OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aqueu (fill de Seleuc)

Aqueu (en grec antic Ἀχαιός) va ser un noble grec macedoni que va florir al segle III aC.
Era el segon fill del rei i fundador de l'Imperi Selèucida Seleuc I Nicàtor i la noble persa Apama. Aqueu era d'ascendència grega i persa. Tenia un germà, el rei selèucida Antíoc I Sòter, i dues germanes Apama i Laodice. A aquest Aqueu de vegades se l'anomena Aqueu el Vell, per distingir-lo del seu net el general selèucida Aqueu.
Aqueu era un home ric i tenia propietats a Anatòlia. Va beneficiar a aquells que el van ajudar a fer la guerra contra els gàlates. La campanya militar selèucida contra els gàlates va tenir lloc entre el 269 aC i el 267 aC, durant el regnat del seu germà Antíoc I. Molts dels que havien ajudat Antíoc I i Aqueu van ser fets presoners i Aqueu va pagar el seu rescat. Antíoc I més endavant va guanyar aquesta campanya militar. Els que tenien Aqueu com a benefactor van fer gravar el seu agraïment en una estela de pedra i la van col·locar al santuari de Zeus i a la d'Apol·lo. Els descendents dels que van ser salvats per Aqueu, tenien un seient d'honor en els festivals públics i sacrificaven cada any un bou a Aqueu al santuari de Zeus.
Aqueu es va casar amb una dona grega de la que no se'n sap el nom. La seva dona li va donar cinc fills:
* Antioquis, que es va casar amb Àtal i va ser mare d'Àtal I de Pèrgam.
* Alexandre, que va ocupar alts càrrecs amb el seu oncle patern Antíoc I.
* Laodice, que va ser la primera esposa del rei selèucida Antíoc II Theós.
* Andròmac, fet presoner pel rei egipci Ptolemeu III Evèrgetes I i pare del general Aqueu.
* Laodice, casada amb Seleuc II Cal·línic (segons Polibi).

## Referències

* ↑ Grainger, John D. A Seleukid prosopography and gazetteer. Leiden: Brill, 1997, p. 47. ISBN 9789004107991.

## Bibliografia

* Austin, M.M. The Hellenistic world from Alexander to the Roman conquest: a selection of ancient sources in translation. Cambridge, UK; Nova York: Cambridge University Press, 2006. ISBN 9780521828604
# Emília Noya Casanovas

Emília Noya Casanovas (Palamós, 1899 - Castellterçol, 13 de desembre de 1987) fou una mestra i política catalana.

## Biografia

Noya estudià magisteri a Tarragona entre el 1915 i el 1919. Va ser una estudiant amb resultats molt brillants. A l'edat de 24 anys es trasllada a Eivissa per impartir classes. Dugué una tasca educativa molt activa. Obrí la seva primera escola situada a la plaça de la Constitució al barri de la Marina, però també va treballar a altres centres educatius com l'escola de nines de Dalt Vila o la seva escola d'al·lotes situada al passeig de Vara de Rey. Durant la seva vida com a mestra, va lluitar activament per crear el Col·legi de sa Graduada, i esdevingué una de les impulsores d'aquest centre que continua obert actualment. Al llarg de la seva vida, Emilia va desenvolupar altres activitats culturals i intel·lectuals, com per exemple la seva col·laboració en la premsa local durant els anys 1920 i 1930, on tractava i opinava sobre temes socials i del món de l'ensenyament. Però la seva tasca no acabava en el món de l'ensenyament. El 1928, va ser elegida tinent de batle de l'Ajuntament de Vila i es consolidà la seva labor política dins l'àmbit de l'educació. Va ser en aquesta època, i gràcies al seu paper dins la política, quan va poder lluitar per una millora de les condicions educatives i entre altres coses per la contractació de més mestres per als centres educatius. El 1930 va aconseguir un càrrec de política a l'Ajuntament de les Pitiüses: era la primera dona a aconseguir-ho. Des de llavors, va ser l'encarregada de l'escola pública de preparatòria per a al·lotes. Com a reconeixement de la seva vida dins el món educatiu, va ser guardonada amb diferents distincions com l'homenatge organitzat per l'Ajuntament d'Eivissa o el premi “Maestra distinguida” atorgat per la Direcció General d'Ensenyança Primària.

## Referències

* 1 2 «Emília Noya Casanovas». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 31 juliol 2015].
# Tolà

Segons el Llibre dels Jutges, Tolà (en hebreu תּוֹלָע בֶּן-פואה Tôlā ben Puā) fou un dels jutges bíblics d'Israel. Només és esmentat a Jutges 10:1-2 on es diu que pertanyia a la tribu d'Issacar i era fill de Puà i net de Dodó. Vivia a la població de Xamir, dins el territori de la tribu d'Efraïm. Tolà fou jutge d'Israel després de la mort d'Abimèlec. Va exercir durant vint-i-tres anys fins que va morir.

## Referències

* ↑ «JUTGES». [Consulta: 22 gener 2021].

## Vegeu també

* Llibre dels Jutges
# Alaa Hussein Ali

Ala'a Hussein Ali Khafaji al-Jaber (àrab: علاء حسين علي خفاجي الجابر, ʿAlāʾ Ḥussayn ʿAlī Ḫafājī al-Jābir) fou cap d'estat i president provisional de Kuwait en el curt període en què fou estat i república entre el 3 d'agost i el 28 d'agost de 1990.
Ali va créixer a Kuwait però de jove es va traslladar a Iraq on va estudiar i va esdevenir membre del partit Baath. Va tornar a Kuwait i va ingressar a l'exèrcit on va obtenir el grau de tinent. Va tenir les dues nacionalitats i dues dones, una kuwaitiana i una iraquiana.
Al front d'un reduït grup d'oficials, va organitzar un cop d'estat l'única feina del qual era cridar les tropes iraquianes que ja estaven esperant a l'altre costat de la frontera. El dia 3 d'agost fou ascendit a coronel i declarat cap de l'estat, primer ministre, ministre de Defensa i ministre de l'Interior del govern provisional de l'Iraq Lliure, format per nou membres. Seguint ordes del president iraquià Saddam Hussein el dia 8 d'agost va declarar la deposició de la dinastia, la proclamació de la república de Kuwait, i la nacionalització de la indústria del petroli, i va demanar la incriporació a Iraq. El 28 d'agost va signar el decret que convertia la república en la dinovena província iraquiana i fou nomenat viceprimer ministre de l'Iraq. La major part dels 21000 soldats kuwaitians no van voler ingressar al Cos de Forces Revolucionaries al que només van accedir els exiliats palestins que vivien a Kuwait que donaven suport a l'annexió així com els beduïns que vivien als dos costats de la frontera, i alguns republicans kuwaitians.
Una vegada retornat el govern kuwaitià a la seva capital (febrer de 1991), Ali va romandre a Iraq, i fou jutjat a Kuwait en absència i va ser condemnat a mort per traïció. Els altres 8 membres del govern provisional van retornar a Kuwait des d'Iraq i cap d'ells fou acusat, ja que van actuar sota amenaces i contra la seva voluntat.
Vers el 1994 es va distanciar de Saddam Hussein i el 1998 va aconseguir fugir a Turquia i després a Noruega amb la seva família, amb un nom fals. Però el gener del 2000, per causes desconegudes, va retornar a Kuwait, en un intent d'apel·lar la sentència. La cort que el va jutjar va confirmar la sentència original el 3 de maig de 2000. El març del 2001 la sentència li fou commutada per presó de per vida. La seva dona iraquiana roman a Noruega i la kuwaitiana està també empresonada. Els seus quatre fills van retornar amb ell a Kuwait.

## Nota

* ↑ s'especula que va rebre promeses de clemència de l'ambaixada kuwaitiana, a canvi de utilitzar el seu testimoni contra Saddam Hussein, però ell declara que fou perquè no podia viure sempre a l'exili
# Nom txec

Els noms txecs són compostos d'un prenom i d'un cognom.

## Prenoms

En txec els noms són coneguts simplement per jména ("noms") o, quan ho requereix el context, křestní jména ("noms cristians" o, més aviat, "noms de bateig"). La forma en singular és jméno.
Durant l'època comunista els pares necessitaven un permís especial per posar un nom que no aparegués al calendari onomàstic txec (similar al santoral catòlic). Des de 1989 els pares tenen el dret de posar als seus fills el nom que desitgin, a condició que aquest sigui usat en algun lloc del món i que no sigui insultant o degradant. Tanmateix, la pràctica habitual és que a les oficines per a inscriure els naixements es consulti el nom al llibre "Jak se bude vaše dítě jmenovat?" (Com es dirà el teu fill?), ISBN 80-200-1349-0, la llista semioficial de noms "permesos". Si el nom no hi apareix, les oficines són extremadament refractàries a registrar el nom del nen.
Els pares txecs són encara una mica conservadors pel que fa a la tria dels noms dels nens. El gener de 2004 els noms de noi més populars eren Jan ("Joan"), Jakub ("Jacob" o "Jaume") i Tomáš ("Tomàs"). Els noms de noia més populars són Tereza ("Teresa"), Kateřina ("Caterina") i Eliška ("Elisa").
Els noms, com tots els substantius en txec, tenen casos gramaticals, és a dir, canvien segons el seu paper a l'oració. Per exemple, hom diria Jan kouše sendvič ("En Jan mossega un entrepà"), però Pes kouše Jana ("Un gos mossega en Jan") i Pes dal Janovi vzteklinu ("El gos va encomanar a en Jan la ràbia"). Al contrari del proper eslovac, el txec té un cas vocatiu, una forma d'una paraula usada només quan es crida algú o quan s'adreça a algú. Llavors, hom diria Tomáši, pozor pes! (Tomáš, compte amb el gos!).

## Cognoms

Mentre els txecs comparteixen relativament pocs noms, hi ha milers de cognoms txecs.
Els cognoms txecs (en singular i plural: příjmení) són similars en origen als catalans. Típicament, reflecteixen una característica personal d'un avantpassat (com ara Malý, "Petit"); el lloc del qual procedia o en què vivia (per exemple Polák, "Polonès"); a allò a què es dedicava (Kovář, "Ferrer"); o el prenom d'algun avantpassat (Petr, "Pere"). Molts cognoms txecs, com ara Sokol ("Falcó") o Zajíc ("Llebre"), són noms d'animals. El que no és compartit amb el català però és similar als llenguatges natius americans és la naturalesa extremadament descriptiva d'alguns cognoms txecs, com ara Skovajsa ("Amagar-se"), Skočdopole ("Saltar al camp"), Osolsobě ("Salar el menjar"), Ventluka ("Esclatar enfora") i fins i tot Jebavý ("Practicant sexe") o Vražda ("Assassí").
Els cognoms alemanys són també comuns a la República Txeca; el país formava part de l'Imperi Austríac abans de 1918 i ha tingut molta població alemanya fins a la Segona Guerra Mundial.
Els cognoms txecs més comuns són Novák ("Nou"), Svoboda ("Lliure," literalment "Llibertat"), Novotný (el mateix origen que Novák), Dvořák (de dvůr, "Cort") i Černý ("Negre").

## Vegeu també

* Txec
* República Txeca
* Nom propi

## Referències

* ↑ Czech Ministry of the Interior, "Četnost jmen a příjmení," 18 May 2007(txec). Retrieved 19 July 2008.
# Bernard Munyagishari

Bernard Munyagishari (Districte de Rubavu, 1959) és un ciutadà ruandès, membre de l'ètnia Hutu, buscat per la Interpol per la seva participació criminal en el Genocidi de Rwanda de 1994.
Segons el Tribunal Penal Internacional per a Rwanda, en la seva acusació de 2005, Munyagishari va cometre nombroses violacions de la Convenció de Ginebra de 1949 des del seu càrrec de comandant de l'organització paramilitar Hutu Interahamwe, en la qual va crear una unitat especial per a la violació i assassinat de les dones de l'ètnia Tutsi, igual que la massacre del Front Patriòtic Ruandès liderat per Paul Kagame.
Va ser arrestat el 26 de maig de 2011 a l'est de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Rwanda genocide fugitive arrested» (en anglès). BBC, 26-05-2011.
# Arcadia (Iowa)

Arcadia és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 443 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Arcadia tenia 443 habitants, 172 habitatges, i 125 famílies. La densitat de població era de 174,5 habitants per km².
Dels 172 habitatges en un 33,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,7% hi vivien parelles casades, en un 4,7% dones solteres, i en un 27,3% no eren unitats familiars. En el 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 15,8% de 45 a 60 i un 21,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.063 $ i la renda mediana per família de 45.278 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.636 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 16.584 $. Entorn del 2,7% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Arcadia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Arcadia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Elisabeth Maragall i Vergé

Elisabeth Maragall i Vergé (Barcelona, 25 de setembre de 1970) és una jugadora d'hoquei sobre herba que guanyà la medalla d'or en els Jocs Olímpics de Barcelona 1992.
Besnéta del poeta Joan Maragall i neboda del president de la Generalitat Pasqual Maragall. desenvolupà tota la seva carrera esportiva al Júnior de Sant Cugat guanyant una Copa de la Reina (1988), un Campionat de Catalunya (1991) i el títol de Primera Divisió (1991). Va participar amb la selecció espanyola als Jocs Olímpics de Barcelona 1992, on aconseguí guanyar la medalla d'or. Maragall va marcar el gol de la victòria en temps afegit en la final olímpica contra Alemanya.
L'any 2016 fou guardonada amb el Premi Llegendari de la 20a Festa de l'Esport Català, organitzada per la Unió de Federacions Esportives de Catalunya i el diari Sport.

## Referències

* ↑ «Elisabeth Maragall i Vergé». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Pareja, Pol «La historia de la medalla de oro menos esperada de Barcelona '92» (en castellà). El Huffington Post, 25-07-2017 [Consulta: 10 juliol 2018].
* 1 2 Aguilà, Dani «Elisabeth Maragall, guanyadora del Premi Llegendari de la 20a Festa de l'Esport Català». www.cugat.cat, 21-11-2106 [Consulta: 10 juliol 2018].
# Tolumni

Lar Tolumni (en llatí: lar Tolumnius) va ser rei (lucumó) de Veïs.
La ciutat de Fidenes es va aliar amb Tolumni l'any 438 aC. Els romans van enviar quatre ambaixadors a veure a què responia aquesta aliança, Gai Fulcini, Cloeli Tul·le, Espuri Anti i Luci Rosci, i per instigació de Tolumni els quatre van ser morts. Els ambaixadors van tenir estàtues dedicades a la Rostra, a la ciutat de Roma, on van continuar molt de temps.
A la guerra que va seguir Tolumni va ser mort en combat singular per Aule Corneli Cos, que va dedicar les despulles de l'enemic, les Spolia opima al temple de Júpiter Feretri.
A Veïs la família dels Tolumnii era una de les més riques, i encara que Lar Tolumni va ser rei, es creu que no era un càrrec hereditari. Més aviat el lucumó era una mena de magistrat suprem de la ciutat amb funcions de preservació dels ritus i característiques sacerdotals. El càrrec es relacionava amb les reunions periòdiques que les ciutats etrusques feien al Fanum Voltumnae. A Roma es va conservar una figura ritual, el Rex sacrorum, que podria provenir d'aquesta figura etrusca.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1170?rgn=full+text;view=image;q1=TolmidesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1162. ]
* ↑ Smith, Christopher. Los etruscos: una breve introducción. Madrid: Alianza, 2016, p. 91-92. ISBN 9788491043058.
# Alabama-Coushatta

La Tribu Alabama-Coushatta de Texas és una tribu reconeguda federalment d'alibamus i koasatis al comtat de Polk (Texas). La tribu allotja un powwow anyal a començaments de juny. Aquests pobles van ser part dels històrics creek, confederació de nombroses tribus al sud dels Estats Units. Són una de les sis tribus reconegudes a nivell federal els membres de la qual són descendents de la Confederació Creek.

## Reserva

La reserva índia d'Alabama-Coushatta va ser establerta el 1854, després que alibamus i koasatis fossin deportats de les seves terres tradicionals a l'est del riu Mississipi, a les àrees d'Alabama. Té una superfície de 4,593.7 acres i es troba a 17 milles a l'est de Livingston (Texas). Aproximadament la meitat de la tribu, unes 500 persones, viuen a la reserva.

## Idiomes

Tant l'alibamu com el koasati són llengües muskogi. Són mútuament intel·ligibles.

## Govern

La Tribu Alabama-Coushatta de Texas té la seu a Livingston (Texas). La tribu és governada per un consell de set membres elegits democràticament, així com un cap principal i segon cap dels que serveixen vitalíciament. L'actual cap tribal és Oscola Clayton Sylestine.

## Notes

* ↑ Pritzker 364
* ↑ "Tribal Leadership." Arxivat 2013-06-03 a Wayback Machine. Alabama-Coushatta Tribe of Texas. Retrieved 26 May 2013.

## Referències

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1

## Bibliografia

* Wray, Dianna. "The Alabama-Coushatta Still Exist and Are Doing What They Need to Do to Continue" Arxivat 2014-08-09 a Wayback Machine., Houston Press. 13 November 2013.
* Wray, Dianna. "Cover Story: Dreamcatchers" Arxivat 2013-11-16 a Wayback Machine., Houston Press, 13 November 2013.

## Enllaços externs

* Alabama-Coushatta Tribe of Texas, web oficial
# Nombre 176

El nombre 176 (CLXXVI) és el nombre natural que segueix el nombre 175 i precedeix el nombre 177. La seva representació binària és 10110000, la representació octal 260 i l'hexadecimal B0. La seva factorització en nombres primers és 2$^4$×11; altres factoritzacions són 1×176 = 2×88 = 4×44 = 8×22 =11×16.
# Bernard Oyharçabal

Beñat Oihartzabal Bidegorri (o de vegades en francès Bernard Oyharçabal), nascut el 17 de març de 1949 a París, és un escriptor de llengua basca, lingüista especialitzat en sintaxi, morfologia, codi-switching, director d'investigació al CNRS i acadèmic a l'Acadèmia de la llengua basca.
És a la direcció de diversos projectes com ara ACOBA (L'alternança còdica en lels parlants bilingües bascòfons), NORANTZ (Creació d'un observatori dels nous parlars bascos) i HIPVAL (Història de les poblacions i variació lingüística als Pirineus de l'Oest).
Ricardo Etxepare succeí Bernard Oyharçabal a la direcció d'IKER (Centre d'investigació sobre la llengua i els textos bascos) al començament de l'any 2009. Fa part del comitè de lectura de Lapurdum.

## Bibliografia
### Obres

* Les relatives en Basque, 1985, 162 pàgines;
* Medikuntza antropologia, 1985, 93 pàgines;
* Étude descriptive de constructions complexes en basque: propositions relatives, temporelles, conditionnelles et concessives:, 1987, 759 pages;
* La pastorale souletine: édition critique de Charlemagne, 1991, 431 pages;

### Traduccions

* 1993: Gizarte-hitzarmena
* 1992: Sisyforen mitoa

### Temes

* 2004: Oinarrizko Hizkuntzalaritza II
* 2003: Oinarrizko Hizkuntzalaritza II

### Articles

* ((anglès)) The Basc Paradigm Genetic Evidence of ha Maternal Continuity in the Franco-Cantabrian Region since Pre-Neolithic Times, Bernard Oyharçabal, Jasone Salaberria Fuldain, The American Periòdic of Human Genetics, 2012, pp. 1–8.
* 2003: Pàg. Laffitteren sortzearen mendemugako biltzarra.
* 1999: Euskal gramatika: lehen urratsak V (Mendeko perpausak-1, osagarriak, erlatiboak, konparaziozkoak, ondoriozkoak).
* 1997: Euskal gramatika: lehen urratsak II (2. argitaraldia).
* 1991: Euskal gramatika: lehen urratsak I.
* 1991: Hitz-elkarketa/3.
* 1990: Euskal gramatika: lehen urratsak III.
* 1987: Euskal gramatika: lehen urratsak I-II (alegre aurkibidea).
* 1987: Euskal gramatika: lehen urratsak II.
* 1986: Euskal sintaxiaren zenbait arazo.
* 1985: Euskal gramatika: lehen urratsak.
* 1985: Euskal gramatika: lehen urratsak I (berrargitalpena).

## Notes i referències

* ↑ Projet ACOBA Sciences humaines et sociales : Développement humain et cognition, langage et communication (Blanc SHS 2 2010).

## Enllaços externs

* El lloc de la revista Lapurdum
# Districte de Konolfingen

El districte de Konolfingen és un dels 26 districtes del Cantó de Berna (Suïssa), té 57249 habitants (cens de 2007) i una superfície de 214 km². El cap del districte és Schlosswil està format per 30 municipis. Es tracta d'un districte amb l'alemany com a llengua oficial.

## Municipis

| Municipi | Habitants (31. Dez. 2007) | Superfície en km² |
| Aeschlen bei Oberdiessbach | 305 | 4.9 |
| Allmendingen | 494 | 3.8 |
| Arni | 987 | 10.4 |
| Biglen | 1743 | 3.6 |
| Bleiken bei Oberdiessbach | 376 | 3.4 |
| Bowil | 1410 | 14.7 |
| Brenzikofen | 529 | 2.2 |
| Freimettigen | 360 | 2.9 |
| Grosshöchstetten | 3106 | 3.4 |
| Häutligen | 230 | 3.0 |
| Herbligen | 544 | 2.7 |
| Kiesen | 729 | 4.7 |
| Konolfingen | 4752 | 12.8 |
| Landiswil | 634 | 10.3 |
| Linden | 1335 | 13.3 |
| Mirchel | 522 | 2.4 |
| Münsingen | 11'046 | 8.5 |
| Niederhünigen | 665 | 5.4 |
| Oberdiessbach | 2815 | 8.2 |
| Oberhünigen | 326 | 6.0 |
| Oberthal | 792 | 10.6 |
| Oppligen | 627 | 3.4 |
| Rubigen | 2656 | 7.0 |
| Schlosswil | 676 | 3.5 |
| Tägertschi | 382 | 3.6 |
| Trimstein | 489 | 3.6 |
| Walkringen | 1825 | 17.2 |
| Wichtrach | 4031 | 11.6 |
| Worb | 11'295 | 21.0 |
| Zäziwil | 1568 | 5.4 |
| Total (30) | 57'249 | 213.5 |

## El districte l'any 2000

* Municipis fins al 2003

### Fusions

* 2004: Unterwichtrach i Oberwichtrach → Wichtrach
# Eisenborn

Eisenborn (en luxemburguès: Eesebur) és una vila de la comuna de Junglinster, situada al districte de Grevenmacher del cantó de Grevenmacher. Està a uns 9,3 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Eisenborn». [Consulta: 25 setembre 2015].
# Tolí

Tolí (en llatí Tolynus, en grec antic Τόλυνος) fou un poeta còmic grec. Era nadiu de Mègara, i formava part del grup de la vella comèdia.
Era anterior a Cratí d'Atenes i contemporani d'Ecfàntides. L'Etymologicum Magnum sembla que li atribueix l'invent del metre cratínic, però podria ser un error i en realitat la citació es podria referir al músic Tel·len.

## Referències

* ↑ Tolynus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1162
Viccionari
# Albert Capellani

Albert Capellani (París, 23 d'agost de 1874 − París, 26 de setembre de 1931) va ser un director, actor i guionista de cinema mut francès.

## Filmografia

* 1906: Aladin ou la lampe merveilleuse
* 1907: La légende de Polichinelle
* 1913: Germinal
* 1913: Les Misérables
* 1918: Eye for Eye
* 1921: Quatre-vingt-treize

## Referències

* ↑ Leteux, Christine. Albert Capellani : cinéaste du romanesque (en francès). Grandvilliers: La Tour verte, DL 2013. ISBN 978-2-917819-22-7.
* ↑ Rège, Philippe. Encyclopedia of French Film Directors (en anglès). vol. I. Scarecrow Press, 2009-12-11, p. 171. ISBN 978-0-8108-6939-4.