OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Museu Actiu de les Dones en la Guerra i la Pau

El Museu Actiu de les Dones en la Guerra i la Pau és un museu de Tòquio (Japó) impulsat des de l'any 2000 i creat el 2005 que conserva totes les gravacions dels testimonis de dones utilitzats pel Tribunal de Dones Internacional contra els Crims de Guerra i l'Esclavatge Sexual de l'Exèrcit Japonès. S'obrí gràcies a l'activisme de la periodista Yayori Matsui, presidenta de la Violence Against Women in War Network (VAWW-Net) per tal de divulgar entre les generacions futures els crims de guerra comesos contra les dones durant els conflictes bèl·lics a diferents països. El Museu, amb una exposició permanent dedicada als crims de guerra de l'exèrcit japonès durant la Segona Guerra Mundial i la violència sexual durant el conflicte, compta també amb un centre de recerca, organitza seminaris i publica estudis sobre la temàtica de gènere.
El 1931 el Japó, enmig d'un creixent autoritarisme militar imperialista, ocupà Manxúria. Dos anys després es retirà de la Societat de Nacions. Havent eliminat l'oposició democràtica de l'interior del país, el 1937 esclatà la guerra contra la Xina. Poc després, el desembre de 1941, amb l'atac sorpresa de l'exèrcit japonès a la base militar nord-americana de Pearl Harbor, el Japó –aliat amb l'Alemanya nazi i la Itàlia feixista– entrà en guerra contra els Estats Units estenent-se la guerra al Pacífic i al sud-est asiàtic. Amb el bombardeig atòmic de l'exèrcit americà a les ciutats d'Hiroshima i Nagasaki el 6 i 9 d'agost de l'any 1945, la guerra estava decidida. El 2 de setembre d'aquell mateix any, el Japó signava la capitulació davant dels Estats Units.

## Referències

* 1 2 «Museu Actiu de les Dones en la Guerra i la Pau (Fitxa 119)». espaisdememoria.cat. Memorial Democràtic de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].
# Launchpad (desambiguació)

«Launchpad» té aquests significats:
* Launchpad, la plataforma de desenvolupament col·laboratiu de programari desenvolupada i mantinguda per Canonical Ltd.
* Launchpad (macOS), el llançador d'aplicacions per macOS desenvolupat per Apple.
# Tennantita-(Cu)

La tennantita-(Cu) és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al subgrup de la tennantita.

## Característiques

La tennantita-(Cu) és un sulfur de fórmula química Cu₆(Cu₄Cu₂)As₄S₁₂S. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, sent publicada l'any 2022. Cristal·litza en el sistema isomètric.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del departament de mineralogia i petrologia del Museu Nacional de Praga, a la República Txeca, amb el número de catàleg: p1p 74/2020, a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb el número de catàleg: 19925, i al museu mineralògic de l'École nationale supérieure des mines de Paris, amb el número de catàleg: ensmp 83990.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Layo, a la província de Castilla (Regió d'Arequipa, Perú). També ha estat descrita en altres indrets del Perú, així com a l'Argentina, Namíbia, Eslovàquia, Grècia, França i Bulgària.

## Referències

* ↑ «Tennantite-(Cu)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 març 2022].
* ↑ Biagioni, Cristian; Sejkora, Jiří; Moëlo, Yves; Marcoux, Eric; Mauro, Daniela; Dolníček, Zdeněk «Tennantite-(Cu), Cu 12 As 4 S 13, from Layo, Arequipa Department, Peru: a new addition to the tetrahedrite-group minerals». Mineralogical Magazine, 86, 2, 01-04-2022, pàg. 331–339. DOI: doi:10.1180/mgm.2022.26 [Consulta: 18 octubre 2022].
# Théo van der Leeuw

Ben Koken (Echt, Echt-Susteren, 9 d'abril de 1949) va ser un ciclista neerlandès, que fou professional entre 1973 i 1975. Els seus major èxit esportiu fou una victòria d'etapa a l'Olympia's Tour

## Palmarès

* 1968
** 1r al GP François Faber
* 1972
** Vencedor d'una etapa de l'Olympia's Tour
* 1973
** 1r a Langemark

### Resultats al Tour de França

* 1973. 70è a la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Théo van der Leeuw a sitiodeciclismo.net
* Fitxa de Théo van der Leeuw a museociclismo.it
* Fitxa de Théo van der Leeuw a cyclebase.nl
# Miquel Àngel Sayrach i Fatjó dels Xiprers

Miquel Àngel Sayrach i Fatjó dels Xiprers (Barcelona, 18 d'octubre de 1927 - Barcelona, 3 d'octubre de 1993) va ser un periodista, pintor i dibuixant català, fill de l'arquitecte Manuel Sayrach i Carreras.

## Biografia

Va néixer a Barcelona el dimarts 18 d'octubre de 1927 i va ser batejat a la catedral de Barcelona el 25 del mateix mes. Estudià el batxillerat al col·legi dels Escolapis de Sarrià. Acabats els estudis va fer-se de la congregació Mariana dels Jesuïtes del carrer Casp, traslladada després al Fòrum Vergés del carrer Balmes. Va ser catequista del Centre Sant Pere Claver i un dels fundadors i segon president de l'Acadèmia de la Llengua Catalana. Amb el seu germà Manuel recollí i investigà els documents que s'hi refereixen per fer-ne la historia, de la qual ha redactat alguns capítols.
Va ser cofundador, junt amb el seu germà, de l'Acadèmia de Llengua Catalana de la Congregació Mariana de Barcelona (1953). Des del 1962, ambdós dirigiren la revista L'Infantil, més tard esdevinguda Tretzevents, i creà els personatges de les formigues Bibi i Tobi.
Interessat des de molt jove per la filatèlia, ha reunit una important col·lecció de segells i documents postals, i ha escrit nombrosos articles de divulgació sobre el tema. L'any 1992 el Cercle Filatèlic Numismàtic de Catalunya li atorgà la medalla de plata pels seus 25 anys de soci.
El 23 d'abril de 1960 contragué matrimoni amb Mary Carmen de Luque i varen ser pares de Montserrat, Carme, Goretti, Manuel Sayrach i Luque.
Des de 1976 es va dedicar regularment a la pintura de cavallet. Alumne de Ricard Tàrrega, Josep Lloveras i de Jordi Rollan. Ha estat membre fundador de l'APPEC (associació de publicacions periòdiques en català). Després d'una breu malaltia, acompanyat de tots els seus, morí a Barcelona el diumenge 3 d'octubre de 1993, pocs dies abans de complir 66 anys.

## Obres

* Al pais de los cuques de llum: una aventura de Bibi i Tobi (Abadia de Montserrat, 1972)
* Missió 1 x 2: una aventura de Bibi i Tobi (Abadia de Montserrat, 1972)
* Handi eta Lodi: gudu Garratza (Abadia de Montserrat, 1974)
* La noria: una aventura de Bibi y Tobi (Abadia de Montserrat, 1974)
* La roda: una aventura de Bibi i Tobi (Abadia de Montserrat, 1974)
* La gran guerra: les formigues i les vespes (Base, 2012)

## Referències

* 1 2 «Miquel Àngel Sayrach i Fatjó dels Xiprers». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sayrach, Miguel-Ángel». Biblioteca Nacional de España.
# Museu Aeronàutic de Maracay

El Museu Aeronàutic de Maracay (Coronel Luis Hernán Paredes) és un museu de tecnologia aeronàutica militar i civil gestionat per l'Aviació Nacional de Veneçuela destinat a conservar, restaurar i preservar el patrimoni aeronàutic històric del país, ubicat en l'antic «Aeroport Nacional Florencio Gómez» de l'Av. 19 de Abril, al costat de l'Escola Bàsica Militar Libertador en la ciutat de Maracay, Veneçuela. Les peces en exposició—fonamentalment aeronaus—provenen de les bases aèries ubicades en les diferents regions del país, sent l'únic museu de Veneçuela dedicat a l'aviació i el tercer més important de sud-amèrica.
Dissenyat per l'enginyer Luis Guillermo Salas, el decret de la seva creació es va publicar el 17 d'abril de 1920.

## Vegeu també

* La Vaca Sagrada
* Aviació Nacional de Veneçuela

## Referències

* ↑ Edition art address. International directory of arts (en anglès). 30ma. K.G. Saur, 2006. Digitalitzat per la Universitat de Michigan el 8 de novembre de 2007. ISBN 3598231075.
* ↑ Bauman, Janice; Leni Young. Guide to Venezuela (en anglès). 4a. E. Armitano, 1987, p. 203. Digitalitzat per la Universitat de Texas el 6 d'agost de 2008.
* ↑ Diario La Región—Miranda. «Maracay: La ciudad jardín de Venezuela» (en castellà), 16-03-2008. [Consulta: 17 setembre 2009].

## Enllaços externs

* Museo Aeronáutico de Maracay Arxivat 2011-06-16 a Wayback Machine. (castellà)
# Motteggiana

Motteggiana és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia, (Itàlia).
Motteggiana limita amb els municipis de Borgoforte, Pegognaga, San Benedetto Po, Suzzara i Viadana.
Pertanyen al municipi les frazioni de Torricella i Villa Saviola

## Referències

* ↑ Comune di Motteggiana- Statuto.
# Motu

* Per a altres significats, vegeu «Motu (llengua)».
Un motu és un illot coral·lí de la corona d'un atol o de l'escull de corall d'una illa volcànica. La paraula és d'origen tahitià, encara que es troba a la majoria de llengües polinèsies (moku en hawaià). La primera accepció és 'esquinçat', 'trencat' o 'tallat'. En sentit figurat i més corrent és 'illot', 'atol' o 'illa' en general.
L'escola geogràfica francesa ha adoptat el mot com a terme científic específic per als bancs d'origen detrític que es troben en les corones d'esculls dels atols o en les barreres de corall de les illes altes.

## Referències

* ↑ Diccionari tahitià-francès, de l'Acadèmia Tahitiana.

## Vegeu també

* Motu Iti, 'illa petita'.
* Motu Motiro Hiva, “illa cap al continent”, avui illa Sala i Gómez.
* Motu Nao, 'illa enfonsada'.
* Motu One, “illa de sorra”.
* Motutunga.
* Te Motu-ngaongao, “l'illa deserta”, avui Nassau.
* Tuamotu
# Museu de Cadis

El Museu de Cadis és un museu localitzat a Cadis, Andalusia. Va ser fundat el 1970 després de la fusió del Museu Provincial de Belles Arts amb el Museu Provincial d'Arqueologia. Ocupa tres pisos, arqueologia en la planta baixa, art en el primer, i etnografia en el segon pis. L'entrada és lliure per ciutadans de la Unió Europea.
L'origen del museu va ser en 1835, quan peces d'art va ser confiscades d'un monestir, incloent pintures de Zurbarán agafat de la Cartoixa de Jerez de la Frontera. Inclou altres obres de Murillo i Rubens. El 1877, després de la trobada d'un sarcòfag fenici a la drassana de la ciutat, fou fundat el Museu Arqueològic. Però no va ser fins al 1970 que els dos instituts van ser fusionats. El 1980, l'arquitecte Javier Feduchi va planejar una reforma de l'edifici en tres fases, de les quals dos han estat completades.
A més de les peces del segle xix, el museu d'art ha rebut obres d'art contemporani de la Junta d'Andalusia. La seva secció arqueològica ha rebut donacions de monedes.

## Referències

* ↑ «Cadiz City -Fine Arts & Archaeology Museum». Junta de Andalucía. [Consulta: 5 abril 2014].
* 1 2 3 «Museum of Cadiz». Saatchi Gallery. Arxivat de l'original el 7 d’abril 2014. [Consulta: 5 abril 2014].

## Enllaços externs

* web Museu de Cadis (castellà)
* web oficial (anglès)
* Museu de Cadis a Espanya.info Arxivat 2014-10-17 a Wayback Machine.
# Nadie nos mira

Nadie nos mira és una pel·lícula argentina de drama homosexual de 2017 coescrita i dirigida per Julia Solomonoff. La cinta és protagonitzada per Guillermo Pfening.

## Argument

Nico és un actor argentí que decideix provar sort a Nova York, però aviat descobreix que pel seu aspecte físic no encaixa, ja que és "massa caucàsic per semblar llatí" i té "un accent massa tancat per semblar nord-americà". Així que Nico acaba treballant com a cuidador de Theo, un bebè al que va a quedar unit de forma inesperada.

## Repartiment

* Michael Patrick Nicholson: Doctor.
* Guillermo Pfening: Nico Lencke.
* Pascal Ien-Pfister: Pascal.
* Nadja Settel: Aupair.
* Petra Costa: Petra.
* Paola Baldion: Viviana.
* Rafael Ferro: Martín.
* Katty Velasquez: Lena.
* Josefina Scaro: Nanny.
* Jamund Washington: Jamund.
* Kerri Sohn: Claire.
* Fernando Frias: Director.
* Paige Sciarrino: Bar Patron.
* Noelle Lake: Kaitlin.
* Tomike Ogugua: Cop.

## Crítica

* "Una pel·lícula senzilla, o, si es vol, enganyosament senzilla (...) Si 'Old Joy' segueix sent el millor film sobre la masculinitat (sigui el que sigui) fet per una dona, Nadie nos mira juga en aquesta mateixa lliga. (…) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)"
* "Una tercera pel·lícula acurada i perceptiva (...) Guillermo Pfening fa una actuació discreta i magistral que desplega subtilment la psicologia de com la immigració pot convertir vides en mentides."
* "Solomonoff mereix reconeixement per la seva integració constant de temes homosexuals en les preocupacions més àmplies de la pel·lícula (...) 'Nobody’s Watching' és interessant de forma consistent"

## Premis i nominacions
### Premis Còndor de Plata

Lliurats per l'Associació de Cronistes Cinematogràfics de l'Argentina en 2018.
| Any | Categoria | Candidat | Resultat |
| 2018 | Millor Pel·lícula | Ningú ens mira | Nominada |
| 2018 | Millor Adreça | Julia Solomonoff | Nominada |
| 2018 | Millor Actor | Guillermo Pfening | Nominada |
| 2018 | Millor Guió Original | Christina LazaridiJulia Solomonoff | Guanyadora |
| 2018 | Millor muntatge | Karen SztanjbergAndrés TamborninoPablo Barbieri | Nominada |
| 2018 | Millor Fotografia | Lucio Bonelli | Nominada |

## Referències

* ↑ Battle, Otros Cines - Diego. «Críticas: Crítica de “Nadie nos mira”, de Julia Solomonoff, con Guillermo Pfening - Otros Cines». [Consulta: 29 octubre 2018].
* ↑ «Review: ‘Nobody’s Watching,’ an Actor’s Immigration and Alienation» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Engel, Philipp «Nadie nos mira» (en castellà). Fotogramas, 29-11-2017.
* ↑ Holland, Jonathan «‘Nobody’s Watching’ (‘Nadie Nos Mira’): Film Review» (en anglès). The Hollywood Reporter.
* ↑ Warren, Bradley «'Nobody’s Watching' Deserves Its Best Acting Award At Tribeca [Review]» (en anglès). The Playlist, 29-04-2017.
* ↑ «Premios Cóndor de Plata 2018: todos los nominados» (en castellà). Premios Óscar Latinos, 20-03-2018.
# Nadie conoce a nadie

Nadie conoce a nadie és un film espanyol de 1999, dirigit per Mateo Gil i basat en la novel·la homònima escrita per Juan Bonilla.
Tingué una repercussió acceptable, i fou font d'inspiració per als fets de la Setmana Santa de Sevilla de l'any següent. L'any 2000 obtingué el Premi Goya als millors efectes especials.

## Argument

En Simón, un aspirant a escriptor frustrat que es dedica a escriure mots encreuats per a un diari, rep un encàrrec misteriós: ha d'incloure la paraula Adversari el pròxim Diumenge de Rams als seus mots encreuats, sota amenaça. Després de cedir a aquest xantatge, en Simón veu com comença a patir una sèrie de catàstrofes que el duen a sospitar del seu company de pis, en Sapo, el fan distanciar de la seva companya, l'Ariadna, i recórrer a l'ajuda de la María, una companya del diari, per investigar aquests fets estranys. Tot això té lloc a la ciutat de Sevilla com a rerefons i durant la Setmana Santa més multitudinària d'Espanya, que contribueix a la confusió amb pistoles làser, jocs de rol al recinte de l'Expo 92 i acusacions que acaben culpant el mateix Simón dels crims comesos.

## Repartiment

* Eduardo Noriega: Simón Cárdenas
* Jordi Mollà: Sapo
* Natalia Verbeke: María
* Paz Vega: Ariadna
* Pedro Álvarez-Ossorio: Pare Andrés
* Mauro Ribera: Rocha
* Jesús Olmedo: Bruixot
* Críspulo Cabezas: Pirata
* Joserra Cadiñanos: Dinamiter
* José Manuel Seda: Capa
* Richard Henderson: Hernández
I els cameos d'Alejandro Amenábar i Mateo Gil com a nois al bar números 1 i 2.

## Guardons
### Premis

* Premi Goya als millors efectes especials per Raúl Romanillos, Manuel Horrillo, José Nuñez i Emilio Ruiz del Río

### Nominacions

* Premi Goya al millor director per Mateo Gil
* Fotogramas de Plata al millor actor de cinema per Jordi Mollà

## Referències

* ↑ Nominacions i premis, a IMDb (anglès)
* ↑ Repartiment, a IMDb (anglès)

## Enllaços externs

* Nadie conoce a nadie a DeCine21 (castellà)
# Neues Deutschland

Neues Deutschland (ND) (Nova Alemanya) és un diari alemany, actualment amb seu a Berlín. Durant més de quaranta anys va ser el diari oficial del Partit de la Unitat Socialista d'Alemanya (SED), que governava Alemanya Oriental (oficialment conegut com a República Democràtica Alemanya), i com a tal va servir com un dels òrgans més importants del partit i originalment tenia una postura política estalinista; va mantenir una postura marxista-leninista fins a la reunificació alemanya el 1990. El Neues Deutschland que existia a l'est d'Alemanya tenia una circulació de 1,1 milions a partir de 1989 i era la principal manera del partit comunista de mostrar als ciutadans les seves postures i opinions sobre la política, economia, etc. Neues Deutschland que existeix avui dia és un diari molt més petit, amb una circulació de 25.643 a partir de 2017. Des de 1990 el periòdic ha canviat la seva perspectiva política i ara afirma que té una postura política socialista democràtica. El diari està vinculat políticament i econòmicament a un dels seus propietaris, Die Linke, propietari de l'editorial i impremta.

## Referències

* ↑ Wilder, Charly «Digitizing the GDR: East German Papers Offer Glimpse of History». Spiegel Online, 27-06-2013.
* ↑ «Neues Deutschland | German newspaper» (en anglès). Encyclopedia Britannica, 05-05-2018.
* ↑ «Über uns (neues-deutschland.de)» (en alemany). https://www.neues-deutschland.de.+[Consulta: 5 maig 2018].
# Nans de Solsona

Els Nans són uns dels elements del folkore de Solsona.
El més probable és que apareguessin l'any 1909 per substituir els Ossos, quan aquests van desaparèixer aquell any. Tanmateix és possible que els Nans ja existissin uns anys abans.
Aquests nans eren de fisonomia molt primitiva i portaven una escombra. El 1939, com molts altres improperis, són cremats i desapareixen.
El 1940 s'encarreguen quatre Nans a la casa Bolsera de Barcelona. Els nans són els que coneixem avui en dia.
El 1956, se’ls crea un ballet, que es va arribar a realitzar molt poques vegades.
Cada un dels nans representa una ètnia diferent, simbolitzant la pluralitat de races que hi ha en el món. El nan Blanc o de la Piga, representa el continent europeu; el nan Negre, el continent africà, el nan Moro, l'asiàtic; i el nan Indi representa el continent americà.
L'actual ball representa la unió de les quatre cultures. Fou realitzat el 1981 per Josep Dalmau i Bantolra (Rendé), coreografia, i Joan Roure, música.
El ball s'estrena amb motiu del 25è aniversari de la Coronació de la Mare de Déu del Claustre, i per l'ocasió es restauren els quatre Nans i se’ls confeccionen els actuals vestits.
L'any 2006 els Nans recuperen uns elements de mà propis que ja havien dut a mitjans del segle xx. Un ventall de plomes de colors per l'Indi, una vara de comandament pel nan Blanc, una simitarra per al nan Moro i una llança pel Negre.

## Referències

* ↑ «Els nans. Festa Major de Solsona». Catàleg del Patrimoni Festiu de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 març 2014].

## Enllaços externs

* «Els Nans - Geganters de Solsona». Arxivat de l'original el 2012-08-20. [Consulta: 2 juny 2013].
* Els geganters de Solsona Arxivat 2019-05-30 a Wayback Machine.
# Niubó

Niubó o Niubò és el nom dels següents personatges:
* Esther Niubó Cindoncha
* Maria Niubó i Prats
* Melcior Niubó i Santdiumenge (la Fuliola, l'Urgell, 1912 - l'Hospitalet de Llobregat, 1983) va ser un dibuixant, caricaturista
* Montserrat Niubó i Prats (Badalona, 1934 - Badalona, 1994), primera dona a organitzar una trobada de puntaires a Catalunya
* Antoni Niubò Xammar, conegut com el coronel Niubò, militar de la Primera Guerra Carlina.
# Notarius lentiginosus

Notarius lentiginosus és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 35 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa del Pacífic de Panamà.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gill, T. N. 1863. Descriptive enumeration of a collection of fishes from the western coast of Central America, presented to the Smithsonian Institution by Captain John M. Dow. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15: 162-174.
* 1 2 BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. & R. S. Eigenmann. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2): 119-172.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kailola, P.J. i W.A. Bussing 1995. Ariidae. Bagres marinos. p. 860-886. A W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma, Itàlia.
* Marceniuk, A.P. i N.A. Menezes 2007. Systematics of the family Ariidae (Ostariophysi, Siluriformes), with a redefinition of the genera. Zootaxa 1416:1-126.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nícies de Gortina

Nícies de Gortina (en llatí Nicias, en grec antic Νικίας "Nikías") fou un dirigent de Gortina que va estar connectat amb Atenes per llaços de proxènia.
Quan les forces atenenques enviades com a reforçament per Formió d'Atenes es dirigien a l'oest de Grècia, els va demanar d'aturar-se a Gortina (Creta) per ajudar-lo en l'atac militar a la ciutat propera de Cidònia, segons diu Tucídides.

## Notes

* ↑ A l'antiga Grècia, la "proxenia" era un acord pel qual un ciutadà acollia ambaixadors estrangers a canvi de títols honorífics de la ciutat

## Referències

* ↑ 1.Nicias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1185
# Nícies (metge)

Nícies (Nicias, Nikías Νικίας) va ser el metge del rei Pirros de l'Epir. Durant la guerra del rei contra Roma, es va oferir al cònsol Gai Fabrici Luscí per enverinar al rei a canvi d'una determinada recompensa (278 aC). El cònsol romà va rebutjar l'oferta i tot seguit va comunicar a Pirros la traïció. Pirros el va fer matar i la seva pell va servir d'estora.
Claudi Elià l'esmenta sota el nom de Cinees, que fou un ministre de Pirros; Ammià Marcel·lí, Valeri Ànties i Valeri Màxim atribueixen aquestos fets a un amic de Pirros que el primer anomena Demòcares i els altres dos Timòcares.

## Referències

* ↑ Smith, William. Dictionary of greek and roman boography and mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1188.