OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Girolamo Adorno de Pallavicino

Girolamo Adorno de Pallavicino fou un patrici genovès, baró de Caprarica el 1577, senyor de Silvano d'Orba, Castelletto d'Orba, Cantalupo, Pietra, Prato, Montessoro, Pallavicino e Borgo 1577, primer comte de Silvano d'Orba Superior i Inferior i Castelletto d'Orba el 1593, consenyor de Busalla, Frassinello i Casorzo, marquès de Pallavicino i comte del Sacre Romà Imperi el 6 d'abril de 1615, marquès de Borgo, Busalla, Borgo Fornari i Pietra el 1620. Va morir l'11 de setembre de 1632.
El va succeir el seu segon fill Antoniotto Adorno de Pallavicino.
# Gstaad

Gstaad és un poble del municipi de Saanen de Suïssa, ubicada al cantó de Berna.
Fins a la darreria del segle xix era un assentament de granger sense gaire interés. Després del gran incendi de 1898 va començar el desenvolupament turístic. Avui, el lloc és conegut com una destinació turística d'hivern, en la qual passen les vacances un bon nombre de personatges famosos i de membres de la reialesa i de l'aristocràcia europees.
Entre altres esdeveniments s'hi disputa l'Obert de Suïssa, que és la competició de tennis més important de Suïssa.

## Referències

* ↑ «Gstaad». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Dubler, Anne-Marie. «Gstaad». A: Historisches Lexikon der Schweiz, 06.03.2007.
* ↑ van Dijk, Kiki. Gstaad (en neerlandès). Xander Uitgevers, p. 283. ISBN 978-9401626163.
* ↑ «Albert Ramos, finalista a Gstaad». Federació Catalana de Tennis. [Consulta: 6 gener 2024].
# Grünfeld

Grünfeld és el nom dels següents personatges:
(també escrit Grunfeld, o Gruenfeld)
* Deborah H. Gruenfeld, psicòloga social estatunidenca
* Yehuda Gruenfeld (n. 1956), Gran Mestre d'escacs israelià
* Alfred Grünfeld (1852–1924), pianista i compositor austríac
* Berthold Grünfeld (1932–2007), psiquiatre i sexòleg noruec
* Dan Grunfeld (n. 1984), jugador de bàsquet estatunidenc i romanès
* Ernie Grunfeld (n. 1955), exjugador de bàsquet
* Ernst Grünfeld (1893–1962), Gran Mestre i escriptor d'escats austríac
* Heinrich Grünfeld (1855–1931), violoncelista bohemi-austríac
* Henry Grunfeld (1904–1999), banquer
* Isidor Grunfeld (1900–1975), escriptor
* Nina Grunfeld (n. 1954), escriptora i periodista britànica

## Vegeu també

* Defensa Grünfeld, una obertura d'escacs
# Grüsch

Grüsch és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Prättigau/Davos.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Guillaume Tell et le Clown

Guillaume Tell et le Clown és un curtmetratge mut amb trucs en blanc i negre francesa del 1898 dirigida per Georges Méliès, amb un pallasso que intenta treure fruita del cap d'un maniquí que cobra vida. La pel·lícula és "una farsa de tomb basada en retallades i la substitució oportuna de maniquís per cossos reals", amb, segons Michael Brooke de BFI Screenonline, "un nivell de violència a la pantalla que no s'havia vist anteriorment en una pel·lícula de Méliès supervivent" que marca, "un pont entre els efectes a l'escenari del famós Théâtre du Grand Guignol i innombrables erupcions posteriors de violència de pantalla còmica extrema com es veu en tot, des dels dibuixos animats de Tex Avery fins a les primeres pel·lícules de Sam Raimi."
Va ser estrenada per la Star Film Company de Méliès i té el número 159 dels seus catàlegs, on es va anunciar com a scène comico-fantastique.

## Sinopsi

Un pallasso construeix un maniquí de Guillem Tell dalt d'un pedestal i col·loca una peça de fruita al cap, amb la intenció de disparar-la amb la seva ballesta per practicar. Aleshores, el maniquí cobra vida com un Guillem Tell viu i llança la fruita al pallasso abans que pugui apuntar amb la seva ballesta. El pallasso treu i substitueix primer el braç del maniquí i després el seu cap, moment en el qual torna a la vida, trepitja el pallasso i s'escapa, amb el pallasso ara furiós perseguint-lo.

## Estat actual

Donada la seva antiguitat, aquest curtmetratge es pot descarregar gratuïtament des d'Internet, a IMDB.

## Referències

* ↑ Brooke, Michael. «Adventures of William Tell». filmjournal.net. Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 25 maig 2011].
* ↑ Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008, p. 93. ISBN 9782732437323.

## Enllaços externs

* Guillaume Tell et le Clown a Internet Movie Database (anglès)
* Guillaume Tell et le Clown a YouTube
# Gran Premi de Veneçuela de motociclisme

El Gran Premi de Veneçuela de motociclisme fou un esdeveniment esportiu que es disputà en 3 ocasions entre el 1977 i el 1979 al Circuit de San Carlos, dins del calendari del Campionat del món de motociclisme.

## Guanyadors múltiples
### Pilots

| # Victòries | Pilot | Victòries | Victòries |
| # Victòries | Pilot | Categoria | Anys en què guanyà |
| 3 | Barry Sheene | 500 cc | 1977, 1978, 1979 |
| 2 | Ángel Nieto | 125 cc | 1977, 1979 |
| 2 | Walter Villa | 250 cc | 1977, 1979 |

### Constructors

| # Victòries | Constructor | Victòries | Victòries |
| # Victòries | Constructor | Categoria | Anys en què guanyà |
| 5 | Yamaha | 350 cc | 1977, 1978, 1979 |
| 5 | Yamaha | 250 cc | 1978, 1979 |
| 3 | Suzuki | 500 cc | 1977, 1978, 1979 |
| 2 | Minarelli | 125 cc | 1978, 1979 |

## Guanyadors per any

| Any | Circuit | 125 cc | 125 cc | 250 cc | 250 cc | 350 cc | 350 cc | 500 cc | 500 cc | Detalls |
| Any | Circuit | Pilot | Motocicleta | Pilot | Motocicleta | Pilot | Motocicleta | Pilot | Motocicleta | Detalls |
| 1979 | San Carlos | Angel Nieto | Minarelli | Walter Villa | Yamaha | Carlos Lavado | Yamaha | Barry Sheene | Suzuki | Detalls |
| 1978 | San Carlos | Pier Paolo Bianchi | Minarelli | Kenny Roberts | Yamaha | Takazumi Katayama | Yamaha | Barry Sheene | Suzuki | Detalls |
| 1977 | San Carlos | Angel Nieto | Bultaco | Walter Villa | Harley Davidson | Johnny Cecotto | Yamaha | Barry Sheene | Suzuki | Detalls |

## Referències

* «Le Grand Prix du Venezuela» (en francès). Racing Memory. [Consulta: 6 abril 2008].
# Raymond (escultura)

Raymond és una escultura de Miquel Blay i Fàbrega de l'any 1899 de guix. Es troba al Museu de la Garrotxa.

## Tema

Retrat del fill gran de l'escultor, Raymond, nascut el 9 de març de 1897, que de gran es canviarà el nom pel de Jaume. Blay realitza diversos dibuixos del seu fill gran i també en coneixem dos bustos més.

## Descripció

Bust d'un nen d'un parell d'anys, representat fins al pit. Porta els cabells llargs i un petit llaç que els agafa al costat del front. Al davant hi figura "RAIMUNDO".
Presenta un modelat allisat amb textures al vestit.

## Exposicions

Figurava a la Sala Blay del Museu Arqueològic d'Olot:
* Exposició Commemorativa del 1er Centanari del naixement de Miquel Blay i Fàbrega, Olot, setembre de 1966.
* Cinquantenari de la mort de Miquel Blay i Fàbrega, Escola de Belles Arts d'Olot, 11 juliol- 17 agost de 1986.

## Bibliografia

* Miquel Blay i Fàbrega : 1866-1936 : l'escultura del sentiment. Girona: Fundació Caixa de Girona, DL 2000. ISBN 84-931615-0-0.
# Cantó de Vilafranca d'Albigés

El cantó de Vilafranca d'Albigés és un cantó francès del departament del Tarn, a la regió d'Occitània. Està situat al districte d'Albi i té 9 municipis. El cap cantonal és Vilafranca d'Albigés.

## Municipis

* Ambialet
* Bèlagarda
* Cambon d'Albi
* Cunac
* Lo Fraisse
* Marçal
* Mosièis e Teulet
* Sant Juèri
* Vilafranca d'Albigés

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-2008 | Jean Polisset | PS |
| 2008- | Jean-Paul Raynaud | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 7.079 | 8.500 | 9.560 | 10.926 | 11.443 | 11.728 | 12.980 |
# Agaw

Els Agaw (gueez: Agäw, modern Agew) són un grup ètnic cuixita que habita a Etiòpia i la veïna Eritrea. Parlen cuixític central, pertanyent a la branca cuixita de la família lingüística afroasiàtica.

## Història

Els Agaw apareixen per primera vegada en la inscripció aksumita del s. III Monumentum Adulitanum, fet recordat per Cosme Indicopleustes al s. VI. La inscripció parla d'un poble anomenat Athagaus (o Athagaous), potser d'Ad Agaw, que significa 'fills d'Agaw'. Els Athagaous foren un dels pobles conquistats pel rei desconegut que feu la inscripció Monumentum Adulitanum. Els Agaw són esmentats després en una inscripció de l'emperador del segle iv Ezana d'Axum i al s. VI per Caleb d'Axum. Amb aquesta evidència, alguns experts recolzen una teoria formulada per Edward Ullendorf i Carlo Conti Rossini que són els habitants originaris de moltes de l'altiplà d'Etiòpia, i que foren o expulsats dels seus poblaments originari o assimilats pels pobles semites tigrinya i amhara. Cosme Indicopleustes també nota en la seua Topografia cristiana que una ruta comercial d'or important creuava la regió d'"Agau". L'àrea descrita sembla a l'est del riu Tekezé i al sud de les muntanyes Simien, potser al voltant del llac Tana.
Actualment hi ha molts enclavaments dispersos incloent els Beleyn al voltant de Keren, Eritrea: els Qemant, que viuen a la zona del nord de Gondar a la regió d'Amhara, a l'oest del riu Tekezé i al nord de llac Tana; diversos Agaw viuen al sud del llac Tana, al voltant de Dangila, a la zona d'Agew Awi, la zona d'Amhara; i un altre grup viu al voltant de Soqota, a l'antiga província de Wollo, ara part d'Amhara, al llarg de la seva frontera amb Tigre.
Els Agaw governaren durant la dinastia Zagüe d'Etiòpia de 900 a 1270. El nom de la dinastia prové de la frase gueez Ze-Agaw ('de l'Agaw'), i es refereix al poble Agaw.

## Llengua

Els Agaw parlen llengües cuixítiques. Són part de la branca cuixita de la família afroasiàtica. Molts també parlen amhàric, tigrinya o tigre, també llengües afroasiàtiques, però de la branca semítica.

## Subgrups

* Els Agaw del nord són coneguts com a Beleyn, amb capital a Keren.
* Els Agaw occidentals són coneguts com a Qemant, amb capital a Tekel-Dengay.
* Els Agaw orientals són coneguts com a Xamta, amb capital a Soqota.
* Els Agaw del sud són coneguts com a Awi, amb capital a Injibara.

## Agaw destacats

* Mara Takla Haymanot, emperador d'Etiòpia, fundador de la dinastia Zagüe al 1137.
* Gebra Maskal Lalibela, emperador d'Etiòpia, a qui s'atribueix la construcció de les esglésies de Lalibela.
* Yetbarak, emperador d'Etiòpia, darrer governant Zagüe que hi va regnar fins a 1270.

## Vegeu també

* Dinastia Zagüe.

## Referències

* ↑ Uhlig, Siegbert, ed. Enciclopedia Aethiopica: Un-C. Wiesbaden: Harrassowitz Verlag, 2003. p. 117
* ↑ Uhlig, Siegbert, ed. Enciclopedia: Un-C. p. 142.
* ↑ Munro-Heno, Stuart. Aksum: Una civilització africana de l'antiguitat tardana (Edimburg: Premsa Universitària, 1991), p. 187.
* ↑ Taddesse Tamrat, Església i estat a Etiòpia (1270 - 1527) (Oxford: Clarendon Premsa, 1972), p. 26.
# Can Clapés (Tiana)

Can Clapés era una casa noucentista de Tiana (Maresme).

## Descripció

Era un edifici civil format per una planta baixa i tres pisos; el superior, estava format per dos cossos perpendiculars que formaven una creu que estava coberta per una teulada. Als cantons que quedaven lliures, entre els pals de la creu, s'havien aprofitat per fer petites terrasses. Destacaven els elements neoclàssics que s'utilitzaven a la composició: trenca aigües als damunt de totes les finestres, i balustrades que sobresortien especialment a la façana, a l'escalinata que conduïa de la planta baixa al primer pis i a la gran balconada del segon, que a la seva part central presentava una tribuna, que junt amb la balconada era suportada per dues columnes d'estil clàssic corinti. L'entrada principal era una gran porta d'arc de mig punt flanquejada per l'escalinata.Envoltada d'un ampli jardí, amb una zona amb pins, una de til·lers i una de més diàfana amb alguna olivera.
Va ser enderrocada a principis del segle XXI i actualment en el mateix emplaçament hi ha un bloc de pisos amb un supermercat.

## Referències

* ↑ «Can Clapés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Cala Carbó

«Cala Carbó» té aquests significats:
* Cala Carbó (Ciutadella), a Menorca.
* Cala Carbó (Eivissa), al municipi de Sant Josep de sa Talaia de l'illa d'Eivissa.
* Cala Carbó (Pollença), a Mallorca.
* Cala Carbó (Ses Salines) o El Carbó, a Mallorca.
# Can Castellà (Vilablareix)

Can Castellà és una masia de Vilablareix (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia catalana de construcció tradicional, amb murs de pedra i estructurada en tres crugies. Porta principal de mig punt amb dovelles i finestres superiors amb detalls d'influència gòtica, ornamentació amb motius florals i ampit de pedra decorat amb motllures diverses. Va ser ampliada lateralment, d'una banda per part d'una pallissa i d'altra per a la casa de l'amo pels caps de setmana, tot conservant la inclinació a dues aigües. Davant la masia encara es nota l'era.
De les voltes a la planta baixa només resta la de la cuina. L'ampliació que feu l'arquitecte Ribot la convertí en una casa d'estiueig. Es reformaren les finestres de la planta baixa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Castellà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Callulops sagittatus

Callulops sagittatus és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea i, possiblement també, a Indonèsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Richards, S. & Bickford, D. 2004. Callulops sagittatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Can Jaurès

Can Jaurès és una obra d'Olot (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa entre mitgeres que disposa de planta baixa i tres pisos superiors. La primera ha estat totalment reformada per albergar-hi uns locals comercials. El primer pis té una àmplia balconada amb dos portes d'accés decorades amb motius de fullatges estilitzats i escuts llisos. El segon i tercer pis tenen balcons semicirculars sostinguts per una sola mènsula molt treballada. La decoració de les obertures del segon pis es va suprimir al fer obres a la casa, però en el tercer pis es conserven i són iguals que les del pis principal. La cornisa està decorada amb escacs i a cada costat de l'edifici hi corre una decoració feta amb estuc simbolitzant una pilastra amb capitell. Els murs estan arrebossats.

## Història

Durant el segle xvi la ciutat d'Olot viu uns moments de gran prosperitat, especialment durant la segona meitat del segle. Això atrau molts immigrants de remença, el que genera un notable creixement urbà. S'edifiquen el Carrer Major, el de Sant Rafael, els contorns del Firal i la Plaça Major. Durant la segona meitat del segle xix es tornen a fer grans construccions al carrer de Sant Rafael; s'enderroca el portal situat al final del carrer, es basteixen cases importants com Can Batlló i moltes d'altres són profundament renovades.

## Referències

* 1 2 «Can Jaurès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Can Jepot

Can Jepot és un mas del municipi de l'Escala protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Situat al sud del nucli antic de la població de l'Escala, al veïnat dels Recs, edificat en un pujol de la muntanya del mateix nom, molt proper a la carretera GI-632. Juntament amb Can Redrinc, configuren el conjunt del veïnat dels Recs.
Masia de grans dimensions i planta rectangular, formada per la casa principal i diverses dependències auxiliars, situades al sector nord del mas.
L'edifici principal està format per dos cossos adossats, amb la coberta de teula a dues vessants, disposades a diferent nivell. Consta de planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta un portal d'arc de mig punt adovellat, flanquejat per dos grans contraforts que pràcticament el cobreixen. A l'extrem est hi ha un portal rectangular bastit amb maons. Al pis, totes les obertures són rectangulars, amb els brancals bastits amb carreus i les llindes planes. Destaquen les dues finestres centrals, una amb cornisa i ampit motllurat i l'altra amb guardapols decorat amb relleus figuratius. Al mig de les dues hi ha un rellotge de sol. A la part superior de la cantonada sud-oest hi ha una garita cilíndrica de maó, recolzada en un base de pedra de tres cercles en degradació. La coberta és cònica, amb les restes del recobriment de rajola decorada. La façana est presenta diverses obertures a diferents nivells, totes emmarcades amb carreus de pedra. Hi ha un pou circular cobert, amb una obertura rectangular de maó i un abeurador al costat.
Les dependències situades al nord del recinte, tancat amb un mur de pedra als costats sud i oest, són totes de grans dimensions, amb cobertes a dues aigües i alguna obertura de pedra.
Tota la construcció és bastida amb pedra de diverses mides sense desbastar, lligada amb morter de calç. Els angles de l'edifici hi ha carreus ben tallats.

## Història

Tot i la dificultat que representa qualsevol intent de situar l'origen de les masies per causa del seu creixement orgànic, en el sentit que condiciona la substitució d'estructures i es fa difícil retrobar-hi les originals, la bibliografia consultada sembla estar d'acord en establir la cronologia de Can Jepot al voltant dels segles XVI-XVII, època en què es renoven els assentaments agrícoles a la zona.
La proximitat del litoral explica l'existència de la petita garita de defensa. Segon l'arxiu del COAC, a més havia tingut una torre de defensa, com la que encara té el Mas Redrinc. Can Jepot és una masia com tantes altres de les comarques marítimes que fou fortificada per prevenir el perill de la pirateria, que durant el s. XVI i XVII va augmentar consideradament. Aquest seria un fenomen que explicaria la presència de la majoria de les masies fortificades pròximes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Jepot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Can Martí de Dalt

Can Martí de Dalt és una casa de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Grandiosa masia de planta rectangular construïda durant el segle xiii i XV i ampliada el XVIII. Actualment l'edificació té cinc crugies i consta de planta baixa, pis i golfes. Els dos cossos laterals, consten de planta baixa i pis, conformen un baluard en el qual hi ha una torre de secció circular de pedra i un pou de secció rectangular. La façana principal es troba orientada a migdia i té un rellotge de sol. Hi ha diversos arcs, en un d'ells hi ha la data 1661.
L'antiga torre vella va ser aprofitada com a cup i possiblement serví per comunicar-se amb els castells de Gelida i Subirats. Cal destacar l'interior amb una gran entrada, menjador, cuina i sala distribuïdor. A les golfes es poden veure les grans encavallades de fusta i les restes de la capelleta de l'antic menjador amb guixeres i pintures.

## Referències

* 1 2 «Can Martí de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Bures (Meurthe i Mosel·la)

Bures és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 67 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bures era de 67 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 8 eren parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 23 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família i 1 era una segona residència. 22 eren cases i 1 era un apartament. Dels 22 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien quatre cambres i 19 en tenien cinc o més. 20 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bures el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 43 persones, 34 eren actives i 9 eren inactives. De les 34 persones actives 32 estaven ocupades (17 homes i 15 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 9 persones inactives 3 estaven jubilades i 6 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de construcció, 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa financera i 1 d'una empresa immobiliària.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un electricista.
L'any 2000 a Bures hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.028 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bures a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bures a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Can Roig de Mas Osset

Can Roig de Mas Osset és una casa neoclàssica de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Ampli casal de planta rectangulars, a dues vessants, de planta i dos pisos, edificat damunt l'antic Mas Osset, citat en documents parroquials i municipals des del segle xvi, i visible encara en part, el darrere de la casa, de cos rectangular, planta i pis, teulada a dues vessants, finestres tallades amb biaix, reixes forjades i ràfec d'interés. L'obra actual, d'estil neoclàssic, consta d'una façana amb finestres i balcons simètrics i distribució tradicional interior: gran entrada, menjador i cuina, cellers i la sala superior, repartidora de les habitacions-alcova, etc. A l'entorn hi ha una colla de corrals, galliners i antics cellers i al davant s'hi conserven les restes d'un jardí romàntic, com a d'altres masies gelidenques. Crida l'atenció una espitllera al capdamunt de l'angle de l'edifici.

## Referències

* ↑ «Can Roig de Mas Osset». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].