OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Almogàvers (desambiguació)

«Almogàvers» té aquests significats:
* Els Almogàvers eren unes companyies de soldats mercenaris de l'època medieval.
* Sinònim de miquelets.
* Penya Almogàvers és una penya d'aficionats del F.C Barcelona.
* Els XV Almogàvers són un equip de rugbi.
* Joc de rol Almogàvers.
Viccionari
# Josep de Taverner i d'Ardena

Josep de Taverner i d'Ardena —el seu cognom també se sol escriure Taberner— (17 de maig de 1670, Barcelona - 16 de gener de 1726, Girona) fou un erudit i religiós, bisbe electe de Solsona i de Girona.
Fill de Francesc de Taverner i de Rubí —després comte de Darnius— i d'Ignàsia d'Ardena i d'Aragó, seguí la carrera literària, i obtingué graus i honors a la Universitat de Barcelona. Acabats els estudis, va ser nomenat canonge i tresorer de la catedral de Barcelona, on un cop complertes les obligacions del seu destí, destinava tot el temps ala lectura de llibres i a registrar còdexs antics. Així és que en 1710, mentre s'estava a Perpinyà per assumptes de família, va registrar totes les biblioteques dels monestirs d'aquella part de França i hi recollí notícies molt curioses. Els cèlebres escriptors Harduino i Marlene van manifestar la seva gratitud pels molts documents preciosos que els va facilitar. Se li deu el descobriment del concili gironí de l'any 1068, com s'assegura en la col·lecció de concilis de Labbé. Va ser nomenat bisbe de Solsona en 1718; i de Girona, el 1720, on va morir.
Va passar comissionat a París, on rebé honors i distincions del Rei Lluís XIV; i, entre les quals, una reial ordre per tal que se li permetés l'entrada a l'arxiu de la biblioteca Reial, i copiar l'obra manuscrita «Crónica general de Cataluña», escrita per Jeroni Pujades i conservada allà mateix. Sobre aquesta obra, Taverner feu diverses anotacions que van quedar sense concloure al moment de la mort. Va deixar, a més, escrites les següents obres:
* «Compendio histórico de los antiguos monasterios é insignes iglesias de los condados de Rosellon, Ampurias i Peralada»
* «Árbol genealógico de la casa de los condes de Rosellon, Peralada y Ampurias»
* «Tratado de los vizcondes de Rosellon»
* «Historia de los condes de Ampurias y Peralada»
* «Disertaciones históricas de los condados de Rosellon, Conflent i Vallespir»
Aquests dos darrers títols obraven en poder del comte de Darnius. Josep de Taverner llegà totes aquestes obres inèdites al seu germà Francesc Taverner, abat de la col·legiata de Sant Feliu de Girona i canonge de la catedral; i foren copiades per Serra i Postius, tal com diu al seu llibre «Finezas de los Angeles».

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Vol.2, 2003, Barcelona, Enciclopèdia Catalana, ISBN 84-412-0885-9.
* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 605-606 [Consulta: 28 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Josep de Taverner i d'Ardena». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Nikolàievka (Bekovski)

Nikolàievka - Николаевка (rus) - és un poble a l'óblast de Penza, Rússia. El 2010 tenia tres habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Пензенской области от 9 марта 2005 года № 774-ЗПО «Об административно-территориальном устройстве Пензенской области»». Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 20 octubre 2019].
# Manuel Vignau Pemartin

Manuel Vignau Pemartin (Auloron e Senta Maria, Bearn (França), mitjans del segle xviii - Reus, 31 de gener de 1828) va ser un comerciant d'aiguardent francès instal·lat a Catalunya.
Va fundar una companyia amb Joan Larrard, amb el qual havia emigrat d'Auloron a Reus cap al 1730, amb el nom de "Juan Larrard y Compañia" i es dedicaren al comerç d'exportació de vins i aiguardents fins ben entrat el segle xix. Tenien com a centre comercial i habitatge la Casa de Larrard & Vignau, davant de l'església de Sant Francesc de Reus, un edifici que encara avui es conserva. Juntament amb el seu soci Joan Larrard i d'altres comerciants francesos, van estudiar a mitjans del segle xviii la possibilitat de construcció d'un canal navegable de Reus a Salou, i en va fer un projecte presentant-lo a l'ajuntament, demanat els drets d'explotació perpètua. Aquest projecte, amb variants, es va iniciar el 1805, però va ser impossible de tirar endavant per la Guerra del Francès. El 1776 Manuel Vigmau es va casar amb Teresa de Miró i Bover, filla de Pau de Miró i Roig, un ciutadà honrat reusenc i doctor en dret. El 1796 Manuel Vignau va ser afavorit ell també amb el títol de ciutadà honrat. A més de la societat amb Larrard, era apoderat a Reus de la firma "Robert Herrier y Cia", dedicats al comerç de vins i grans. Va aconseguir de fer-se una fortuna i tenia una tomba pròpia a l'església de sant Francesc, davant de casa seva. Va fer diversos préstecs a la seva cunyada, Rosa Guardiola i Guasch, vídua d'un germà de la seva dona, Josep de Miró i Bover, per tal que recuperés diverses partides de terra venudes a carta de gràcia del Mas de Bover, el casal familiar. Vidu de Teresa de Miró, el 1811 es va casar amb Maria Veciana i de Miró, filla de Felip Veciana i Dosset, comandant general de les Esquadres de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. Els nobles del Baix Camp (segle xix). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2008, p. 251. ISBN 9788493410889.
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ Rovira y Gómez, Salvador-J. La burgesia mercantil de Reus ennoblida durant el segle XVIII. Tarragona: La Diputació, 1994, p. 79. ISBN 8497123678.
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 23 gener 2022].
# Premi Luca de Tena

El Premi Lucca de Tena és atorgat pel diari espanyol ABC a les trajectòries periodístiques excel·lents en la defensa dels valors del diari. El premi porta el nom de la família Luca de Tena, fundadora del diari ABC.

## Guardonats

Amb el Premi Luca de Tena han estat guardonats des de 1929:
| Juan Manuel Mata Leandro Blanco Alfredo Carmona Ramiro de Maeztu Fermín Mugueta Francisco Casares Pedro Mourlane Michelena Pedro Massa Eugenio Vegas Latapié Luis de Galinsoga José Losada de la Torre Alfredo Marquerie Luis Moure Mariño Josefina de la Maza José Antonio Pérez Torreblanca Agustín del Río Cisneros Juan Bautista Acevedo Francisco Sánchez-Ocaña Miguel Pérez Ferrero Luis Calvo Nicolás González Ruiz José Montero Alonso Luis Pérez Cutoli Josefina Carabias Gonzalo Fernández de la Mora Luis de Armiñán Manuel Sánchez del Arco Víctor de la Serna | José Luis Vázquez-Dodero Pedro de Lorenzo Victoriano Fernández Asís Julio Trenas Luis María Ansón Carlos Luis Álvarez "Cándido" Emilio Romero Gómez Salvador López de la Torre Salvador Jiménez Manuel Alcántara Florentino Pérez Embid Lorenzo López Sancho Lluís Permanyer Diego Jalón Holgado José María Ruiz Gallardón José Javaloyes Berenguer José Pedro Crespo Ricardo de la Cierva Luis Prados de la Plaza José Luis Martín Descalzo Joaquín L. Ortega Martín Andrés Travesí Sanz Jaime Campmany Enrique de Aguinaga Nicolás de Jesús Salas Miguel Ángel Velasco Puente Eugenio Suárez Gómez Darío Valcárcel Alfonso Vignau Miró | Gaspar Ariño Ortiz Francisco Pérez Caramés Pablo Sebastián Miguel García-Posada Vicente Zabala Bernardino M. Hernando Luis Ignacio Parada Blanca Berasátegui José Jiménez Lozano José Luis Gutiérrez Faustino F. Álvarez Joan Tàpia José Antonio Zarzalejos Ignacio Sánchez Cámara Antonio Franco Indro Montanelli Jean d'Ormesson (2001) Antonio Mingote (2002) Alejandro Junco de la Vega (2003) José António Saraiva (2004) Oriana Fallaci (2005) Santiago Castelo (2006) Felipe López Caballero (2007) Eduardo Sánchez Junco (2008) Manu Leguineche (2009) Charles Moore (2010) Claudio Magris (2011) Antonio Burgos Belinchón |

## Enllaços externs

* Premis de Periodisme ABC
# Al límit de l'endemà

Al límit de l'endemà (títol original en anglès, Edge of Tomorrow, canviat després del seu llançament en dvd a Live Die Repeat: Edge of Tomorrow) és una pel·lícula de ciència-ficció dirigida per Doug Liman i estrenada el 30 de maig de 2014 a 3D i IMAX. Està inspirada en la novel·la lleugera All You Need Is Kill d'Hiroshi Sakurazaka i protagonitzada per Tom Cruise i Emily Blunt. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Argument

En el futur una invasió extraterrestre a la Terra tindrà com a objectiu la destrucció de l'espècie humana. La història d'All You Need Is Kill es desenvolupa just en aquest moment, on els homes fan tot el possible per resistir a l'atac i evitar així la seva extinció.
El protagonista és un oficial sense experiència en combat, que veu el que pot passar amb la seva vida convocat per a la guerra contra els invasors. El dia que mor durant el combat es queda atrapat en un bucle temporal, que el farà ressuscitar constantment i inevitable, reapareixent un cop i un altre en el mateix dia de la seva mort per lluitar i tornar a morir a la mateixa guerra.
Cada dia que passa, torna a morir; cada vegada que desperta el seu objectiu és convertir-se en un guerrer encara més letal capaç d'aturar la invasió extraterrestre. Després de nombrosos intents, s'adonarà que la seva missió és evitar l'atac, ja que l'experiència li demostra que un cop iniciada la conquesta alienígena l'espècie humana no té cap oportunitat de sobreviure. El protagonista ha d'anar canviant els esdeveniments dins del bucle en el qual es troba atrapat per evitar l'extermini de l'home, l'aniquilació del nostre planeta i la seva mort. D'aquesta manera, descobrirà la veritable importància de cada acte i les seves conseqüències, i tot el que això amaga darrere.

## Repartiment

* Tom Cruise: tinent coronel William "Bill" Cage
* Emily Blunt: Rita Vrataski
* Bill Paxton: Sergent Major Farrell Bartolome
* Brendan Gleeson: General Brigham
* Kick Gurry: Griff
* Dragomir Mrsic: Kuntz
* Charlotte Riley: Nance
* Jonas Armstrong: Skinner
* Franz Drameh: Ford
* Lara Pulver: Karen Lord
* Marianne Jean-Baptiste: Dr. Whittle
* Kidus Henok: Lewis
* Jeremy Piven: coronel Walter Marx
* Tony Way: Kimmel

## Recepció
### Crítica

Al límit de l'endemà va ser aclamada per la crítica, obtenint una aprovació del 91% en el lloc web Rotten Tomatoes, basada en 337 ressenyes i de part de l'audiència va obtenir una aprovació del 90%.

### Taquilla

Al límit de l'endemà va recaptar 100.2 milions dòlars a Amèrica del Nord i 270.3 milions a la resta del món; sumant així, un total de 370.5 milions de dòlars a tot el món.

## Referències

* ↑ Títol a És a Dir
* ↑ Graser, Marc. «Tom Cruise’s ‘Edge of Tomorrow’ Gets Repositioned as ‘Live Die Repeat’ on Home Video». Variety, 14-08-2014. Arxivat de l'original el 27 juny 2023. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Al límit de l'endemà». Goita què fan, ara!. [Consulta: 1r juliol 2023].
* ↑ «Edge of Tomorrow». Rotten Tomatoes. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Edge of Tomorrow». Box Office Mojo. [Consulta: 7 abril 2024].
# Josep de Torres

Josep de Torres (País Valencià, s. XVIII), pintor. És l'autor, l'any 1687, de la pintura Aparició de Jesús a Sant Ignasi, per a l'església de Monti-sion de la ciutat de Mallorca. La seva feina es troba influïda per Jeroni Jacint Espinosa, i el seu traç és realista, amb una composició isocefàlica i verticalitat monumental.

## Referències

* ↑ «Torres, Josep de». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 17. Palma: Promomallorca, p. 255. ISBN 84-8661702-2.
# Norge

«Norge» té aquests significats:
* Norge (noruec) (suec) (danès) o Noruega (català), país nòrdic a la península d'Escandinàvia
* Norge (Oklahoma), poble dels Estats Units
* 11871 Norge, asteroide
* Norge Luis Vera (nascut el 1971), jugador de beisbol cubà
# Mantidactylus depressiceps

Mantidactylus depressiceps és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Viu a aiguamolls, rius i boscos força degradats.
Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus depressiceps. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Portilla

Portilla és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 109 | 100 | 92 | 100 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial sobre Portilla Arxivat 2016-10-07 a Wayback Machine.
# Imaouen

Imaouen (àrab إيماون) és una comuna rural de la província de Taroudant de la regió de Souss-Massa. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 2.466 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Dromiciops bozinovici

Dromiciops bozinovici és una espècie de marsupial de la família dels microbiotèrids. Viu a les regions xilenes del Bío-Bío i l'Araucania, així com les parts adjacents de la província argentina del Neuquén. L'holotip tenia una llargada total de 170 mm, la cua de 86 mm, els peus de 17 mm, les orelles de 16 mm i un pes de 10 g. L'espècie fou anomenada en honor del fisiòleg evolutiu xilè Francisco «Pancho» Bozinovic. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ | D'Elía, G.; Hurtado, N.; D'Anatro, A. «Alpha taxonomy of Dromiciops (Microbiotheriidae) with the description of 2 new species of monito del monte» (en anglès). Journal of Mammalogy, 97, 4, 2016, pàg. 1.136–1.152. DOI: 10.1093/jmammal/gyw068.
# Jesús Orejuela Rodríguez

Jesús Orejuela Rodríguez, també conegut com a Orejuela I, (La Luisiana, 9 de febrer de 1958) és un exfutbolista andalús de la dècada de 1980.

## Trajectòria

Nascut a Andalusia, amb cinc anys es traslladà a viure a Sant Joan de Vilatorrada. Juntament amb el seu germà Diego Orejuela II, es formà al futbol base del RCD Espanyol. Entre 1977 i 1981 fou cedit a diversos clubs, con el Vinaròs CF o dues temporades al CE Sabadell a Segona Divisió. La temporada 1981-82 fou traspassat a la UD Salamanca i realitzà una gran temporada, marcant 24 gols a la lliga i assolint l'ascens a primera divisió. Clubs com el Reial Madrid i l'Sporting de Gijón intentaren fitxar-lo, però l'Espanyol feu efectiva una opció de recompra i l'incorporà al primer equip. Al RCD Espanyol jugà dues temporades a primera divisió, entre 1982 i 1984, a bon nivell amb 46 partits de lliga disputats. No obstant, l'any 1984 fou traspassat al CA Osasuna. Després de tres temporades al club navarrès, marxà un any al Reial Saragossa i acabà la seva carrera a alt nivell, novament a la UD Salamanca a Segona Divisió entre 1988 i 1990.

## Referències

* ↑ «Orejuela I». Mundo Deportivo, 03-08-1979. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «Orejuela: el mejor fichaje del Español-83». Mundo Deportivo, 26-05-1982. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «Orejuela I: un 9 de profesión». Mundo Deportivo, 09-08-1982. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «Orejuela I: se consumó el traspaso». Mundo Deportivo, 05-08-1984. [Consulta: 20 gener 2014].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Josep de Vega i de Sentmenat

Josep de Vega i de Sentmenat (Cervera, Segarra, 1754 — Cervera, 1831) fou un aristòcrata, erudit i polític català. Tenia com a possessions Santa Maria de la Ràpita, la Torre de Fluvià i Oluges Altes. Exercí com a regidor i síndic a l'ajuntament de Barcelona. El 1772 fou membre de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona i va mantenir correspondència amb importants il·lustrats com Gregori Maians i Siscar, Ramon Llàtzer de Dou i de Bassols, Jaume Caresmar i Alemany i Josep Finestres. El 1790 va fer classes de filosofia a la Universitat de Cervera, explicant la teologia de Francisco Suárez. També va publicar alguns estudis sobre trobadors occitans i catalans i va fer reculls de poesia popular que va cedir a Marià Aguiló i Fuster.
El 24 de maig de 1808, amb suport del marquès de Palmerola i altres nobles locals, fou nomenat representant de Cervera per a assistir a l'Assemblea de Baiona, tot i que no hi va arribar. El 18 de setembre de 1810 fou elegit diputat a les Corts de Cadis. Inicialment es va oposar al trasllat de les Corts a Cadis. Va formar part de les comissions de Supressió d'ocupacions, de llibertat d'impremta, Belles arts, i Hisenda. Formà part de la comissió d'honor que va rebre al Consell de Regència el 30 de maig de 1812. Econòmicament tradicionalista, fou contrari al decret de 1813 que suprimia els gremis.

## Obres

* Memorias y noticias para la historia de San Félix Mártir gerundense... (1798)
* Relación de la exemplar vida, virtudes y letras del P.Pedro Ferrusola... (1808)

## Referències

* ↑ «Josep de Vega i de Sentmenat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fitxa del Congrés de Diputats
* ↑ Biografia Arxivat 2013-07-10 a Wayback Machine. a cadiz2012.es

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 645-646 [Consulta: 7 novembre 2013].
# Malatiná

Malatiná és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. El 2022 tenia 825 habitants.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12 abril 2022. [Consulta: 11 juny 2022].
# Imant monomolecular

Els imants monomoleculars o molècules imant són sistemes en els quals es pot obtenir magnetització permanent i histèresi magnètica (normalment, a temperatures extremadament baixes), no pas amb un ordenament magnètic tridimensional, sinó per un fenomen purament monomolecular. El nom d'imant no és estrictament adequat, ja que els imants reals impliquen un nombre molt gran de centres acoblats. No obstant això, la comunitat científica l'ha adoptat per ser evocatiu de les propietats magnètiques d'aquest tipus de molècules.
Els imants moleculars són interessants tant des d'un punt de vista purament teòric, pel seu comportament quàntic, i des d'un punt de vista pràctic (encara en etapa especulativa) tant com a candidats a qubits per computació quàntica, com per a refredar sistemes a temperatures molt baixes (per sota d'1 K).

## Referències

* ↑ Sessoli, R.; Powell, AK. . 254, 2009. pp.2328-2341.
* ↑ Bertaina, S.; Gambarelli, S.; Mitra, T.; Tsukerblat, B.; Müller, A.; Barbara, N, Quantum oscillations in a molecular magnet , Nature, 453, 208, 203-207
* ↑ Stepanenko, D.; trifàsica, M; Loss, D., Quantum computing with molecular Magnets , inorgànica Chimica Acta, 361, 2008, 3740-3745

## Enllaços externs

* Veciana, J. Imants orgànics. abril-junio, 2003. pp.158-166.
# Jin Nong

Jin Nong (en xinès tradicional: 金農; en xinès simplificat: 金农; en pinyin: Jīn Nóng) va ser un pintor xinès que va viure durant la dinastia Qing. Nascut el 1687 a Hangzhou, es va fer popular com a pintor i cal·lígraf mentre vivia com un vidu sense fills a Yangzhou als seixanta i escaig anys. Les seves pintures de flors mei tenien una demanda particular. Aclamat com un dels Vuit excèntrics de Yangzhou, Jin es va dictar per l'estil d'erudit aficionat.
Era un inconformista; en general, va fer pintures tradicionals carregades de simbolisme (per exemple, sobre orquídies, bambú, crisantems i flors de mei) i va conservar la seva independència mitjançant la venda d'obres en un mercat obert, en lloc d'adoptar un patró individual.

## Bibliografia

* Chinese Paintings in the Ashmolean Museum Oxford (76-77), Oxford, ISBN 1-85444-132-9.
* Cahill, James. The painter's practice. Nova York: Columbia University Press, 1994.

## Enllaços externs

* Jin Nong i la seva cal·ligrafia, galeries de pintura al China Online Museum (anglès).
* Chinese Culture Arxivat 2005-12-03 a Wayback Machine. (anglès).
# Josep Maria Lailla Vicens

Josep Maria Lailla i Vicens (Barcelona, 1948) és un metge barceloní, doctor en medicina i cirurgia, especialitzat en obstetrícia i ginecologia. És autor de més de 200 articles científics.
El 2011 fou escollit president de la Sociedad Española de Ginecología y Obstetricia fins al 2015, quan passà a ser president d'Honor. Ha rebut 14 premis i diversos reconeixemetns i medalles d'honor. Fou nomenat fill adoptiu d'Agramunt el 2017. El 2018 va ser escollit acadèmic numerari de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Ginecología - Entrevista al Dr. José María Lailla Vicens».
* 1 2 «Doctor Josep Mª Laïlla, fill adoptiu d’Agramunt» (en castellà), 25-05-2017. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «El nuevo presidente de la SEGO, José María Lailla, potenciará la formación y la investigación multicéntrica». Informativos Telecinco, 17-06-2011. [Consulta: 8 novembre 2016].
* ↑ redaccionpr. «Josep María Lailla Vicens, nuevo presidente de la SEGO» (en espanyol europeu). [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «Agramunt nomenarà el doctor Laïlla fill adoptiu de la vila». [Consulta: 17 març 2019].
* ↑ Connectalia.com. «El Dr Lailla, acadèmic de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya». [Consulta: 2 juliol 2021].
# Manuel Marco y Rodrigo

Manuel Marco y Rodrigo, més conegut amb el sobrenom de Marco de Bello (Bello, Terol, 1810 - Caminreal, Terol, 1885), fou comandant general carlí de l'Aragó entre 1872 a 1874, durant la tercera guerra carlina.
Marco de Bello va ser el capitost carlí més destacat de l'Aragó, participant en tots tres aixecaments legitimismes del segle xix.

## Primer alçament el 1836

A primers del 1836 va alçar una partida amb la que realitzà nombroses accions i en les que rebé diverses ferides. Promocionat a tinent coronel, no va acceptar el Conveni de Bergara, però aconseguí retirar-se al seu poble.

## Període d'entreguerres

Tornà a alçar-se el 1855 amb la cavalleria de la guarnició de Saragossa, però hagué de cedir i exiliar-se a Portugal, ara ja amb el grau de coronel. El 1860 va participar en l'acció de Sant Carles de la Ràpita, després de la qual retornà una vegada més al seu poble, ara com a brigadier.
El 1868 participà en la Junta Carlina de Londres, on es procurà de reorganitzar el moviment carlí. Marco de Bello en sortí com a mariscal de camp del futur exèrcit legitimista. També va anar a la Junta Vevey, a Suïssa, on es conegué la defecció del general Cabrera.

## Actuació durant la Tercera guerra carlina

Marco s'alçà el 24 d'abril del 1872, però fou ferit i derrotat a Cantavella. Nomenat comandant general d'Aragó, el 1873 tornà a la lluita, establint novament l'administració civil i militar del carlisme aragonès a Cantavella.
Va prendre part en l'assalt de Terol del 1874 capitanejat per l'Infant Alfons Carles i la seva esposa.
Carles VII li encarregà que reprengués la guerra a l'Aragó, cosa que intentà en nombroses ocasions. Quan la guerra s'acabà, es retirà definitivament a la seva casa de Bello.

## Bibliografia

* Pirala, Antonio. Historia de la Guerra Civil y de los Partidos Liberal y Carlista. Tomo VI, La Regencia de Espartero. Ediciones Turner, S.A. Madrid, 1985.
* Ferrer, Melchor. Historia del Tradicionalismo Español. E.c.e.s.a., Sevilla, 1941-1979.
* Artagán, B. de. Príncipe heroico y soldados leales. Barcelona, 1912.
# Príncep Morikuni

El Príncep Morikuni (守邦親王, Morikuni Shinnō, 1301 - 1333) va ser el novè i l'últim shogun del shogunat Kamakura del Japó; va governar entre el 19 de juny del 1308 fins al 25 de setembre del 1333.
Va ser el fill del vuitè shogun, el Príncep Hisaaki i net de l'Emperador Go-Fukakusa. També va actuar com un governant titella. Després del col·lapse del shogunat es va convertir en monge budista i va morir poc després.