OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Albert Nolla Cabellos

Albert Nolla Cabellos (Reus, 1974) és un traductor de japonès i anglès i professor universitari català. El 1996 es va llicenciar en Traducció i Interpretació per la UAB, el 1999 va obtenir el diploma de llengua japonesa a la Universitat Sophia de Tòquio i un any més tard el Màster en Estudis Japonesos Avançats de la Universitat de Sheffield. A partir d'aquí es va dedicar a la traducció de manera professional del japonès i de l'anglès al català, tant per editorials, institucions o estudis de doblatge. A més, és professor de Traducció i Interpretació a la UAB i ha escrit diversos materials per a la UOC. El 2005 va rebre el Premi Ciutat de Barcelona de traducció al català per la traducció de Tòquio blues de Haruki Murakami i el 2008 el IX premi Vidal Alcover per la traducció dels Contes de Ryūnosuke Akutagawa.
Entre els autors japonesos que ha traduït, figuren noms com Ryūnosuke Akutagawa, Yasunari Kawabata, Haruki Murakami, Ryû Murakami, Yôko Ôgawa, Natsume Sōseki, Jun'ichirō Tanizaki i Banana Yoshimoto.
Pel que fa a autors de llengua anglesa destaca especialment Paul Auster així com J. M. Coetzee, Dinaw Mengestu o V. S. Naipaul.

## Traduccions

* Hotel Iris [Hoteru airisu], Yōkō Ōgawa, març de 2003.
* Tòquio Blues [Noruwei no mori], Haruki Murakami, 2005.
* Elogi de l'ombra [In'ei raisan], Jun’ichirō Tanizaki, setembre de 2006.
* Kafka a la platja [Umibe no kafuka], Haruki Murakami, novembre de 2006.
* El gat que estimava els llibres, Sosuke Natsukawa, data 3 de març de 2022.

## Referències

* ↑ «Albert Nolla». Visat. [Consulta: 5 juny 2022].
* ↑ Ōgawa, Yōkō. Hotel Iris. Barcelona: Edicions 62, març de 2003. ISBN 9788429750461.
* ↑ Murakami, Haruki. Tòquio Blues. Barcelona: Empúries, 2005. ISBN 9788417879648.
* ↑ Tanizaki, Jun’ichirō. Elogi de l'ombra. Barcelona: Angle, setembre de 2006. ISBN 9788496521322.
* ↑ Murakami, Haruki. Kafka a la platja. Barcelona: Empúries, novembre de 2006. ISBN 84-9787-209-6.
* ↑ «L’amor pels llibres». [Consulta: 11 febrer 2024].
# Alba Berlín

L'Alba Berlín és un equip alemany de basquetbol de la ciutat de Berlín, també conegut com a Berlín Albatrosse. La temporada 2019-2020 participa en la lliga alemanya i en l'Eurolliga.

## Palmarès

* Lliga alemanya de bàsquet (9): 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2008, 2020
* Copa alemanya de bàsquet (5): 1997, 1999, 2002, 2003, 2006
* Copa Korac (1): 1995

## Referències

* ↑ «Aíto García Reneses y el ‘españolizado’ Alba Berlín ganan la Bundesliga» (en castellà). gigantes.com.

## Enllaços externs

* Alba Berlín - Lloc web oficial
# Albert Auguste Cochon de Lapparent

Albert Auguste Cochon de Lapparent (30 de desembre de 1839 - París, 5 de maig de 1908) va ser un geòleg francès.
El 1883 encunyà el nom de Lutecià per a un dels períodes de l'Eocè.
La família Cochon de Lapparent pertanyia a la noblesa francesa.
Un dels seus nets era el paleontòleg Albert-Félix de Lapparent.
Nasqué a Bourges. Després d'estudiar a l'École polytechnique de 1858 a 1860 va esdevenir enginyer de mines (ingénieur au corps des mines) i va prendre part en la confecció del mapa geològic de França; i el 1875 va ser nomenat professor de geologia i mineralogia a l'Institut Catòlic de París. El 1880 va ser president de la Société Géologique de France. El 1881-1883 publicà el seu Traité de géologie, sobre estratigrafia.
Entre les seves altres obres es troben: Cours de minéralogie (1884), La formation des combustibles minéraux (1886), Le niveau de la mer et ses variations (1886), Les tremblements de terre (1887), La géologie en chemin de fer (1888), Précis de minéralogie (1888), Le siècle du fer (1890), Les anciens glaciers (1893), Leçons de géographie physique (1896), Notions générales sur l'écorce terrestre (1897), Le globe terrestre (1899), i Science et apologétique (1905).

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* Catholic Encyclopedia article
# Agustí Murillo Barberà

Agustí Murillo Barberà (Castelló, 26 de juny de 1972), més conegut com a Agustí, és un pilotaire valencià, mitger en la modalitat de raspall.

## Referències

* ↑ Ulisses Ortiz i Ricard Sentandreu «Agustí: ‘Hi ha nits que somie que estic enfaixant-me les mans. La pilota sempre la portes dins'». PilotaVeu, 07-03-2017.
# Agustí Oliver i Doménech

Agustí Oliver i Doménech (Blanes, 7 d'abril de 1791 - Barcelona, 15 de setembre de 1866) va ser un empresari català.
Provinent de modesta família, va començar en els negocis a Cadis on es va dedicar al comerç entre la metròpoli i les colònies espanyoles. Gràcies a l'amistat que tenia amb el financer i empresari alcoià Antoni Vicens Varela va crear una sèrie d'entitats financeres i tèxtils, com la denominada Antonio Vicens y compañía entitat que invertia en negocis immobiliaris i de crèdit que operava a Alcoi i a Cadis. A més, posseïen fàbriques tèxtils, molins paperers i especulaven en el comerç de la llana i del cotó.
Pels anys l'entitat tenia interessos econòmics a Alcoi, Cadis, Sevilla, Barcelona, Madrid, València i Londres. En morir Oliver, el capital actiu de la societat era tota una fortuna per a l'època i el seu producte es va repartir entre els pobres de Blanes, les Cases de Beneficència i els hospitals de les ciutats de Cadis, Alcoi i Barcelona. El total de la seua herència es va repartir entre familiars, amics i coneguts, servents i criats, l'hospital de pobres de Blanes i sobretot en altres activitats benèfiques.
Les seues despulles descansen des del 30 de juny de 1877 a Alcoi, on van ser traslladades per a la inauguració de l'Hospital Civil construït gràcies a la ferma voluntat que va posar en retornar a la societat una part molt considerable dels guanys econòmics que havia aconseguit.

## Bibliografia

* GARCÍA PÉREZ, Joel (2006). "Hospital Civil d'Oliver" en Història d'Alcoi. Alcoi: Ajuntament d'Alcoi, Editorial Marfil, S.A., Centre Alcoià d'estudis Històrics i Arqueològics (pp. 344–345). ISBN 84-89136-50-5
* VICEDO SANFELIPE, Remigio, (1925). "El Hospital Civil Municipal de Oliver" en Guía de Alcoy. Alcoy: Imp "El Serpis". (pp. 235–239)

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Alcoi. 125 aniversari Hospital d'Oliver Arxivat 2008-05-15 a Wayback Machine.
# Ajuran

Els ajuran (també ajuuraan o ujuuraan) és un clan somali, de la gran confederació de clans Samaale.Viuen a la Somàlia central, Ogaden i nord-est de Kenya. Són descendents de Jambeele un dels sis fill de l'ancestre dels hawiye, del qual també descendeixen els hintire.
Aquest clan va donar nom a la dinastia que va governar el sultanat de Qalafo entre els segles XV i XX, i que fins a la meitat del segle xviii s'estengué fins a la costa (Hobyo). Aquesta dinastia fou coneguda també com a Gareen.
Els ajuran establerts a Mogadiscio són coneguts com a hamar o moorshe i són descendents de la línia Abdalla Dayle.
Per la dinastia que va governar a Qalafo, vegeu Ajuuraan

## Referències

* ↑ Kenya National Assembly Official Record (Hansard) (en anglès), 1984-03-20.
# Albert Torres i Bosch

Albert Torres i Bosch (Barcelona, 11 de febrer de 1950 - 16 de novembre de 2022) va ser un dirigent veïnal català, que va treballar com a funcionari, fill de l'activista gracienc Llibert Torres i Nòria.
Vinculat tota la vida al carrer Camprodon, va ser president de la Federació Festa Major de Gràcia i impulsor del Club de Futbol Gràcia durant gairebé vint anys fins tardor de 2006. Sota la seva gestió va aportar estabilitat econòmica a l'organització gràcies a la col·laboració amb empreses i l'acord amb les administracions públiques.
Durant el seu mandat es van actualitzar els estatuts de la Federació i el 1997 la festa major va ser declarada festa d'interès nacional per la Generalitat de Catalunya. En la seva última etapa com a president va coprotagonitzar el procés de debat sobre les celebracions. L'abril de 2006, el Districte va reconèixer els seus mèrits amb la concessió del Premi Vila de Gràcia, en la categoria d'honor individual. El 2007 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Mor Albert Torres, expresident de la Federació Festa Major de Gràcia». Grup Món, 16-11-2022. [Consulta: 12 juny 2023].
* (català) Biografia a la memòria de les Medalles d'Honor de 2007
# Alissos

Alissos (grec Αλισσός) és una vila i comunitat a la unitat municipal de Dymi, a Acaia, Grècia, propera al golf de Patres, 3 km a l'est de Kato Achaia, 3 km al sud.oest de Kaminia i 17 km al sud-oest de Patres. La comunitat la formen les viles d'Alissos, Kamenitsa, Paralia Alissou i Profitis Elissaios. El 2011 tenia una poblacia de 750 habitants, amb un lent però progressiu descens (1073 habitants 20 anys abans).
Alissos va ser conegut com a Lisarea o Lysaria (grec Λισσαρέα o Λησαρέα, frances la Lisarée) durant el període del Principat d'Acaia establert a partir del 1205 per la Quarta croada i extingit el 1432. Segons la Crònica de Morea , es tractava d'un dels feus de la Baronia d'Akova, que poseia a finals de la dècada de 1270 Margarita de Neully, neboda de Gautier II de Rosières, baró d'Akova, la qual l'hauria heretat del seu marit i primer senyor conegut, Gibert de Cors, mort el 1258. Margarita es va casar dues vegades més i probablement la va cedir al seu fill Guillem de Cors, del primer matrimoni, que va morir abans que la seva mare, morta el 1280; aleshores la senyoria va passar a la filla Margarita de Cors, també nascuda del primer matrimoni. Es va casar amb Payen de Sastenay que era senyor de Moraina (Morena, senyoria que li va llegar a la seva mort) i Margarita es va tornar a casar vers 1287 amb Jofré II de Bruyéres o Briel que fou senyor de Moraina (morena) i Lisarea del 1287 al 1289. Morts Jofré (1289) i Margarita (després de 1289) el feu va ser heretat per la filla de Margarita, Elena, la qual es va casar amb Vilain II d'Aulnay, baró d'Arcàdia, i suposadament foren senyors de Moraina i de Lisarea; la senyoria de Lisarea desapareix després de les fonts, però sens dubte va quedar en poder dels barons d'Arcàdia; reapareix esmentada vers el 1377, quan estava en poder de Centurió I Zaccaria del qual va passar a Andrònic Asen Zaccaria i d'aquest a Centurió II Zaccaria. Degue ser ocupada pel Despotat de Morea el 1429 quan van conquerir Patres, tot i que Lisarea no s'esmenta.

## Referències

* ↑ Chroniques greco-romaines inédites ou peu connues, Charles Hopf, Berlin, 1873
* ↑ Bon. De Boccard. La Morée franque. Recherches historiques, topographiques et archéologiques sur la principauté d'Achaïe (en francès), 1969, p. 147-148, 398, 462-463.
# Allada Reddy

Allada Reddy o Gondesi Allada Reddy (rei 1414-1423) fou rei Reddy de Rajahmundry (Rajamahendravara Rajya o Rajamahendravaram). Va governar en nom del seu nebot Kumaragiri Reddy II de 10 anys, al que aviat va suplantar.
Per dues vegades va aconseguir rebutjar les forces de Pedakomati Vema Reddy de Kondavidu que van atacar el país i una vegada els va infringir una derrota humiliant. Va matar Choda Annadeva el 1415. Va fer tractats de pau amb Vijayanagar i Kalinga. El va succeir el seu fill Veerabhadra Reddy.

## Referències

* ↑ by A.BALAMURALI .,B.E., M.C.A., M.B.A., M.Phil., (Ph.D). «A History of Reddiyars». WordPress.com. [Consulta: 1r gener 2017].
* ↑ Dinastia Reddy
* ↑ Història de Rajahmundry
# Alticus anjouanae

Alticus anjouanae és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,6 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Comores les Seychelles i Reunió.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Smith, J.L.B. i M.M. Smith, 1963. The fishes of Seychelles. Rhodes University, Grahamstown. 215 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* ↑ Smith, J.L.B. i M.M. Smith, 1963.
* ↑ Letourneur, Y., P. Chabanet, P. Durville, M. Taquet, E. Teissier, M. Parmentier, J.-C. Quéro i K. Pothin, 2004. An updated checklist of the marine fish fauna of Reunion Island, south-western Indian Ocean. Cybium 28(3):199-216.
* ↑ Fricke, R., 1999. Fishes of the Mascarene Islands (Réunion, Mauritius, Rodriguez): an annotated checklist, with descriptions of new species. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae, Vol. 31: 759 p.
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Andouille

L'andouille (català: andolla, occità: andoha, pronunciat en francès: [ɑ̃duj]) és un embotit molt tradicional de la gastronomia francesa i de la gastronomia cajun elaborat segons el cas amb panxa i budells o amb carn i greix de porc, fumats o no, i molt especiats.
L'origen de l'andouille se situa en l'edat mitjana. No ha de confondre's amb la variant francesa de la salsitxa andouillette.
Es fa amb parts del tub digestiu del porc, i adobades amb sal, assecades, i per certes especialitats fumades. S'emboteixen enrotllant les peces sense addició de greix ni farines, i s'espècia amb sal, pebre i condiments. Existeixen varietats regionals. Les mes més prestigioses són les de Bretanya i de la ciutat de Vire, a Normandia. L'andouille és coneguda per la seua pell marró fosc, i se sol menjar fred (a temperatura ambient), tot i que grans xefs l'afegeixen al pot-au-feu, un plat amb carn d'olla. Es consumeix com un aperitiu, un entrant o per fer entrepans.

## Variants

L'andouille cajun es fa amb carn de porc fumada i embolicada amb greix, especiada i aromatitzada amb all, ceba i vi. És una evolució de la recepta francesa que van importar els emigrants francesos al Nou Món, a l'estat de Louisiana al segle xviii. El poble de LaPlace, a Louisiana, s'autodenomina «capital mundial de l'andouille» i organitza el «Festival de l'Andouille» cada any durant el mes d'octubre. Aquest festival és un festival de música.
La n'duja n'és la variant de la regió de Calàbria, molt semblant a la sobrassada al nord-oest espanyol va inspirar la androlla, ambdós dos mots són derivats del francès.

## Etimologia

El primer esment escrit del mot andouille, data de l'edat mitjana a Jargeau al departament del Loiret. Prové probablement del llatí vulgar inductilia, del verb llatí inducere (introduir), que es refereix al fet que el farciment és introduït en un budell. En l'argot francès es fa servir com insult per dir ximple, beneit.

## Referències

* 1 2 Fàbrega, Jaume «sobrassada i altres: embotits tous per untar sobre el pa». VilaWeb, 29-08-2021.
* 1 2 3 4 «Andouille» (en francès). Cuisine à la française, s.d. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ «Androlla gallega,» (en castellà). Turismo de Galicia, 2019. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ «androlla» (en castella). RAE. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ Le Roux, Nicolas. «Andouille» (en francès). La langue française. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ Castellanos i Llorenç, Carles; Castellanos i Llorenç, Rafael. «andouille». A: Diccionari francès-català (en francès, català).

## Enllaços externs

* Fabricació artesanal de l'andouille de Vire, Normandia, FrançaArxivat 2010-03-27 a Wayback Machine.
# Andorra pel Canvi

Andorra pel canvi és una formació política d'Andorra. Es presenta com una plataforma oberta a tots els tipus de pensament polític i opinions, amb la idea de sumar esforços per al millor desenvolupament d'Andorra i afavorir la pluralitat. Pretén deixar de costat els enfrontaments polítics partidistes i posar en el centre als ciutadans d'Andorra.
A les eleccions de 2009 per a renovar el Consell General d'Andorra hi va aconseguir el 18,9% dels sufragis i 3 diputats (Eusebi Nomen, Josep Maria Brigué i Josep Oscar Encuentra), convertint-se així en la clau electoral per a formar la majoria en la cambra legislativa andorrana. A les eleccions de 2011 va baixar al 6,7% dels vots, cosa que els va comportar perdre la representació parlamentària.

## Enllaços externs

* Plana web d'Andorra pel Canvi Arxivat 2012-12-02 a Wayback Machine.
# Amer Shomali

Amer Shomali (en àrab: عامر شوملي) (Kuwait, 1981) és un artista palestí, que utilitza l'art conceptual, la pintura, els mitjans de comunicació digitals, les pel·lícules i els còmics per a explorar la revolució iconogràfica i els assumptes sociopolítics palestins.
Nascut a Kuwait l'any 1981, resideix a Ramal·lah, Cisjordània, i cursà un títol de grau d'Arquitectura a la Universitat de Birzeit, també a Cisjordània, així com un màster d'Animació artística a la Universitat de Bournemouth, a Anglaterra.

## Obres seleccionades

Al 2006 fou un dels 13 artistes del Col·lectiu de Directors de Cinema Palestins que contribuí amb una petita obra a la pel·lícula antològica Summer 2006, Palestina, oferint un retrat de la societat palestina.
Al 2011 exhibí el seu treball The Icon, un retrat de Leila Khaled fet de 3500 pintallavis.
Al 2014 finalitzà el documental The Wanted 18, codirigit amb el director canadenc Paul Cowan, sobre els esforços de la seva ciutat palestina de Beit Sahour per a establir una indústria làctica independent durant la Primera Intifada. La pel·lícula s'estrenà al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2014. La idea del documental començà durant la infantesa de Shomali, viscuda gran part a un camp de refugiats sirià, on el seu principal esbarjo fou la lectura de còmics, un del quals tractà la història de les vaques de Beit Sahour. Originalment, pretengué fer un curtmetratge animat sobre la història i, prèviament, creà una escultura d'una vaca a mida real (200x85x95 cm.), sota el nom de Pixelated Intifada, feta de 58.000 cubs de fusta comentant la mateixa història del 2012. The Wanted 18 fou declarat Millor documental del Món àrab al Festival de Cinema d'Abu Dhabi de 2014, així com Millor documental al Festival de Cinema de Cartago del mateix any.

## Referències

* ↑ Armes, Roy. Arab Filmmakers of the Middle East: A Dictionary (en anglès). Indiana University Press, 23 agost 2010, p. 110. ISBN 978-0-253-00459-8.
* ↑ «Leila Khaled Portrait Made of 3,500 Lipsticks» (en anglès). Oddity Central, 21-03-2012. [Consulta: 18 octubre 2018].
* ↑ Felperin, Leslie. «‘The Wanted 18’: Toronto Review» (en anglès). Hollywood Reporter. [Consulta: 20 novembre 2014].
* ↑ Brownstein, Bill. «Don't have a cow: The Wanted 18 shows off an absurd side of the Israeli-Palestinian conflict» (en anglès). Montreal Gazette, 14-11-2014. [Consulta: 20 novembre 2014].
* ↑ «The Wanted 18» (en anglès). National Film Board of Canada. Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 20 novembre 2014].
* ↑ «Film Review: ‘The Wanted 18’» (en anglès). Variety.com. [Consulta: 19 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Amer Shomali - Lloc web oficial
# Amriswil

Amriswil és un municipi del cantó de Turgòvia (Suïssa), situat al districte de Bischofszell.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Antigues escoles (Boadella i les Escaules)

Antigues escoles és una obra de Boadella i les Escaules (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà del veïnat de les Escaules, integrat al municipi de Boadella al que pertany. L'edifici està situat a l'extrem sud del terme, essent una de les últimes construccions del carrer.
Edifici aïllat amb jardí de planta rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i pis. La construcció, amb la façana principal orientada a migdia, presenta grans finestrals i dues portes d'accés d'arc de mig punt, amb els emmarcaments arrebossats, a la planta baixa. Al pis, les finestres són rectangulars i amb el mateix tipus d'emmarcament. Un ràfec de dents de serra marca la divisòria entre les dues plantes. A la part inferior dels paraments hi ha un sòcol de pedra delimitat amb una cornisa de maó.
La construcció està arrebossada i pintada.

## Història

Les primeres notícies que es tenen de les escoles públiques de les Escaules són de l'any 1800 on hi apareix Baldiri Blanch com a mestre. Posteriorment, l'any 1845, al Diccionari Geogràfic de Pascual Madoz, es torna a mencionar, indicant que tenia 10 alumnes. A mitjans del segle xix les escoles no tenien una ubicació definitiva, passant de la Casa Miró, a la plaça Major a Can Pau, del Carrer de la Processó. A finals de segle, a l'any 1888, s'ubiquen a casa de Pere Blanch al carrer de l'Oli.
L'any 1922, el regidor de les Escaules, Pere Blanch, demanà poder construir un edifici propi per a les escoles públiques de les Escaules. Aquest edifici, ubicat al carrer Figueres no s'acabarà fins a l'any 1928. Després de la Guerra Civil l'escola de Boadella va quedar sense mestre i els alumnes anaven a l'escola de les Escaules. Però des de mitjans anys setanta varen quedar sense alumnes.
Als anys 70 del segle xx, i degut al despoblament que va patir el municipi, les escoles es van tancar. L'any 1981 es va demanar la desafectació de les escoles de les Escaules perquè ja feia més de vuit anys que no s'hi feia classe. L'edifici fou aprofitat per allotjar-hi el dispensari mèdic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Antigues escoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2017].
* 1 2 «Antigues Escoles de les Escaules / Dispensari Mèdic». Centre de Documentació del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2017].

## Bibliografia

* Serra i Busquets, David. Boadella d'Empordà. Girona: Diputació de Girona, 2000. ISBN 84-95187-17-5.
# Antigues escoles (Sant Martí Sarroca)

Les Antigues escoles és una obra de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un conjunt format per una capella central i dues aules laterals, amb planta baixa i pis. La façana presenta una composició simètrica amb un porxo lateral, arcades d'arcs de mig punt, balcons amb balustrades, ràfecs i coronament central ondulat. El conjunt respon a l'estètica noucentista.

## Història

Són les antigues escoles de Sant Martí Sarroca.

## Referències

* 1 2 «Antigues escoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Amir Akhur

Amir àkhur, en àrab, o mīr ākhūr, en persa, fou un càrrec de les corts musulmanes orientals, que hom pot considerar equivalent a gran conestable.
Sota els mamelucs l'amir àkhur s'encarregava del control dels estables reials. En general, l'amir àkhur era un oficial militar que tenia el comandament de 1.000 soldats i de tres amirs (comandants de 40 homes cadascun). En l'època dels mamelucs circassians l'amir àkhur ocupada la quarta posició en l'escalafó dels grans amirs.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Amīr Ākhūr».