OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mercat interbancari de préstecs

El mercat interbancari de préstecs és el nucli del mercat monetari i a través del qual els bancs es concedeixen recíprocament préstecs per un termini determinat. La majoria dels préstecs interbancaris són per amb venciment a setmana o menys, i la majoria d'ells es contracten durant la nit. Aquests préstecs es fan a la taxa interbancària (overnight rate si és durant la nit i a un dia). La dràstica reducció del volum de transaccions en aquest mercat va ser un factor determinant en la Crisi de finals de la dècada del 2000.
Els bancs estan obligats a mantenir un coeficient de caixa, una quantitat adequada d'actius líquids, com ara diners en efectiu, per fer front a qualsevol pic de demanda de retirada de dipòsits dels clients. Si un banc no disposa del líquid necessari en un dia específic pot recórrer a manllevar diners al mercat interbancari per cobrir el dèficit. Paral·lelament altres bancs tenen excés de liquiditat i prestaran diners a canvi d'un interès —taxa interbancària— al mercat interbancari.
La taxa d'interès interbancària és la taxa d'interès que es cobra sobre préstecs a curt termini entre els bancs. Aquesta taxa d'interès dependrà de la disponibilitat de diners en el mercat, de les tarifes vigents, i dels termes específics del contracte com ara la durada a llarg termini. Hi ha una àmplia gamma de taxes d'interès interbancàries publicades, incloent la taxa de fons federals dels Estats Units, el líbor (Regne Unit) o l'euríbor (Eurozona).
# Mercury Mariner

La Mercury Mariner és un vehicle tot camí compacte presentat el 2005; es tracta d'una versió basada amb la Ford Escape i la Mazda Tribute tot i que s'ha presentat posteriorment. Estats Units d'Amèrica, Mèxic, Aràbia Saudita, Kuwait i els Emirats Àrabs Units són els mercats on es comercialitza.
Es tracta del primer vehcicle tot camí basat en un automòbil de Mercury i s'ubica per davall de la Mercury Mountaineer.

## Primera generació (2005-07)

Igual que la seva versió "germana", usa la mateixa plataforma CD2, equipa els mateixos motors que l'Escape, a excepció que només pot elegir-se en transmissió automàtica. Estèticament presenta diferències com la graella, interior de dos tonalitats o els intermitents laterals estil europeu.
La Mariner va rebre el títol de "best buy" per part de Consumers Digest els anys 2005-07.

## Hybrid

Per a més informació, vegeu: Ford Escape Hybrid
L'any 2006 Mercury va presentar la seva Mariner Hybrid. El seu esquema és exactament el mateix que la de l'Escape Hybrid: un sistema "full", el qual, pot passar des del funcionament únic del motor elèctric al de benzina passant per un funcionament combinat d'ambdós.
El mateix any de presentació va rebre el premi "Green Car of the Year".

## Segona generació (2008-)

Presentada al South Florida International Auto Show del 2006, la seva comercialització inicia el 2008 i igual que en l'Escape rep un restyling exterior que, en concret, en el vehicle de Mercury incideix en nous seients, fars davanters i posteriors, nou disseny portes i llantes entre d'altres; interiorment presenta materials de millor qualitat i detalls més refinats. Mecànicament el motor 3.0 Duratec 30 rep canvis que afecten en el seu consum, un 10% menor que l'anterior.

### Canvis 2009

Presenta un nou motor 2.5L Duratec 25 de 4 cilindres associat a una automàtica de 6 velocitats i un consum menor. Al V6 rep un increment de potència fins a 240 cv.

## Seguretat

Vegeu: Seguretat del Ford Escape

## Vegeu també

* Mazda Tribute

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2010-04-21 a Wayback Machine. (anglès)
# Mettwurst

La Mettwurst és una salsitxa d'origen alemany feta a partir de carn de porc i preservada mitjançant curació i fumatge. Degut a la important immigració alemanya, la salsitxa també és popular a Luxemburg i als EUA, concretament a Cincinnati, on és un plat típic; i a Mineola, Iowa, on va ser introduïda per immigrants procedents de la regió de Schleswig-Holstein; també és consumida en algunes regions del sud d'Austràlia, on l'any 1995 va haver-hi una intoxicació com a conseqüència d'ingerir Mettwursts en males condicions. A Finlàndia, també es menja un tipus similar de salsitxa, la meetvursti, que es menja freda en un tros de pa.

## Referències

* ↑ Stern, Jane; Stern, Michael. The Lexicon of Real American Food. Globe Pequot Press, 2011, p. 180. ISBN 978-0-7627-6094-7.
* ↑ http://www.courts.sa.gov.au/courts/coroner/findings/findings_other/robinson.nikki.finding.htm Arxivat 2009-07-11 a Wayback Machine.
# Metula

Metula (en hebreu: מטולה) és un consell local del districte del Nord d'Israel. Està situat entre els llocs bíblics de Dan, Abel Bet Maacah, Ijon i a prop de la frontera amb el Líban. D'acord amb l'Oficina Central d'Estadístiques d'Israel (CBS), en l'any 2008 tenia una població total de 1.466 habitants.

## Pioners

L'assentament jueu va ser fundat, amb el suport del baró Edmond James de Rothschild, al juny de 1896 per 60 famílies d'agricultors d'altres assentaments ja establerts i altres 20 famílies de professions no agrícoles. La majoria dels fundadors van ser immigrants de Rússia. Pioners (halutsim) de Pétah Tiqvà també es van unir en la fundació de Metula, igual que alguns estudiosos de Safed.

## Clima

El seu clima temperat, amb estius calents i hiverns frescos i plujosos, permet el creixement de pomes, commemorat per una escultura d'una poma a l'entrada de la ciutat. Metula també té un centre esportiu que anomenat Merkaz Kanada, amb l'única pista olímpica de patinatge sobre gel a Israel.

## Referències

* ↑ «Metula». ésAdir. [Consulta: 2 octubre 2024].
* ↑ www.canada-centre.co.il/
# Martina Klein

Martina Klein Korin (Buenos Aires, 7 de desembre de 1976) és una model, presentadora de televisió i humorista nascuda a l'Argentina i resident a Barcelona.

## Biografia

Als 12 anys la seva família es traslladà a viure a Barcelona. Es presentà als primers castings de publicitat amb 15 anys i començà la llicenciatura d'Història, però no la completà, ja que es va dedicar a la moda.
Ha desfilat a les passarel·les més prestigioses del món, a Milà, Nova York, Londres o París, a més de ser assídua de les passarel·les Cibeles i Gaudí. Ha treballat per a dissenyadors com David Valls, Toni Miró, Javier Larrainzar, Victorio & Lucchino, Roberto Verino, Alexander McQueen, Cerruti, Lolita Lempicka, Comme des Garçons, Ferrety, Castelbajac, Dirk Bikkembergs, Angelo Tarlazzi, Balmain, Saskia Van Drimmelen, Yuki Tori, etc.
Ha treballat com a model publicitària per a nombroses marques i en revistes com Cosmopolitan, Elle, Marie Claire, Woman, Mujer21, GQ, Max, Telva, Man o Ragazza. Protagonitzà el videoclip Si tú no vuelves de Miguel Bosé. L'any 1998 col·laborà en el programa nocturn Les 1000 i una de TV3, amb Jordi González. Un any després, aparcà temporalment la seva carrera de model per dedicar-se a l'art dramàtic, l'escriptura, la dansa contemporània i l'art. També ha treballat en premsa escrita, com a columnista de La Vanguardia, El Periódico de Catalunya i la revista Marie Claire.
Entre 2006 i 2007 incrementà les aparicions televisives. Fou contertuliana a Las mañanas de Cuatro (Cuatro) i protagonitzà un dels programes de viatges de Planeta Finito (laSexta). En aquest canal debutà com a presentadora, conduint el programa de crònica social Celebrities, estrenat el 23 de març de 2008. Malgrat això, el programa fou retirat dos mesos després, ja que no assolí els resultats d'audiència esperats per la cadena. L'any 2010 començà una nova aventura en el món de la comèdia en el programa El Club del Chiste (Antena 3). L'estiu del 2008 protagonitzà l'anunci d'El Corte Inglés.
En 2008 es va separar d'Álex de la Nuez, amb qui te un fill de nom Pablo i des de juliol de 2010 manté una relació amorosa amb l'extennista Àlex Corretja, de qui va tenir una filla de nom Érika el 10 de gener de 2017.

## Reconeixements

* "Modelo del año" a Cibeles Madrid Fashion Week (Madrid). Any 2000
* "Mujer del año" per la revista GQ. Anys 2001 i 2007
* "La mujer más atractiva", escollida pels lectors de la revista ¡Hola!. Febrer de 2001

## Referències

* ↑ Vertele.com. «laSexta jubila a las "Celebrities" de la modelo Martina Klein». Arxivat de l'original el 2008-05-21. [Consulta: 14 juliol 2010].
* ↑ Verbo, Eduardo. «La sorprendente historia de amor entre Corretja y Martina Klein» (en castellà). Vanitatis, 07-07-2010. [Consulta: 15 agost 2021].
* ↑ «Martina Klein y Álex Corretja presumen de amor en el tenis» (en castellà). Chance (Europa Press), 29-04-2012. [Consulta: 14 febrer 2013].
* ↑ «¡Un cumpleaños diferente! La tierna felicitación de Martina Klein a Álex Corretja» (en castellà). Hola!, 13-04-2020. [Consulta: 15 agost 2021].

## Enllaços externs

* Martina Klein - Lloc web oficial
# Martina Jäschke

Martina Jäschke (Merseburg, 6 de maig de 1960), de casada Scheidewig i Fülle és una saltadora alemanya, ja retirada, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va disputar les dues proves del programa de salts. Va guanyar la medalla d'or en la prova de palanca de 10 metres, mentre en la de trampolí de 3 metres fou cinquena.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata al Campionat del Món de natació de 1978, així com una medalla de plata i una de bronze al Campionat d'Europa de natació de 1981. El 1978 i 1981 guanyà el campionat nacional de palanca.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Martina Jäschke». [Consulta: 13 setembre 2023].
# María Ángeles Rivas Ureña

María Ángeles Rivas Ureña (Targuist, 1935 - Barcelona, 1994), també coneguda com a Maria Àngels Rivas Ureña, fou una activista social espanyola.

## Biografia

Va néixer en una família nombrosa, als cinc anys ja venia als mercats, però va estudiar d'amagat del seu pare. Amb la complicitat de la mare, de jove va marxar a Melilla i va obtenir matrícula d'honor al primer curs dels estudis de comerç. Es va casar als 22 anys i va viure a Casablanca, on va néixer la seva filla, i a Suïssa, on es va quedar embarassada del segon fill. Després de tornar a Casablanca es va separar i l'any 1968 va emigrar a Barcelona. Va viure en pensions amb dret a cuina fins que es va instal·lar a Nou Barris, on va centrar la seva activitat veïnal, especialment al barri de Canyelles (Nou Barris).
La construcció d'habitatges i d'un barri dignes per a la gent treballadora van ser els eixos principals de la seva acció comunitària. Va encapçalar moltes mobilitzacions per millorar aquests barris, des de la lluita contra les expropiacions a la Guineueta Vella i el traçat del segon cinturó de ronda fins a la consecució d'habitatges nous a Canyelles. El seguiment i el control de qualitat de les obres es va organitzar des de l'experiència femenina i es va aconseguir modificar els plànols perquè els safareigs s'ubiquessin a la galeria i no a la cuina.
El control popular dels afers públics va ser la seva guia. Va posar en joc la convicció que tot el que és personal és polític i va contribuir al fet que les responsabilitats assumides històricament per les dones transformessin els espais públics i que aquests parlessin en femení. L'any 1971 va ser detinguda en una manifestació i el 1975 en una assemblea, suspesa per la policia, a Nou Barris, on es debatia sobre el control dels preus dels aliments. El 1976 va participar en les primeres Jornades Catalanes de la Dona.
Va treballar en feines molt diferents: amb infants, de dependenta, etcètera, també fora de Catalunya. La seva vida mai no va ser fàcil. Poc abans de morir, el 1996, liderava unes protestes per tal de reobrir un menjador benèfic al qual ella també anava. L'Associació de Veïns i veïnes de Canyelles va vetllar el cos de la seva primera presidenta. L'any 2004 el districte barceloní de les Corts va inaugurar la convocatòria del Premi per la Igualtat de les Corts: M. Àngels Rivas Ureña, amb l'objectiu de promoure propostes culturals de joves creadores. L'Ajuntament de Barcelona li va dedicar un carrer el 2010.
El març de 2023, va ser una de les personalitats homenatjades per l'Ajuntament de Barcelona en la campanya Ciutat de Dones. En aquesta línia, el 2024 va passar a donar nom a la Biblioteca Canyelles.

## Referències

* ↑ «Biografies». Ciutat de Dones. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-03-25. [Consulta: 19 abril 2023].
* ↑ «Qui eren les sis dones que donen nou nom a sis biblioteques de la xarxa?». Ajuntament de Barcelona, març 2024. Arxivat de l'original el 17 de març 2024. [Consulta: 18 març 2024].

## Vegeu també

* Viquiprojecte:Ciutat de dones
# Mikhaïl Nésterov

Mikhaïll Vassílievitx Nésterov, en ciríl·lic: Михаил Васильевич Нестеров (Ufà, Imperi Rus, 31 de maig de 1862 - Moscou, 18 d'octubre de 1942), va ser un pintor rus, el representant més destacat del simbolisme religiós al seu país.
Va rebre classes de Pàvel Txistiakov a l'Acadèmia Imperial de les Arts de Sant Petersburg i més tard es va unir al grup de pintors realistes russos autodenominats els Peredvíjniki. La seva obra La visió del jove Bartomeu (1890-91), on plasma la conversió de Sergi de Ràdonej, és considerada com l'inici del simbolisme rus i la seva primera obra mestra. De 1890 a 1910, Nésterov va residir a Kíev i a Sant Petersburg, ciutats on va pintar frescos a la Catedral de Sant Vladímir (Kíev) i a l'església del Salvador sobre la Sang Vessada (Sant Petersburg). El 1910 es va instal·lar a Moscou, on va passar la resta de la seva vida treballant per al Convent de Santa Marta i Santa Maria (Marfo-Marïinski). Fidel devot de l'Església Ortodoxa russa, no va donar suport a la Revolució d'Octubre de 1917 ni hi va simpatitzar, però va romandre a la Unió Soviètica fins a la seva mort.
A part de les seves obres d'assumpte religiós, va ser un retratista excel·lent, encara que no va abordar aquest gènere fins al 1906, ja en plena maduresa. Entre d'altres personalitats, va pintar Ivan Ilín, Ivan Pàvlov, Otto Schmidt, Vera Múkhina o Pàvel Florenski.
Algunes de les obres mestres de Mikhaïl Nésterov es conserven al Museu Rus de Sant Petersburg i a la Galeria Tretiakov de Moscou.

## Galeria

* Filòsofs (Pàvel Florenski i Serguei Bulgàkov), 1917; Galeria Tretiakov, Moscou
* La visió del jove Bartomeu (1890); Galeria Tretiakov, Moscou

## Notes

* ↑ La pintura russa... (2009), pàg. 152.

## Bibliografia

* Diversos autors: La pintura russa del segle xix a la Galeria Tretiakov, BBV, 2009.

## Vegeu també

* Monestir de Zarzma
# Mikhaïl Petraixevski

Mikhaïl Petraixevski, de nom complet Mikhaïl Vassílievitx Butaixévitx-Petraixevski (rus: Михаил Васильевич Буташевич-Петрашевский) (1 de novembre de 1821 - 19 de desembre de 1866) va ser un pensador i una figura pública de Rússia.
Mikhaïl Petraixevski es va graduar en el Liceu Tsàrskoie Seló (1839) i a la Universitat Estatal de Sant Petersburg en Dret el 1841. Va tenir el lloc de treball de traductor i intèrpret del ministeri d'Afers Estrangers rus Se sap que Petraixevski va ser l'autor de la majoria dels articles del Diccionari de Butxaca de Paraules Estrangeres (1846), el qual va popularitzar les idees democràtiques i materialistes i els principis del socialisme utòpic L'apartament de Petraixevski va esdevenir un saló d'intel·lectuals setmanal des del 1845. Aquests encontres es van anomenar més tard pyatnitsy (Divendres) i els que hi assitien del Cercle de Petraixevski.En la biblioteca de Petraixevski hi havia llibres prohibits sobre la filosofia materialista, el socialisme utòpic i la història dels moviments revolucionaris. Entre els membres del Cercle de Petraixevski hi havia Fiódor Dostoievski. Mikhaïl Petraixevski es considerava ell mateix un seguidor de Charles Fourier i demanava la democratització del sistema polític de Rússia i l'alliberament dels camperols. També propugnava la lluita revolucionària. A finals de 1848 Mikhaïl Petraixevski vapendre part en reunions que desitjaven crear una societat secreta.
L'any 1849, Mikhaïl Petraixevski va ser arrestat i sentenciat a morir. Junt amb altres condemnats al Regiment Semionovsky de Sant Petersburg, va ser lligat a un pal. Al darrer moment la seva execució va ser aturada i va ser commutada per a ser enviat a Sibèria per a complir la seva sentència. A partir de 1856, ell va viure a Irkutsk, on fundà un periòdic anomenat Amur el 1860. El febrer de 1860, Mikhaïl Petraixevski va ser forçat a desplaçar-se al districte de Minusinsk per haver fet un discurs contra l'abús del poder dels funcionaris locals i morí 6 anys més tard.
# Millime

Millime és un terme per a la mil·lèsima fracció de determinades monedes. S'utilitza en particular per a les subdivisions del dinar tunisià. Es diu dirham (درهم) a Líbia i fill (فلس) a Kuwait, l'Iraq, Bahrain i Jordània. També es va utilitzar per designar les subdivisions de la lliura egípcia.
El terme prové del sistema decimal, establert per la Convenció Nacional (llei de 18 Germinal any III), així com del dècim que designa la desena fracció de la moneda i el centim que designa la centèsima fracció. El seu objectiu era substituir les subdivisions no decimals de les antigues monedes. Es troba en altres idiomes com millimo (Espanya) o mil (Estats Units).
El millime (mil) era la moneda divisional de la lliura palestina (1926-1950).

## Referències

* ↑ Krause, Chester L. Standard catalog of world coins. 2001 ed., 28th ed. Iola, WI: Krause Publications, 2000. ISBN 0-87341-884-0.
# Millingen aan de Rijn

Millingen aan de Rijn és un poble de Berg en Dal i antic municipi de la província de Gelderland, al centre-oest dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 5.848 habitants repartits sobre una superfície de 10,32 km² (dels quals 1,6 km² corresponen a aigua). Limita al nord-oest amb Lingewaard, al nord-est amb Rijnwaarden, a l'oest amb Ubbergen, al sud-oest amb Kranenburg i al sud-est amb Kleef.

## Administració

El consistori consta d'11 membres, compost per:
* Partit del Treball, (PvdA) 5 regidors
* GJS, 2 regidors
* CDA, 2 regidors
* VVD, 1 regidors
* Onafhankelijke Partij Millingen, 1 regidor

## Galeria d'imatges

* Església Sint Antonius

## Enllaços externs

* www.millingen.nl
# Michel de la Barre

Michel de la Barre (c. 1675 – 15 de març de 1745) fou un compositor i flautista francès, famós per ser la primera persona que va publicar música per a flauta solo. Va tocar a l'Académie Royale de Musique, als Musettes i Hautbois de Poitou i a la cort de Lluís XIV i Lluís XV.

## Bibliografia

* Benoît, Marcelle. 1971. Musiques de cour: chapelle, chambre, écurie, 1661-1733. Paris: Picard.
* Bowers, Jane M. 2001. "La Barre, Michel de". El Nou Grove Diccionari de Música i Músics, segona edició, va editar per Stanley Sadie i John Tyrrell. London: Macmillan Editors.
* Huskinson, John. 1977. "'Les Ordinaires de la Musique du Roi': Michel de La Barre, Marin Marais et les Hotteterre, d'après un tableau du début du XVIIIe siècle". Recherches sur la musique française classique 17:15–30.
* Sillanolli, Marie-Hélène. 1984. La vie et l'œuvre de Michel de La Barre, flûtiste de la chambre et compositeur du roi. Paris: thèse de 3e cicle de Sorbonne.

## Referències

* ↑ «Elegant Playing Marks Historic-Flute Concert». The Atlanta Journal, 10-10-1988 [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ Charles, Eleanor «Browsing in Private Gardens». The New York Times, 19-05-2002 [Consulta: 10 agost 2010].
# Mikenewita

La mikenewita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor de Mike New (24 d'octubre de 1943 - 23 de juliol de 2022), un comerciant de minerals de Tucson (Arizona, Estats Units).

## Característiques

La mikenewita és un sulfit de fórmula química Mn²⁺(S⁴⁺O₃)·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, sent publicada l'any següent. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 22724, i al projecte RRUFF, amb el número de mostra: r210021.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la xemeneia San Judas de la mina Ojuela, situada al municipi de Mapimí (Durango, Mèxic). Aquesta mina mexicana és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Mikenewite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 71». European Journal of Mineralogy, 35, 1, 06-02-2023, pàg. 75–79. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-75-2023 [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ Yang, Hexiong; Jenkins, Robert A.; McGlasson, James A.; Gibbs, Ronald B.; Downs, Robert T. «Mikenewite, the natural analogue of synthetic α-Mn2+(S4+O3)⋅3H2O, a new sulfite mineral from the Ojuela mine, Mapimí, Mexico». Mineralogical Magazine, 19-04-2023, pàg. 1–8. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2023.24 [Consulta: 8 agost 2023].
# Mikel Zarate

Mikel Zarate (Lezama, Biscaia, 1933 - 1979) va ser un sacerdot i escriptor en èuscar.
Després de fer estudis d'aparellador va ser ordenat sacerdot i es llicencià en Filosofia i Lletres per la Universitat de Deusto. També va ser professor d'èuscar en l'escola de Derio i en l'Escola Oficial d'Idiomes de Bilbao.
La sev única novel·la és Haurgintza muinetan (embaràs dolorós) guanyadora del Premi Txomin Agirre el 1972.
Mostrava una preocupació especial per l'euskera i sobretot pel dialecte biscaí. Es queixava de l'artificialitat de l'euskara batua.

## Obres
### Narrativa

* Bilbo irribarrez (1980, Bizkargi)
* Utopiaren fantasian (1979, Haranburu)
* Ipuin antzeko alegi mingotsak (1975, Zugaza)
* Ipuin antzeko (1975, Gero)

### Novel·la

* Haurgintza minetan (1973, Gero)

### Assaig

* Bizkaiko euskal-idazleak (1580-1968) (1970, Derioko Ikastetxea)
* Euskal literatura: azterbideak, aztergaiak, azterketak (1977-1978, Zugaza)

### Poesia

* Bizipenen bultzadaz (1978, Zugaza)
* Higidura berdez (1977, GAK)
* Etorriaren zorabioz (2004, Ikeritz)

### Gramàtica

* Euskal ortografia (1978, Zugaza)
* Euskal deklinabidea (1975, Zugaza)

## Enllaços externs

* (basc) Mikel Zarate literaturaren zubitegian
# Milà-Sanremo 1967

La Milà-Sanremo 1967 fou la 58a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 19 de març de 1967 i va ser guanyada pel belga Eddy Merckx, que s'imposà a l'esprint als seus tres companys d'escapada. Aquesta fou la segona de les seves set victòries a la Milà-Sanremo.
196 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 116 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Eddy Merckx | Peugeot-Michelin-BP | 6h 40' 40" |
| 2 | Gianni Motta | Molteni | m. t. |
| 3 | Franco Bitossi | Filotex | m. t. |
| 4 | Felice Gimondi | Salvarani | m. t. |
| 5 | Georges Vanconingsloo | Pelforth-Sauvage-Lejeune | + 4" |
| 6 | Dino Zandegu | Salvarani | m. t. |
| 7 | Walter Godefroot | Flandria-De Clerck | m. t. |
| 8 | Willy Planckaert | Romeo-Smiths | m. t. |
| 9 | Gerben Karstens | Televizier-Batavus | m. t. |
| 10 | Noël Van Clooster | Flandria-De Clerck | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets a les-sports.info
* Resultats complets a milansanremo.co.uk