OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Collet de Bosc Mitger

El Collet de Bosc Mitger és una petita collada situada a 619 m d'altitud situat en el terme municipal de Monistrol de Calders, del Moianès.
Està situat a llevant del Pla del Sant i dels Salarots i al sud-est de les Esqueroses, al capdamunt de la vall del torrent de la Fàbrega i a ponent de Bosc Mitger i dels Avellaners del Cuca.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006.

## Enllaços externs

* El Collet de Bosc Mitger en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Collesano

Collesano (sicilià Gulisanu) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 4.254 habitants. Limita amb els municipis de Campofelice di Roccella, Cerda, Gratteri, Isnello, Lascari, Scillato i Termini Imerese.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Rosario Testaiuti | Centreesquerra |
# Ismènies (beotarca)

Ismènies (en llatí Ismenias, en grec antic Ἰσμενίας) fou un polític tebà del segle II aC.
Era del partit favorable a Macedònia i oposat a Roma. Quan va ser elegit beotarca cap a l'any 172 aC un bon nombre d'opositors polítics van ser enviats a l'exili i condemnats a mort en absència. Els exiliats es van reunir a Larisa (Tessàlia) on es van entrevistar amb els comissionats romans enviats a Grècia el 171 aC, quan es preparava la guerra contra Perseu de Macedònia. Els exiliats van culpar a Ismènies de l'aliança de Beòcia amb Macedònia. Tot seguit hi va haver una segona trobada a Calcis a la que es va presentar el mateix Ismènies, i va proposar la submissió col·lectiva de tot Beòcia a Roma, però els romans, dirigits per Quint Marci Filip, volien dividir els beocis en ciutats i dissoldre la confederació o Lliga Beòcia, i es van enfrontar a Ismènies amb contundència. En el tumult els exiliats es van animar a atacar-lo, i es va escapar de la mort perquè es va refugiar en un tribunal romà.
El partit proromà es va imposar a la ciutat de Tebes i va enviar una ambaixada a Calcis per rendir la ciutat als romans i cridar al retorn als exiliats. Ismènies va ser empresonat i més tard va morir assassinat o, segons Polibi, es va suïcidar, probablement l'any 170 aC. També en parla Titus Livi.

## Referències

* ↑ Ismenias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 632
# Celler Devinssi

Celler Devinssi és un celler de la Denominació d'Origen Qualificada Priorat, situat a la població de Gratallops. S'hi elaboren les següents marques: Il·lia (91 punts a la "Guía Peñín" de 2016), Mas de les Valls (negre i blanc), Cupatge i Rocapoll (92 punts a la "Guía Peñín" de 2016). El celler ofereix també l'apadrinament de vinyes com a forma de venda a l'avançada.

## Història

L'any 2000 neix Devinssi, empresa dedicada a l'elaboració de vins, fundada per Josep Roca Benito, Màster en Enologia i Viticultura. El 2001 es planten les primeres vinyes a la finca les Planes, a Gratallops, i es comença la construcció d'un petit celler al mateix poble, centre neuràlgic del Priorat. Els primers vins s'elaboren a partir de collites de petites finques de vinyes velles de garnatxa i samsó situades a Gratallops i a la Vilella Baixa. L'any 2005 es recupera una finca de vinyes velles de samsó per elaborar el vi de vila Rocapoll.

## Referències

* 1 2 «Consell Regulador DOQ Priorat». Arxivat de l'original el 2018-01-18. [Consulta: 17 gener 2018].
* 1 2 «Guía Peñín de los vinos de España».
* ↑ «Ja és possible apadrinar una vaca o un arbre fruiter».
* ↑ «Apadrinar cepas del Priorat, regalo revelación y marketing de largo alcance».
* ↑ «DOQ Priorat, vins de vila».

## Enllaços externs

* Celler Devinssi, plana web oficial

## Galeria d'imatges

* Entrada al Celler Devinssi, Gratallops
* La Finca Rocapoll, Gratallops
* La Finca Les Planes, Gratallops
# Careproctus vladibeckeri

Careproctus vladibeckeri és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 2.273 i 2.941 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar de Ross i el mar de Weddell.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P. & Stein, D. L., 1998. Review of the snailfish genus Careproctus (Liparidae, Scorpaeniformes) in Antarctic and adjacent waters. Contributions in Science (Los Angeles) Núm. 470: 1-63.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1998. A review of recent studies of Southern Ocean Liparidae (Teleostei: Scorpaeniformes). Cybium 22(3):255-266.

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Castell de Siurana (Alt Empordà)

El Castell de Siurana és un edifici de Siurana (Alt Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Les restes conservades del castell de Siurana són molt escasses, situades al voltant de l'església de Santa Coloma de Siurana i integrades dins de construccions modernes. De la torre de la presó, de planta circular, només són visibles unes poques restes dins un pati particular. A Can Pau, a l'oest del que seria el recinte fortificat, es conserva la base atalussada d'una altra torre integrada dins l'edifici actual. Al carrer de Baix, on estaria situat el barri fora muralles, es conserva l'arrancada d'un arc de mig punt, conegut com el portal del Pes de la Llana, construït probablement en un moment posterior al del castell.

## Història

És un castell termenat documentat el 1231.
L'any 2009 es va portar a terme una excavació arqueològica amb motiu de les obres de millora de la plaça de l'Església. Durant aquests treballs es van trobar restes de murs, els quals no s'han considerat part de l'estructura defensiva.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de Siurana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 maig 2020].
# Centre de Documentació Musical de Catalunya

El Centre de Documentació Musical de Catalunya (CDMC), també conegut com a Centre de Documentació Musical de la Generalitat de Catalunya (CDMGC), fou una institució creada l'any 1983 a Barcelona amb el vistiplau de la Generalitat de Catalunya i sota la direcció de Montserrat Albet i Vila, que va perdurar fins a l'any 2005, moment en què s'integrà a la Biblioteca Nacional de Catalunya, traspassant-li tots els seus fons.
Des del primer moment el seu objectiu principal fou el de recuperar, conservar i posar a disposició del públic el patrimoni documental català de la música de totes les èpoques, aplegant especialment els llibres, manuscrits, impresos i reproduccions de música culta catalana a fi de posar-la a l'abast dels estudiosos i intèrprets i contribuir a la seva conservació i difusió. Físicament, estava ubicat a l'antiga casa residència de Josep Bartomeu i Granell, coneguda com el Jardí dels Tarongers de Pedralbes. El Centre disposava d'una sala de música amb murals d'Antoni Vila i Arrufat, i estava presidida pel piano Pleyel d'Enric Granados. La biblioteca del centre contenia més de 12000 volums, i també una notable col·lecció de partitures originals. Moltes d'aquestes obres procedien dels fons musicològics d'autors com Josep Subirà i Puig, Josep Rafael Carreras i Bulbena, Claudi Martínez Imbert, Josep M. Lamaña o Lluís Benejam i Agell. Al Centre també es trobaven manuscrits amb obres d'Enric Granados, Joan Lamote de Grignon i Bocquet, Ricard Lamote de Grignon i Ribas, Enric Morera i Viura, Joan Llongueras i Badia, Eduard Toldrà, Joan Altisent i Joan Comellas i Maristany. A més, es podia trobar un important arxiu fotogràfic amb fons, principalment, de Pau Barceló i Emili Bosch i Roger. Una bona col·lecció de revistes musicals catalanes i estrangeres i de premsa diària classificada també estava disponible entre la documentació que es trobava al Centre de Documentació. L'any 2005 el centre tanca definitivament com a centre de documentació i el seu personal i el seu fons s'incorporen a la Biblioteca de Catalunya.
Els seus directors han estat Montserrat Albet i Vila, des de la seva creació i fins a l'any 1993, Salvador Pueyo i Pons, des del 1993 fins al 2000, i Núria Portell des de l'any 2000.

## Referències

* 1 2 3 Pérez Senz, Xavier «Centre de Documentació Musical de Catalunya». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 29 gener 2019].
* 1 2 3 Albet i Vila, Montserrat «Centre de Documentació Musical de Catalunya». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 29 gener 2019].
* ↑ Montalt, Rosa «Els papers dels nostres músics. Els fons personals de la Secció de Música de la Biblioteca de Catalunya». Sonograma Magazine: Revista de pensament musical en V.O., Núm. 020, 01-10-2013. ISSN: 1989-1938 [Consulta: 29 gener 2019].
* ↑ Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. La Biblioteca Nacional de Catalunya: Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura, 2017, p. 49 [Consulta: 29 gener 2019].
# Chalagan

Chalagan era una població de Xirvan al nord de l'Araxes on es va lliurar una decisiva batalla entre els Kara Koyunlu i les forces aliades de Xirvan, Geòrgia i Xaki, el Desembre de 1412, amb victòria pels primers.

## Història

Kara Yusuf després d'una campanya a Sultaniya va tornar cap a Tabriz el 4 de novembre de 1412 i el 26 de novembre va fer una incursió al Karabagh. Yar Ahmad Karamanli que dominava la zona, antic aliat de Xirvan, es va sotmetre a Kara Yusuf. També va enviar emissaris a Xaikh Ibrahim de Xirvan per acordar la pau, però aquest havia fet aliança amb Sidi Ahmad Arlat de Xaki i amb Constantí I, rei de Geòrgia, i la pau fou rebutjada. Kara Yusuf va travessar el riu Araxes i es van lliurar diversos combats menors fins a la decisiva batalla de Chalagan (desembre de 1412) i en els combats i la batalla es van fer presoners a Xaikh Ibrahim, el seu germà Xaikh Bahlul, el rei de Geòrgia Constantí I i el seu germanastre David (Constantí, David i 300 nobles georgians -aznauris- foren executats per ordre de Kara Yusuf que va matar a Constantí de pròpia ma). Xamakhi fou saquejada. Després de la victòria, Kara Yusuf va retornar a Tabriz però es va emportar un milió de caps de bestiar (dels quals uns dos terços van morir de fred en el trasllat). Ibrahim va pactar que seria alliberat a canvi dels objectes valuosos carregats de pedreria que hi havia a la sala d'audiències de Xirvan; el seu germà Xaikh Bahlul fou alliberat quan es van pagar 200 tumans iraki i el cap religiós i cadi Mawlana Zahir al-Din quan es van pagar 100 tumans iraki.

## Referències

* ↑ Manuscrit persa Matla-assadein ou-madjma albahrein, a Notices et extraits de la bibliotheque du Roi et autres bibliotheques, tome qatorzieme (volum 14), accesible a Google books, pàgs. 235, 236.
# Cecylia Roszak

Cecylia Roszak (Kiełczewo, 25 de març de 1908 - Cracòvia, 16 de novembre de 2018) més coneguda amb el nom de germana Cecylia, va ser una germana dominicana, resistent i supercentenària polonesa. Coneguda especialment com una de les monges més antigues del món, va morir a 110 anys.
Va ser reconeguda " Justa entre les nacions" el 2009, a càrrec de l'Iad va-Xem, per salvar jueus durant la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

Maria Roszak va entrar al convent de Na Grodku a Cracòvia el 1929, a 21 anys, on va treballar fins al 1938, quan es va unir a un grup de germanes que van decidir fundar un nou monestir a Vílnius, però els seus esforços van ser frustrats per la Segona Guerra Mundial. Durant la seva estada a Vílnius, les germanes van ocultar 17 membres de la resistència jueva, inclòs un dels seus líders, Abba Kovner.
Després de la guerra van tornar a Cracòvia, on sor Cecylia va ocupar diversos càrrecs.
Supercentenària, era degana de Polònia i probablement la religiosa més vella del món.

## Referències

* 1 2 «Juste parmi les nations, sœur Cecylia est décédée» (en francès), 26-11-2018. [Consulta: 19 juny 2021].
* ↑ «Urodziny s. Cecylii Marii Roszak – najstarszej zakonnicy na świecie» (en polonès). [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «Historia s. Cecylii Marii Roszak | Polscy Sprawiedliwi». [Consulta: 28 juny 2021].
# Cetomimiformes

Els cetomimiformes (Cetomimiformes) són un ordre de peixos teleostis del superordre dels acantopterigis. Inclou petits peixos abissals. Aquest ordre no ha estat pas reconegut per ITIS que el considera com la superfamília, Cetomimoidea de l'ordre dels Stephanoberyciformes.

## Taxonomia

Segons FishBase els Cetomimiformes estan dividits en les següents famílies:
* Barbourisiidae
* Cetomimidae
* Megalomycteridae
* Mirapinnidae
* Rondeletiidae

## Referències

* Nelson, J.S. (2006): Fishes of the World (4th ed.). ISBN 0-471-25031-7
* Paxton, John R.; Johnson, G. David & Trnski, Thomas (2001): Larvae and juveniles of the deepsea "whalefishes" Barbourisia and Rondeletia (Stephanoberyciformes: Barbourisiidae, Rondeletiidae), with comments on family relationships. Records of the Australian Museum 53(3): 407-425. PDF
# Castell de Blankenhain

El Castell de Blankenhain és a Blankenhain, prop de Crimmitschau, al districte de Zwickauer Land a Saxònia, Alemanya. El castell data del segle xii. La meitat d'aquest es va incendiar el 1661 i va ser reconstruït el 1699. El castell va adquirir la seva actual aparença barroca, per la seva coberta en mansarda i les seves torres amb forma de cúpula, el 1765. Des de 1981 el castell i els seus voltants s'han convertit en un museu a l'aire lliure de l'agricultura i vida rural d'Alemanya entre 1890 i 1990. El complex total del museu abasta 11 hectàrees, incloent una seixantena d'edificis.

## Enllaços externs

* Lloc web (alemany)
* http://www.info-blankenhain.de Arxivat 2005-09-03 a Wayback Machine.
# Castell de Blarney

El Castell de Blarney (en irlandès: Caislean na Blarnan i en anglès Blarney Castle) és una fortalesa medieval situada en la localitat de Blarney, a la vora de Cork (Irlanda), a la ribera del riu Martin.
El castell va ser fundat a començaments del segle xiii, destruït el 1446 i posteriorment reconstruït per Cormac MacCarthy de Muskerry, de la dinastia menor dels reis de Desmond.
Està parcialment destruït quedant la torre de l'homenatge i algunes cambres. A la part superior es troba la «Pedra de l'Eloqüència» o pedra de Blarney. Els visitants han de besar la pedra per la part de sota estant suspès al buit, i obtindran el do de l'eloqüència.
Envoltant el castell es troben els jardins que contenen diferents punts interessants com a Druid's Circle, Witch's Cave i les Wishing Steps. Als voltants es troba la Blarney House, una mansió reformada el 1874 en estil senyorial escocès residència de la família Colthurst.

## Galeria

* Vista del castell i els jardins
* Besant la Blarney Stone
* Entrada al castell
* Las Wishing Steps als jardins del castell
* L'altar dels sacrificis
* Blarney House

## Enllaços externs

* Pàgina web del castell Blarney
* Història del castell de Blarney
# Cementiri Bellu

El cementiri de Bellu (conegut tambțe com a cementiri de Șerban Vodă) és el cementiri més gran i famós de Bucarest (Romania).
Es troba en un solar cedit a l'administració local pel baró Barbu Bellu des del 1858. El cementiri cobreix 54 acres i és una de les atraccions culturals més autèntiques de Bucarest.
El cementiri està obert cada dia de 8:30 a 20 h. Els dies festius l'horari de visita pot variar.

## Referències

* ↑ «History of Bellu cemetery (in English)». Arxivat de l'original el 2013-06-19. [Consulta: 10 juny 2013].
* ↑ «Bellu Cemetery – A hidden cultural treasure trove - Things to do in Bucharest». thingstodoinbucharest.ro. [Consulta: 28 novembre 2016].
# Chōon

El chōon (長音) o bōsen (棒線) és un símbol japonès que es fa servir per indicar una vocal llarga, especialment en katakana. La seva forma és una línia horitzontal o vertical en el centre del text amb l'amplada d'un caràcter kanji o kana. S'escriu horitzontalment quan el text està escrit en sentit horitzonal i verticalment quan està en vertical. En romaji, la funció de la marca del chōon és substituïda generalment per un màcron a sobre la vocal o per dues vocals seguides, en el cas de l'o i l'u, totes dues amb una u, o sigui, escrivint-ho com si es transliterés el hiragana.
| Romaji | Hiragana | Katakana |
| kā | かあ kaa | カー |
| kī | きい kii | キー |
| kū | くう kuu | クー |
| kē | けえ kee けい kei | ケー |
| kō | こう kou こオ koo | コー |

## Altres representacions

* Sistema Braille:
* Codi Morse: ・－－・－

## Referències

* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
# Terra de Marie Byrd

La Terra de Marie Byrd, en anglès:Marie Byrd Land, és una part de l'oest de l'Antàrtida que es troba a l'est de l'Escut de Gel de Ross i el Mar de Ross i el sud de l'Oceà Pacífic. Es troba entre les longituds de les coordenades geogràfiques 158°W i 103° 24′ W. Rep el nom, des de 1929, de l'esposa de l'almirall Richard E. Byrd el qual va explorar aquesta zona.
Per motiu de la seva posició tan remota, la major part de la Terra de marie Byrd no ha estat reclamada per cap estat, per tant és la major Terra de ningú (terra nullius) que existeix al món, ja que ocupa uns 1.610.000 km². La reclamació prevista per part dels Estats Units no es va arribar a fer efectiva abans de l'entrada en vigor del Tractat Antàrtic de 1959. La part a l'oest de 150°W és part de la Ross Dependency de Nova Zelanda.
Se'n distingeixen 5 zones costaneres d'oest a est:
| No. | Sector | Límit occidental | Límit oriental |
| 1 | Costa Saunders | 158° 00′ W | 146° 31′ W |
| 2 | Costa Ruppert | 146° 31′ W | 136° 50′ W |
| 3 | Costa Hobbs | 136° 50′ W | 127° 35′ W |
| 4 | Costa Bakutis | 127° 35′ W | 114° 12′ W |
| 5 | Costa Walgreen | 114° 12′ W | 103° 24′ W |
| | Terra de Marie Byrd | 158° 00′ W | 103° 24′ W |

## Bases

La terra de Marie Byrd va tenir la base dels Estats Units Byrd Station. Originàriament estava situada en les coordenades 80°S, 120°W, i va ser refeta a 80°S, 119°W. Va començar les seves activitats l'any 1957 a la zona de Costa Bakutis. L'any 1968 s'hi va obtenir, perforant, el primer nucli de gel a gran fondària que es va obtenir de l'Antàrtida. l'any 1972 aquesta estació va deixar de funcionar al llarg de tot l'any i va passar a fer-ho per temporades d'estiu però es va reobrir, pel programa estatunidenc USAP, l'any 2009.
A la Costa Ruppert de la Terra de Marie Byrd hi ha, des de 1980, l'estació russa Estació Russkaya la qual, actualment, només funciona a l'estiu austral.

## Referències

* ↑ «Marie Byrd Land». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units. [Consulta: 3 novembre 2004].
* ↑ Presidential Decision Directive NSC-26
* ↑ Antarctic Sun June 12, 2009 Retrieved on 2010-01-15
# Tobago

* Per a altres significats, vegeu «Tobago (desambiguació)».
Tobago és una illa situada al sud del mar Carib. Juntament amb l'illa de Trinitat forma l'estat de Trinitat i Tobago. Té 54.084 habitants i la seva capital és Scarborough.

## Geografia

Tobago té una extensió de 300 km². Està localitzada a 11°N i 60°O, al nord de Trinitat.

## Població

A diferència de Trinitat, la qual té una població multiètnica (natius, criolls, indis, pakistanesos i africans), la població de Tobago és majoritàriament d'origen africà, malgrat que els últims anys ha augmentat el nombre de residents estrangers d'origen alemany i escandinau. Dels 54.080 habitantes que té l'illa, 17.000 resideixen a la capital.

## Història

Tobago estava habitada per tribus caribs quan va ser descoberta pels europeus. Va ser colonitzada per França, i passà després als Països Baixos, el Regne Unit i la Curlàndia. Finalment va ser annexionada pel Regne Unit el 1814. Després de l'abolició de l'esclavitud, l'economia de l'illa s'enfonsà, i va passar a ser administrada des de Trinitat.

## Enllaços externs

* Imatges de Trinitat i Tobago Arxivat 2007-03-04 a Wayback Machine. (alemany)
# Titus Petroni Segon

Titus Petroni Segon (en llatí Titus Petronius Secundus 40 - 97) va ser prefecte del pretori o cap de la guàrdia pretoriana que protegia l'emperador Domicià, durant els anys (94 - 96). Abans d'aquest càrrec, havia estat governador d'Egipte el (92 - 93).
Segons Cassi Dió, Petroni va estar implicat en la conspiració que va acabar amb l'assassinat de Domicià el 18 de setembre del 96. Potser per aquesta raó, Petroni va ser rellevat de les seves funcions per Nerva, el nou emperador, i es va retirar als afores de Roma. Malgrat tot, part de l'exèrcit seguia clamant venjança i Nerva va demanar a Casperi Elià, antic prefecte del pretori de Domicià, que recuperés el seu càrrec, intentant així calmar els ànims de la guàrdia. Malgrat tot, quan Casperi es va veure de nou al front dels pretorians, va liderar una revolta contra l'emperador i, presentant-se al palau imperial amb els seus, va exigir per la força que s'entreguessin tots els sospitosos d'haver participar en la conspiració.
Nerva, impotent davant la força de la guàrdia, va accedir, i els pretorians arrestaren a Petroni i l'executaren.
Més tard, quan Marc Ulpi Trajà va accedir al tron, va ordenar l'execució dels pretorians revoltats.

## Fonts

Cassi Dió, Història de Roma
# Tomàs Serra i Domenèch

Mn. Tomàs Serra i Domenèch- (Alcúdia S.XIV- Cortina? després de 1525)
Fou capellà d'Alcúdia i del palau de l'emperador Carles V a Castella.
Segons l'historiador Pere Ventayol Suau, Mn. Tomàs Serra fou prevere a les parròquies de Sa Pobla i d'Alcúdia abans de 1525. També fou nomenat subcolector de la Reverenda Càmara Apostòlica i gran almoiner.
Dos anys després que Alcúdia rebes el títol de Ciutat Fidelissima de mans de l'emperador, aquest nomenaria al capellà d'Alcúdia, Mn Tomàs Serra i Domenèch com capellà pel seu palau i el de sumiller de cortina. Aquests dos càrrecs, segons Ventayol que el va atorgar l'emperador li feia "el honor de acompañar a los reyes a la capilla y correr la cortina de la tribuna de donde los soberanos presenciaban las festividades religiosas, como también el bendecir la mesa real en ausencia del Patriarca de las Indias".
Molt possiblement morí a Castella.

## Referències

* VENTAYOL SUAU, Pere "Historia de alcúdia" -Tom II- Mallorca 1982.Pàg.312