OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Te Huirangi Waikerepuru

Huirangi Eruera Waikerepuru (1 d'abril de 1929 - 8 d'abril de 2020) va ser un activista i sindicalista de la llengua maorí neozelandès de Taranaki i d'ascendència Ngāpuhi. Va participar en la fundació i direcció de la ràdio i la televisió en llengua Maori.
Va ser una figura clau en la creació de Ngā Kaiwhakapūmau i te Reo Māori (Consell de la llengua maorí). El consell va presentar una demanda al Tribunal Waitangi el 1984 per convertir el Māori en un idioma oficial de Nova Zelanda. El 1986, el tribunal va demanar que la llengua fos reconeguda com un taonga (tresor) segons l'article II del tractat de Waitangi. Això va provocar que la reclamació fos aprovada amb la Llei del maorí de 1987 que va fer oficial el maorí i va impulsar la constitució deTe Taura Whiri i Te Reo Māori (la comissió de la llengua Maori). El consell va impulsar l'emissora de ràdio en llengua maori Te Upoko o te Ika el 1988, que va permetre difondre l'actualitat de Nova Zelanda en llengua maori. Va mantenir una relació de 30 anys amb la Unió d'Educació Terciaria i els seus predecessors, que representen el personal acadèmic i general de les universitats i les politècniques.
El 1995 va ser guardonat amb un Doctorat Honorífic de la Universitat de Waikato. En els honors d'aniversari de la reina del 2014, va ser nomenat company de l'Ordre de Mèrit de Nova Zelanda, pels serveis al maori. Va morir el 8 d'abril de 2020.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Force behind te reo Māori revitalisation Dr Huirangi Waikerepuru passes away». , 09-04-2020 [Consulta: 9 abril 2020].
* 1 2 3 TEU. «Waikerepuru retires from TEU duties – TEU». Teu.ac.nz, 11-06-2015. Arxivat de l'original el 28 d’octubre 2016. [Consulta: 28 octubre 2016].
* ↑ «Māori-language campaigner Huirangi Waikerepuru – Biculturalism – Te Ara Encyclopedia of New Zealand». Teara.govt.nz, 20-06-2012. Arxivat de l'original el 28 d’octubre 2016. [Consulta: 28 octubre 2016].
* ↑ «Te reo Māori – the Māori language». Te Ara. Government of New Zealand. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ «Alumni honours - Alumni @ Waikato: University of Waikato». Arxivat de l'original el 2020-01-28. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ «Dr Huirangi Waikerepuru recognised for his commitment to Te Reo Māori | Māori Television». Maoritelevision.com, 01-05-2014. Arxivat de l'original el 28 d’octubre 2016. [Consulta: 28 octubre 2016].
# Terina

Terina (grec antic: Τερίνα, però també Τέρεινα) era una ciutat a l'oest de la costa de la península del Bruti, situada al golf de Santa Eufèmia, a la riba d'un riu no identificat anomenat Ocinarus. Actualment es troba dins del territori del municipi de Lamezia Terme.
Era de fundació grega i colònia de Crotona segons els Iambes al Rei Nicomedes i Esteve de Bizanci, però no se sap en quin moment es va fundar ni cap circumstància de la seva fundació. La tradició la fa el lloc d'enterrament de la sirena Ligea, una tradició que segurament significava que la ciutat estava construïda sobre un lloc més antic. La seva història és molt poc coneguda però se sap que va estar en guerra contra Túrios en època de Cleàndrides d'Esparta. Els brucis la van conquerir poc després del 356 aC, i segons Diodor de Sicília va ser la primera ciutat grega que va caure a les seves mans. Devia ser cap a l'any 356 aC, quan els brucis van començar a ser importants. Alexandre I de l'Epir la va reconquerir el 327 aC segons Titus Livi, però no gaire després els brucis la van recuperar a la mort d'Alexandre. Durant la Segona Guerra Púnica es va declarar a favor d'Aníbal i quan el cartaginès va haver d'abandonar el Bruti la va destruir l'any 203 aC, diu Estrabó. Encara que va subsistir com a ciutat ja no es va recuperar i era una petita ciutat sense importància en temps d'Estrabó i Plini el Vell.
És probable que la ciutat estigués situada al lloc on posteriorment hi va haver Santa Eufèmia que va ser destruïda per un terratrèmol el 1638 i que va donar el seu nom al Golf que abans es deia Sinus Terinaeus. La moderna Santa Eufèmia es va reconstruir a uns 3 km de l'antiga. La ciutat de Terina va emetre monedes de plata de certa bellesa amb una figura femenina anomenada la Victòria, probablement una representació de la sirena Ligea.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Terina». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 17 gener 2021].
# Teixit glandular

El teixit glandular és un conjunt de cèl·lules similars amb un origen embrionari generalment comú i que funcionen en associació per desenvolupar activitats especialitzades a produir i secretar substàncies cap a conductes o directament cap el torrent sanguini.
# Teixit cartilaginós

El cartílag o teixit cartilaginós (dit popularment «tendrum») és una varietat del teixit conjuntiu, que està format per cèl·lules i matriu extracel·lular. Les característiques més essencials d'aquesta varietat són una matriu extracel·lular sòlida i cèl·lules allotjades en llacunes.
És un teixit flexible i que té una bona resistència a la compressió. És avascular i no té innervació. La seva funció és la de sustentació (com a teixit conjuntiu que és), i la de permetre un moviment gairebé lliure de fricció. Té el seu origen en el mesènquima.

## Histogènesi

El cartílag part en origen del mesènquima. Les cèl·lules mesenquimàtiques es transformen en condroblasts, condensant-se en una regió anomenada centre de condrificació. Aquí és on es comença a sintetitzar la matriu cartilaginosa. D'aquesta forma les cèl·lules es van distanciant més i més a causa de l'existència d'aquesta matriu cartilaginosa, i queden allotjades en llacunes, una de les característiques bàsiques d'aquest teixit.
Una vegada queden allotjades en aquestes llacunes, els condroblasts passen a denominar-se condròcits. El mesènquima perifèric es transforma, tanmateix, en el pericondri.
Una vegada formada la placa cartilaginosa, aquesta segueix creixent. Els condroblasts mantenen la seva capacitat de divisió. Al dividir-se formen els grups isogènics. Succeeix que al sintetitzar menys components de matriu els condròcits, aquests quedaran menys distants els uns dels altres, i formaran grups isogènics. Aquests grups són fonamentals per al creixement intersticial de la placa de cartílag.

## Referències

* ↑ «teixit cartilaginós | enciclopèdia.cat». [Consulta: 2 octubre 2018].

## Vegeu també

* Cartílag elàstic
# Tierra de Pinares

La Tierra de Pinares és una de les comarques de la província de Valladolid a la comunitat de Castella i Lleó. La comarca s'estén a la província de Segòvia.

## Tierra de Pinares de Valladolid

La Mancomunitat la conformen els municipis d'Aldea de San Miguel, Aldeamayor de San Martín, Camporredondo, Mojados, La Pedraja de Portillo, Portillo, San Miguel del Arroyo i Viloria. També s'hi inclouen a la comarca els d'Aguasal, Alcazarén, Almenara de Adaja, Bocigas, Boecillo, Cistérniga, Cogeces de Íscar, Fuente-Olmedo, Hornillos de Eresma, Íscar, Laguna de Duero, Llano de Olmedo, La Parrilla, Megeces, Montemayor de Pililla, Pedrajas de San Esteban, Puras, Quintanilla de Onésimo, Santibáñez de Valcorba, Sardón de Duero, Traspinedo, Tudela de Duero, Valdestillas, Viana de Cega.

## Tierra de Pinares Segoviana

Ocupa una extensió de 1.703 km², i té una població de 32.741 habitants (INE 2006). Està formada per un total de 49 municipis: Adrados, Aguilafuente, Aldeasoña, Cabezuela, Calabazas de Fuentidueña, Cantalejo, Carbonero el Mayor, Cobos de Fuentidueña, Cozuelos de Fuentidueña, Cuéllar, Cuevas de Provanco, Chañe, Fresneda de Cuéllar, Frumales, Fuente el Olmo de Fuentidueña, Fuente el Olmo de Íscar, Fuentepelayo, Fuentepiñel, Fuenterrebollo, Fuentesaúco de Fuentidueña, Fuentesoto, Fuentidueña, Gomezserracín, Hontalbilla, Laguna de Contreras, Lastras de Cuéllar, Mata de Cuéllar, Membibre de la Hoz, Navalilla, Navalmanzano, Navas de Oro, Olombrada, Orejana, Perosillo, Pinarejos, Pinarnegrillo, Remondo, Sacramenia, Samboal, San Cristóbal de Cuéllar, Sanchonuño, San Martín y Mudrián, San Miguel de Bernuy, Sauquillo de Cabezas, Torrecilla del Pinar, Turégano, Vallelado, Valtiendas, Veganzones, Villaverde de Íscar, i Zarzuela del Pinar.
Segons la web del sindicat ASAJA, però, la comarca té 2.216 km² (una tercera part de la província), i té una població de 42.439 habitants (INE 2006). Està formada per 59 municipis, que inclouen, endemés dels ja esmenats Abades, Aldea Real, Aldeanueva del Codonal, Aldehuela del Codonal, Anaya, Armuña, Añe, Bercial, Bernardos, Cantimpalos, Coca, Codorniz, Domingo García, Donhierro, Escalona del Prado, Escarabajosa de Cabezas, Escobar de Polendos, Fuente de Santa Cruz, Garcillán, Juarros de Riomoros, Juarros de Voltoya, Labajos, Lastras del Pozo, Marazoleja, Marazuela, Martín Miguel, Martín Muñoz de la Dehesa, Martín Muñoz de las Posadas, Marugán, Melque de Cercos, Migueláñez, Montejo de Arevalo, Mozoncillo, Muñopedro, Muñoveros, Nava de la Asunción, Nieva, Ortigosa de Pestaño, Rapariegos, Roda de Eresma, San Cristóbal de la Vega, Sangarcía, Santa María la Real de Nieva, Santiuste de San Juan Bautista, Tabanera la Luenga, Tolocirio, Valverde del Majano, Villeguillo i Yanguas de Eresma.

## Enllaços externs

* Web de la Tierra de Pinares Segoviana Arxivat 2009-02-12 a Wayback Machine.
* Tierra de Pinares segons ASAJA Arxivat 2007-12-16 a Wayback Machine.
# Ti (flauta)

Un Ti fou un tipus arcaic de flauta travessera que es desenvolupà sobretot a la Xina durant la dinastia zhou.
Va tenir un nombre creixent de forats, un dels quals es tapava amb una fina fibra vegetal que vibrava en vibrar la columna d'aire i modificava el timbre de l'instrument.
Va assolir el seu desenvolupament màxim durant la dinastia Ming.
Viccionari
# The Proposition (pel·lícula de 2005)

The Proposition és una pel·lícula australo-britànica dirigida per John Hillcoat, estrenada l'any 2005. Es tracta d'un western situat al outback australià, al final del segle xix, integralment escrit per Nick Cave, que en compon igualment la música. Reuneix actors com Guy Pearce, Emily Watson, Ray Winstone, Danny Huston o John Hurt. Ha estat doblada al català.

## Argument

A l'outback australià, al final del segle xix, dos homes situats als dos extrems de la llei fan un negoci secret i decisiu…El Capità Stanley s'ha jurat "civilitzar" el país salvatge australià. Els seus homes han capturat dos dels quatre germans de la banda Burns: Charlie i Mike. Els bandits han estat jutjats responsables de l'atac de la granja Hopkins i de l'assassinat de tota una família.
Arthur, el més gran dels germans Burns i cap de la banda, s'ha refugiat a la muntanya. El Capità Stanley proposa llavors un negoci a Charlie: trobar el seu germà gran a canvi del seu perdó, i salvar la vida del jove Mike. Charlie només té nou dies…

## Repartiment

* Guy Pearce: Charlie Burns
* Ray Winstone: capità Stanley
* Emily Watson: Martha Stanley
* Danny Huston: Arthur Burns
* John Hurt: Jellon Lamb
* David Wenham: Eden Fletcher
* Robert Morgan: Sergent Lawrence
* Boris Brkic: oficial Halloway
* Gary Waddell: oficial Davenport
* Richard Wilson: Mike Burns
* Noah Taylor: Brian O'Leary
* Mick Roughan: Mad Jack Bradshaw
* Shane Watt: John Gordon
* David Gulpilil: Jacko
* Bryan Probets: oficial Dunn
* Oliver Ackland: Patrick Hopkins

## Premis i nominacions

* Festival internacional del film de Valencianes: Gran premi del jurat
* Australian Film Institute:
** Millor fotografia per a Benoît Delhomme
** Millors disfresses per a Margot Wilson
** Millor música original per a Nick Cave, Warren Ellis
** Millor producció
* Film Critics Circle of Australia:
** Millor fotografia per a Benoît Delhomme
** Millor música original per a Nick Cave, Warren Ellis
* Chlotrudis Award al millor guió per a Nick Cave
* IF Awards:
** Millor film
** Millor fotografia per a Benoît Delhomme
** Millor música per a Nick Cave, Warren Ellis
** Millor producció
* Premis San Diego Film Critics al millor actor secundari per a Ray Winstone
* Mostra de Venècia 2005: Premi Gucci al millor guió per a Nick Cave

## Referències

* ↑ «The Proposition». esadir.cat.
* ↑ Dargis, Manohla «The Proposition - Review - Movies» (en anglès). The New York Times, 05-05-2006. ISSN: 0362-4331.
# Teodebert de Baviera

Teodebert I de Baviera, també Teodbert, Teudebert o Todpert (685 - 719), fou duc de Baviera de la dinastía dels agilolfings des del 702 fins a la seva mort, però supeditat fins al 716/717 al seu pare Teodó II de Baviera i a partir del 711 més o menys compartint el poder amb el seu germà Teodald i després també Grimoald i Tassiló.
Era el fill gran de Teodó II de Baviera i fou associat al govern des del 702, governant a Salzburg. L'any 711 el seu germà Teodald va esdevenir també cogovernant i el seu pare va començar a planejar la divisió del ducat a la seva mort i probablement abans del 715 va decidir la divisió, però no és segur si aquesta fou territorial o de govern conjunt. Probablement Teodó II volia ajudar a Sant Rupert de Salzburg, bisbe de Salzburgo i transferir la capital del ducat a la ciutat de Salzburg, seu de la diòcesi de Rupert. Teodebert va donar també ajuda a Ansprand i Liutprand en el seu retorn a Itàlia el 712, per recuperar el tron longobard.
A la mort de Teodoó II el 716 (o 717) Teodebert i els seus tres germans van iniciar la lluita entre ells; Teodebert, Teodald i Tassiló II van morir vers el 719 segurament en aquesta guerra entre germans. El germà Grimoald, que va sobreviure, va governar en endavant el territori unificat.
Teodebert s'hauria casat dues vegades: amb Imma d'Alamània (+ vers 735) amb la que va tenir dos fills: Aldegunda (casada amb Gautbert de Lommois, comte de Lommois, mort el 725) i Suanaquilda de Baviera (+ després del 740) esposa de Carles Martell (+ 22 d'octubre de 741); en segones noces hauria estat casat amb Regintruda d'Austràsia de la que va tenir a Guntrudis de Baviera, casada el 725 amb Liutprand rei dels longobards (+744). Moltes genealogies li atribueixen també la paternitat de Hugobert, que va heretar el ducat a la mort de Grimoald, però altres historiadors el consideren fill d'aquest darrer i no de Teodebert.

## Bibliografia

* Wolfram Herwig: Österreichische Geschichte. Bd. Grenzen und Räume 378–907. Ueberreuter, Viena 1995, S. 81 ff., ISBN 3-8000-3971-0
# Terra de Soneira

La Terra de Soneira és una comarca de Galícia situada a la província de la Corunya. Limita amb l'oceà Atlàntic al nord, amb la comarca de Bergantiños al nord-est, la comarca de Xallas al sud-est i la comarca de Fisterra al sud-oest. En formen part els municipis de:
* Camariñas
* Vimianzo
* Zas
# Titus Ozon

Titus Ozon (Bucarest, 13 de maig de 1927 - Bucarest, 24 de novembre de 1996) fou un futbolista romanès de la dècada de 1950.
És considerat un dels talents més grans del futbol romanès de la postguerra. Fou internacional amb Romania i participà en els Jocs Olímpics de 1952. Un cop retirat fou entrenador.

## Referències

* ↑ «Titus Ozon - International Appearances». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation [Consulta: 30 novembre 2016].
* ↑ Titus Ozon Arxivat 2020-04-18 a Wayback Machine.. sports-reference.com
* ↑ «Regele fentei, rebelul din Obor!». Arxivat de l'original el 19 d'octubre 2016. [Consulta: 30 novembre 2016].
* ↑ Perfil a romaniansoccer
* ↑ «Perfil a statisticsfootball». Arxivat de l'original el 2018-07-23. [Consulta: 23 juliol 2018].
# Thorlac

Thorlac (nòrdic antic: Þorlákur; segle x) va ser un víking de l'illa feroesa d'Eysturoy. Apareix com a personatge històric a la Saga dels feroesos.
Thorlac era germà del cabdill Tróndur i Gøtu i vivien junts a la hisenda del seu pare, coneguda com Gøta, amb les seves respectives famílies. Al capítol 35 de la saga, s'esmenta que Thorlac va tenir dos fills, Sigurd (un home fort de rossos i arrissats cabells) i Thord (també anomenat "el Baix", per la seva forta constitució).
Tróndur i Thorlac van sortejar-se qui heretaria la hisenda paterna; Thorlac va perdre i se'n va anar a viure a una illa veïna amb la seva dona.

## Referències

* ↑ «Traducció a l'anglès de la Saga dels feroesos (cap. 35)» (en anglès). sagadb.org. [Consulta: 22 desembre 2023].

## Bibliografia

* Young, G.V.C.. Færøerne. Fra vikingetiden til reformationen. København (llibre). Rosenkilde og Bakker, 1982, 1982.
# Serravalle Scrivia

Serravalle Scrivia és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Pertanyen al municipi les frazioni de Ca' del Sole, Crenna Inferiore, Crenna Superiore, Lastrico, Libarna i Zerbe.
Serravalle Scrivia limita amb els municipis d'Arquata Scrivia, Cassano Spinola, Gavi, Novi Ligure, Stazzano i Vignole Borbera.

## Galeria

* Vista del poble
* Vista panoràmica
# Llista de monuments de la província de Tarragona

Llista de monuments de la província de Tarragona inclosos en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Inclou els inscrits en el Registre de Béns Culturals d'Interès Nacional (BCIN) amb una classificació arquitectònica, els Béns Culturals d'Interès Local (BCIL) immobles i la resta de béns arquitectònics integrants del patrimoni cultural català.
L'any 2009, la província de Tarragona tenia 418 béns culturals d'interès nacional, entre ells 353 monuments històrics, 11 conjunts històrics, 1 lloc històric i 1 jardí històric, a més de les zones arqueològiques i paleontològiques.
Són Patrimoni de la Humanitat onze monuments arquitectònics i arqueològics romans que formen part del conjunt arqueològic de Tàrraco, i el Monestir de Poblet.
Les llistes estan dividides per comarques, desglossades en llistes municipals en els casos més estesos:
* Llista de monuments de l'Alt Camp
* Llista de monuments del Baix Camp
* Llista de monuments del Baix Ebre
* Llista de monuments del Baix Penedès
* Llista de monuments de la Conca de Barberà
* Llista de monuments del Montsià
* Llista de monuments del Priorat
* Llista de monuments de la Ribera d'Ebre
* Llista de monuments del Tarragonès
* Llista de monuments de la Terra Alta
Per àmbits funcionals territorials, la província està desglossada en:
* Llista de monuments del Camp de Tarragona
* Llista de monuments de les Terres de l'Ebre
* Aqüeducte de les Ferreres
* Monestir de Poblet
* Suda de Tortosa
* Casa Rull (Reus)

## Referències

* ↑ «Anuari estadístic de Catalunya: Béns culturals d'interès nacional». Institut d'Estadística de Catalunya, 28-06-2011. [Consulta: 28 març 2012].
# Afonso Guimarães da Silva

Afonso Guimarães da Silva, més conegut com a Afonsinho, (8 de març de 1914 - 19 de febrer de 1997) fou un futbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1938.

## Referències

* ↑ «Todos os brasileiros - 1938» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Afonso Guimarães da Silva Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Moëloïta

La moëloïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor del doctor Yves Moëlo, especialista en la mineralogia de les sulfosals de plom. Va ser el primer en preparar i estudiar aquest compost.

## Característiques

La moëloïta és una sulfosal de fórmula química Pb₆Sb₆S$_{14}$(S₃). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1998, sent publicada per primera vegada el 2002. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la moëloïta pertany a «02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb» juntament amb els següents minerals: argentobaumhauerita, baumhauerita, chabourneïta, dufrenoysita, guettardita, liveingita, parapierrotita, pierrotita, rathita, sartorita, twinnita, veenita, marumoïta, dalnegroïta, fülöppita, heteromorfita, plagionita, rayita, semseyita, boulangerita, falkmanita, plumosita, robinsonita, dadsonita, owyheeïta, zoubekita i parasterryita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museo di Storia Naturale e del Territorio, de la Universitat de Pisa.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat de Seravezza, a la província de Lucca (Toscana, Itàlia). També ha estat descrita en altres indrets de la Toscana, així com en una pedrera de la localitat de Lens, a Valais (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Moëloite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 maig 2021].
# Moviment Turcman d'Independents

Moviment Turcman d'Independents és un partit polític turcman de l'Iraq. Està dirigit per Kenaan Shakir. És una organització formada per diverses persones d'ètnica turcman de tendència nacionalista i filoturques. El 1995 va ingressar al Front Turcman Iraquià. Publica la revista Bağimsiz.
La bandera del partit és de color rosat amb mitja lluna i sis estrelles vermelles que són les províncies de Turkmeneli (Terra dels Turcmans) situada prop del pal. L'emblema és un cercle rosa amb la mitja lluna i sis estrelles vermelles.

## Referències

* Publicacions Arxivat 2011-03-18 a Wayback Machine.
# Moș Gerilă

Moș Gerilă és el nom d'un personatge folklòric romanès utilitzat per la propaganda comunista.

## Origen del nom

La paraula romanesa moș fa referència a una persona gran masculina. El terme ger significa «gebre». Al final, Moș Gerilă seria la traducció del rus Ded Moroz i va ser adoptat pels comunistes romanesos, sota influència del model soviètic, com a nova denominació de Moș Crăciun (Santa Claus).

## Aspecte

El 1947 el diari Națiunea va publicar una il·lustració de Moș Gerilă representat com un jove proletari atlètic.

## Història del personatge
### Orígens

Durant el període del 1944 al 1948, els diaris del Partit Comunista Romanès van provar de denigrar la imatge del Nadal, emfasitzant, per exemple, els orígens rurals de moltes colinde (nadales).
Finalment el 1948, després que els comunistes prengueren el poder a Romania, la celebració de Nadal va ser declarada il·legal. A partir de llavors, la paraula Crăciun (Nadal) va deixar d'aparèixer a qualsevol article del diari oficial Scînteia.
La paraula Crăciun va ser considerada massa religiosa, i per això en comptes de Moș Crăciun, (el nom Romanès per a Santa Claus), va introduir-se un nou personatge durant la dècada del 1950: Mos Gerilă, que portava els regals cada 30 de desembre.
Tres anys després de l'arribada dels comunistes al poder, les celebracions de Nadal van ser transferides prop del Cap d'Any, el 30 de desembre, quan Miquel de Romania va abdicar el 1947, i que va ser rebatejat el Dia de la República. El desembre 25 i 26 van ser dies feiners a partir de llavors.

### Decadència

Després de la revolució Romanesa de 1989, Moș Gerilă va perdre tota influència i es va tornar a imposar l'anterior Moș Crăciun.

## Vegeu també

* Ded Moroz
* Santa Claus
* Festa de Sant Nicolau

## Notes i referències

* ↑ «Gerilă» (en romanès). dexonline.ro.
* ↑ «Moș».
* ↑ (romanès) Povestea impostorului Moş Gerilă Arxivat 2012-01-07 a Wayback Machine., Romania Libera, 29 December 2011
* ↑ (romanès) Amintiri cu Moș Gerilă ("Memories with Moș Gerilă"), Evenimentul Zilei, 24 December 2005
* ↑ «The Scent of Christmas in Romania, December 2006 by Magdalena Chitic Arxivat 2012-03-15 a Wayback Machine.». European Youth Voice. [Consulta: 26 novembre 2010].