta creença, Tupiza seria juntament amb Paria (fundada en les mateixes circumstàncies) la ciutat espanyola més antiga de Bolívia, i la segona més antiga no fundada pels espanyols.
Això es confirmaria en l'existència de registres notarials que nomenen espanyols com a veïns de Tupiza ja en 1539, el mateix any de la fundació de Chuquisaca.
Una altra versió assegura que la ciutat va ser fundada el 4 de juny de 1574 per Luis de Fuentes y Vargas, qui s'encaminava per la vall a establir la ciutat de Tarija.

## Geografia

La jurisdicció territorial del municipi té una superfície de 6.503 km². Limita al nord amb la província de Nor Chichas, a l'oest amb la província de Sud Lípez, a l'est amb els departaments de Tarija i Chuquisaca i al sud amb la província de Modesto Omiste i la República Argentina.

## Referències

* ↑ «Censo INE» (en castellà). Arxivat de l'original el 2014-11-07. [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ «Tupiza | Bolivia» (en anglès). [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ «Tupiza conmemora 439 años de fundación» (en castellà), 06-04-2013. [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ «Tupiza celebró 440 años de fundación» (en castellà). EA Bolivia, 03-06-2018. [Consulta: 2 maig 2019].
# Tupperware

Tupperware és el nom d'una empresa i línia de productes per a la llar que comprèn recipients útils per a la preparació, l'emmagatzematge i la conservació d'aliments, així com d'altres productes que serveixen per a la cuina i la llar. El 1942, Earl Tupper va desenvolupar el seu primer recipient en forma de campana, però els productes de la marca es van introduir per primera vegada al públic el 1948. Tupperware desenvolupa, fabrica i distribueix els seus productes a nivell internacional des d'una filial de propietat total de la seva companyia matriu Tupperware Brands. El 2007, els productes Tupperware es comercialitzaven mitjançant aproximadament 1,9 milions de venedors directes.
Durant dècades, els tuppers i altres productes de l'empresa, tot i que no es podien comprar en cap botiga, van expandir-se per tot el món. Amb el temps, però, moltes altres empreses fabricaven productes similars als de Tupperware i les vendes van anar baixant. Únicament el primer any de la pandèmia de covid van tornar a remuntar les vendes. que el 2022 van tornar a caure. Des d'aleshores, les seves accions van anar baixant i l'abril de 2023 l'empres havia perdut el 90 per cent del valor que tenia un anys abans i tenia un deute de 700 milions de dòlars.
Finalment, el setembre del 2024 Tupperware es va declarar en bancarrota.

## Referències

* ↑ Cortese, Amy «Tupperware Freshens Up the Party». The New York Times, 07-07-2007 [Consulta: 19 maig 2009].
* ↑ Cult. Iconos de una generación (paper) (en castellà). Madrid: Edimat libros, 2008, p. 217. ISBN 978-84-9794-079-5 [Consulta: 28 octubre 2014].
* ↑ Sotilla, Javier de la. «La ruïna de Tupperware: l'empresa que dona nom a les carmanyoles està a punt de morir». ARA, 14-04-2023. [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ Europa Press. «Tupperware es declara en bancarrota amb un deute de més de 600 milions d’euros». Vilaweb, 18-09-2024. [Consulta: 18 setembre 2024].

## Vegeu també

* Tapersex
* Carmanyola
# Tréguidel

Tréguidel (en bretó Tregedel) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2007 tenia 620 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 425 | 475 | 418 | 402 | 500 | 540 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Daniel Barret | |
# Troll (pel·lícula)

Troll és una pel·lícula noruega de monstres dirigida per Roar Uthaug, que va coescriure amb Espen Aukan. Protagonitzada per Ine Marie Wilmann, Kim Falck, Mads Sjøgard Pettersen, Gard B. Eidsvold, Pål Richard Lunder i Eric Vorenholt, va ser estrenada l'1 de desembre de 2022 a la plataforma Netflix. Ha estat subtitulada al català.

## Sinopsi

Després de la mort de diversos manifestants a les muntanyes de Dovre, el govern noruec busca l'ajuda d'una paleontòloga, Nora Tidemann, que s'uneix a l'assessor del primer ministre, Andreas, i l'Exèrcit noruec soldat Cris. Tots tres busquen l'ajuda del pare expert en folklore de Nora, Tobias, que en el passat va perdre la feina per la seva creença en l'existència de criatures mítiques com els trolls. El grup determina que un trol de 50 peus és responsable de la mort dels manifestants, i que han d'evitar que la criatura causi més estralls i que el seu govern exacerbi la situació.

## Recepció

Troll va rebre ressenyes generalment mixtes de part de la crítica i de l'audiència. Al lloc web especialitzat Rotten Tomatoes, la pel·lícula té una aprovació de 88%, basada en 16 ressenyes, amb una qualificació de 6.1/10, mentre que de part de l'audiència té una aprovació de 49%, basada en més de 500 vots, amb una qualificació de 3.1/5.
Al lloc IMDb els usuaris li van assignar una qualificació de 5.9/10, sobre la base de 15 319 vots, mentres que a la pàgina web FilmAffinity la cinta té una qualificació de 4.9/10, basada en 1207 vots.

## Referències

* ↑ Malhotra. «‘Troll’ Trailer Reveals a Fight for Survival Against a Monster of Legends» (en anglès americà), 02-11-2022. [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ Smith. «Netflix's Troll Movie Trailer Teases Creepy Giant Monster Story» (en anglès americà), 07-06-2022. [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ Tomasi. «TROLL (2022) Movie Trailer: A Monster Awakens After Thousands of Years & Threatens Norway in Roar Uthaug's Film» (en anglès americà), 04-11-2022. [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ «Netflix's 'TROLL' Brings Nordic Folklore to Life», 04-11-2022. [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ Squires. «Netflix’s ‘Troll’ Trailer – Norwegian Kaiju Movie Stomps Through the Streets This December!» (en anglès americà), 02-11-2022. [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ Smith. «Troll Trailer Reveals Netflix's Terrifying Scandinavian Horror Movie» (en anglès americà), 02-11-2022. [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ «Trol». Goita què fan, ara!. [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ , <https://www.rottentomatoes.com/m/troll_2022>
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film484341.html>

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2022-12-05 a Wayback Machine. (anglès)
# Premi Nacional d'Arts Visuals

El Premi Nacional d'Arts Visuals formà part dels Premis Nacionals de Cultura i fou concedit anualment per la Generalitat de Catalunya a través del Consell Nacional de la Cultura i de les Arts, reconeixent la trajectòria professional de cada guardonat en la seva categoria i amb una dotació de 18.000 euros.
El premi fou designat per un jurat que proposa al Plenari del Consell Nacional de la Cultura i de les Arts la llista de premiats i era atorgat en una cerimònia realitzada el mes de setembre presidida pel President de la Generalitat, conjuntament amb la resta de Premis Nacionals de Cultura.
Des de la seva creació fins al 2004 aquesta categoria fou anomenada Premi Nacional d'Arts Plàstiques. A partir d'aquest any adoptà el nom de Premi Nacional d'Arts Visuals. A principis d'abril de 2013 es va fer públic que el Govern de la Generalitat de Catalunya reduïa els premis Nacionals de Cultura de 16 a 10 guardonats, i n'abolia les categories, creant un sol guardó de Premi Nacional de Cultura, amb la intenció de "tallar el creixement il·limitat de categories".

## Guanyadors

Des del 1995 el Premi Nacional d'Arts Visuals s'ha atorgat a:
* 1995 - Joan-Josep Tharrats (premi d'honor per tota la seva trajectòria)hemeroteca.la vanguardia. i Antoni Tàpies i Puig
* 1996 - Antoni Miralda i Antoni Muntadas
* 1997 - Jaume Plensa
* 1998 - Leopold Pomés i Campello
* 1999 - Miquel Barceló Artigues
* 2000 - Xavier Valls i Subirà
* 2001 - Toni Catany
* 2002 - Eulàlia Valldosera
* 2003 - Albert Ràfols-Casamada
* 2004 - Joan Colom i Altemir
* 2005 - Perejaume
* 2006 - Antoni Abad
* 2007 - Frederic Amat
* 2008 - Carlos Pazos
* 2009 - Francesc Torres Iturrioz
* 2010 - Eugènia Balcells
* 2011 - Joan Fontcuberta
* 2012 - Àngels Ribé

## Referències

* ↑ Closas, Núria «Es redueixen els Premis Nacionals de Cultura». Diari Ara, 03-04-2013, p.31. ISSN: 2014-010X [Consulta: abril 2013].
* ↑ «Llista Premis Nacionals de Cultura, per disciplines». Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «"Cavall Fort", Jordi Font, Joan Fontcuberta i Los Excéntricos, premis nacionals». 324.cat, 21-02-2011.
# Quibdó

Quibdó és la capital del departament colombià de Chocó i una població important en la Regió del Pacífic Colombià. La ciutat està ubicada en una de les zones més boscoses de Colòmbia, prop de grans reserves ecològiques com el Parc Nacional Natural Emberà i una de les regions amb un gran nombre de reserves indígenes. També és una de les zones amb més alta pluviositat del món. Pel municipi hi passa el riu Atrato.
# Priguibski

Priguibski - Пригибский (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la zona de llacunes formades per la desembocadura del riu Kirpili. És a 55 km al nord-oest de Kalíninskaia i a 108 km al nord-oest de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Grívenskaia.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.