OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tel·luraus

Les tel·luraus (Telluraves, també anomenasws ocells terrestres) són un clade d'aus aparegut a principis del segle xxi basant-se en que comparteixen hàbitat arbori i trets morfològics amb fòssils d'aus arborícoles. A partir d'estudis genètics recents aquest clade inclou una gran diversitat de grups d'aus.
Com la gran majoria dels seus membres (Cathartiformes, Accipitriformes, Strigiformes, Cariamiformes i Falconiformes) són carnivors, s'ha suggerit que l'avantpassat comú dels Telluraves fos un predador. D'altres argumenten el seu escepticisme remarcant que cariamiformes Strigogyps va ser herbívor.
La estructura d'aquest grup ha anat variant en successius estudis a mesura que s'ha anat disposant de més informació genètica.
El cladograma segons Braun i Kimball (2021):
| Telluraves | Accipitrimorphae Cathartiformes Accipitriformes Strigiformes Coraciimorphae Coliiformes Cavitaves Leptosomiformes Trogoniformes Picocoraciae Bucerotiformes Picodynastornithes Coraciiformes Piciformes Australaves Cariamiformes Eufalconimorphae Falconiformes Psittacopasserae Psittaciformes Passeriformes |

## Referències

* ↑ Yuri, T. «Parsimony and Model-Based Analyses of Indels in Avian Nuclear Genes Reveal Congruent and Incongruent Phylogenetic Signals». Biology, 2, 1, 2013, pàg. 419–444. DOI: 10.3390/biology2010419. PMC: 4009869. PMID: 24832669.
* ↑ Crouch, N.M.A. Ramanauskas, K. & Igić, B. (2019) Tip-dating and the origin of Telluraves. Molecular Phylogenetics and Evolution, 131:55-63.
* ↑ Ericson, P. G. «Evolution of terrestrial birds in three continents: biogeography and parallel radiations». Journal of Biogeography, 39, 5, 2012, pàg. 813–824. Arxivat de l'original el 2017-08-30. DOI: 10.1111/j.1365-2699.2011.02650.x.
* 1 2 Jarvis, E. D.; Mirarab, S.; Aberer, A. J.; Li, B.; Houde, P.; Li, C.; Ho, S. Y. W.; Faircloth, B. C.; Nabholz, B. «Whole-genome analyses resolve early branches in the tree of life of modern birds». Science, 346, 6215, 2014, pàg. 1320–1331. Bibcode: 2014Sci...346.1320J. DOI: 10.1126/science.1253451. PMC: 4405904. PMID: 25504713.
* ↑ Mayr, Gerald; Richter, Gotthard «Exceptionally preserved plant parenchyma in the digestive tract indicates a herbivorous diet in the Middle Eocene bird Strigogyps sapea (Ameghinornithidae)». Paläontologische Zeitschrift, 85, 3, 2011, pàg. 303–307. DOI: 10.1007/s12542-010-0094-5.
* ↑ Kuhl., H.; Frankl-Vilches, C.; Bakker, A.; Mayr, G.; Nikolaus, G.; Boerno, S. T.; Klages, S.; Timmermann, B.; Gahr, M. «An unbiased molecular approach using 3'UTRs resolves the avian family-level tree of life.». Molecular Biology and Evolution, 38, 2020, pàg. 108–127. DOI: 10.1093/molbev/msaa191. PMC: 7783168. PMID: 32781465.
* ↑ Prum, R.O. et al. (2015) A comprehensive phylogeny of birds (Aves) using targeted next-generation DNA sequencing. Nature 526, 569–573.
* ↑ Houde, Peter; Braun, Edward L.; Narula, Nitish; Minjares, Uriel; Mirarab, Siavash «Phylogenetic Signal of Indels and the Neoavian Radiation». Diversity, 11, 7, 2019, pàg. 108. DOI: 10.3390/d11070108. ISSN: 1424-2818.
* ↑ Braun, E.L. & Kimball, R.T. (2021) Data types and the phylogeny of Neoaves. Birds, 2(1), 1-22; https://doi.org/10.3390/birds2010001
# Gat tonquinès

El gat tonquinès és una raça de gat resultat de l'encreuament del gat siamès amb el gat birmà.
* Lloc d'origen: Canadà.
* Caràcter: simpàtic, actiu i afectuós.

## Descripció

* Pèl: curt i marró.
* Color: extremitats, orelles, cua i morro marrons. Coll clar gairebé blanc. A Amèrica s'han trobat gats d'aquesta raça de diferents colors.
* Ulls: ametllats, blau verdosos.

## Origen

Del gat siamès marró i del gat birmà sempre sortiran cadells del gat tonquinès. D'una parella de gats tonquinesos sempre sortiran cadells amb característiques de les tres races.
* Trets del gat siamès: miol fi i fort.
* Trets del gat birmà: forma del cos allargada i ampla.

## Referències

* Cat Fancier's Association: Breed Profile: Tonkinese
* Helgren, J. Anne (1997). "6: The Recognized Breeds". Encyclopedia of Cat Breeds. Barron's Educational Series, Inc.. p. 220. ISBN 0-7641-5067-7.
* CFA Breed Article: Tonkinese
Susie Page; The Complete Cat Owner's Manual; Fog City Press; ISBN 1-875137-84-X (hardback, 1997) Linda Vousden; Tonkinese Cats; TFH/Kingdom; ISBN 1-85279087-3 (hardback, 1998)
* Susie Page; The Complete Cat Owner's Manual; Fog City Press; ISBN 1-875137-84-X (hardback, 1997)
* Linda Vousden; Tonkinese Cats; TFH/Kingdom; ISBN 1-85279087-3 (hardback, 1998)

## Enllaços externs

* Allevamento Arxivat 2011-12-07 a Wayback Machine. Argento Vivo Tonkinesi
* Canadian Cat Association: Breed Profile: Tonkinese Arxivat 2013-01-02 at Archive.is
* Tonkinese Breed Club UK: GCCF Breed Standard Tonkinese
# Man'yōgana

El Man'yōgana (万叶仮名) és una antiga forma d'escriptura kana japonesa que utilitza caràcters xinesos, anomenats kanji, per a representar sons japonesos. Encara que no és clar a partit de quan es fa servir, sí que s'ha demostrat que s'utilitza com a mínim del segle vi ençà. El nom procedeix del Man'yōshū (万叶集, "Antologia de la miríada de fulls"), una antologia de poesia japonesa del Període Nara escrita en man'yōgana.
La principal característica del man'yōgana és que fa servir el kanji pel seu valor fonètic, en comptes de fer-ho pel seu significat. Un mateix so pot ser representat per nombrosos kanjis, i a la pràctica els escriptors trien el kanji amb significació més adequada. A vegades, el man'yōgana va passar a esdevenir un katakana o un hiragana. El hiragana va evolucionar a partir de caràcters dels man'yōgana escrits en cursiva, en estil sōsho. D'altra banda, el katakana és basat en parts de determinats caràcters man'yōgana, essent desenvolupat per monjos budistes com una forma d'escriptura taquigràfica. Atès que diversos kanji poden tenir el mateix so, hi ha el cas d'un caràcter man'yōgana que ha evolucionat cap a un caràcter hiragana, mentre que el seu equivalent katakana ha evolucionat a partir d'un altre kanji man'yōgana diferent. Per exemple, el hiragana る (ru) ha evolucionat a partir del man'yōgana 留, mentre que el Katakana ル (ru) procedeix del man'yōgana 流. L'estudi del man'yōgana ha revelat que podia representar més sons dels representats pel katakana/hiragana, tenint vuit sons vocàlics respecte a les cinc vocals actuals del kana.
L'ús de múltiples kanji per a representar una única síl·laba va conduir també al hentaigana (変体仮名), unes formes de caràcters alternatives al hiragana. El hentaigana va ser oficialment no recomanat el 1900.
En l'actualitat, el man'yōgana és continua d'emprar en certs noms regionals, especialment a Kyushu. Un fenomen similar al man'yōgana, anomenat ateji (当て字) encara existeix avui dia; consisteix en lletrejar algunes paraules (especialment estrangeres) utilitzant el kanji pel seu valor fonètic, com per exemple 倶楽部(kurabu, club).

## Enllaços externs

* Llista de caràcters Man'yōgana Arxivat 2007-10-17 a Wayback Machine. (japonès)
# Vilargunte

Vilargunte és una masia d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular amb una construcció adossada a la part del darrere on hi ha un porxo i un pou amb cisterna.
Els murs són construïts amb pedres irregulars i morter. La façana està arrebossada però es distingeixen les dovelles del portal d'entrada. Al voltant de la casa hi ha diverses construccions que s'utilitzen de pallisses, algunes de les quals són parcialment construïdes amb parament de fang.
Continua funcionant com a explotació agricola.

## Referències

* 1 2 3 «Vilargunte». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Vince's Devils

Vince's Devils (originalment conegudes com a Ladies in Pink), va ser una aliança de dives de la World Wrestling Entertainment en la marca RAW. L'equip estava compost per les dives Candice Michelle, Victoria i Torrie Wilson. Les tres dives van formar la seva aliança l'agost de 2005 després que Wilson i Candice Michelle fossin traspassades de SmackDown! a RAW. Vince's Devils, anomenades així després que el president de la WWE Vince McMahon ajudes a les unes i a les altres en els seus combats i feus fins que la tensió va començar a créixer entre Wilson i Candice Michelle quan aquesta última va posar per la Playboy l'abril del 2006. El grup es va trencar oficialment el març del 2006.

## Referències

* ↑ Kennedy, Jamie. «10 Short-Lived Wrestling Stables You Totally Don’t Remember» (en anglès), 18-10-2018. [Consulta: 9 agost 2024].
# Randall Behr

Randall Behr (Modesto, 27 de març de 1952 - Bloomington, Indiana, 8 de setembre de 2005) fou un director d'orquestra estatunidenc.
Va estudiar a la Universitat del Pacífic, va treballar a l'Òpera de San Francisco i a l'Òpera Long Beach. De 1988 a 1995 va actuar a l'Òpera de Los Angeles, on va treballar amb Plácido Domingo. Més recentment, va treballar a l'Escola de Música de la Universitat d'Indiana. Va morir inesperadament d'un atac de cor el 2005.

## Referències

* ↑ Pasles, Chris «Randall Behr, 53; Led 24 L.A. Opera Productions». Los Angeles Times, 12-09-2005 [Consulta: 10 octubre 2019].
# Reserva natural de Tasmània

La Reserva natural de Tasmània situada a l'illa de Tasmània a Austràlia està inscrita a la llista del Patrimoni Mundial de la Humanitat de la UNESCO des del 1982.
La zona és una de les àrees de conservació més grans d'Austràlia, que abasta 15.800 km², i gairebé el 20% de Tasmània després de les extensions en 1989 i 2013 i constitueix una de les últimes extensions de selva temperada al món, i inclou les reserves naturals.
Es compon dels següents Parcs nacionals i reserves que fan la Reserva Natural de Tasmània
* Parc Nacional Cradle Mountain-Lake St. Clair
* Parque Nacional Southwest
* Parc Nacional Franklin-Gordon Wild Rivers
* Parc Nacional Hartz Mountains
* Parc Nacional Mole Creek Karst
* Parc Nacional Walls of Jerusalem
* Àrea de conservació Central Plateau
* Reserva estatal Devils Gullet

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Tasmanian Wilderness» (en anglès). [Consulta: 11 març 2021].

## Enllaços externs

* Tasmanian Wilderness at the Department of Sustainability,Environment, Water, Population and Communities
* Tasmanian Parks & Wildlife Service Arxivat 2008-10-07 a Wayback Machine.
* UNESCO listing
* Tasmanian Wilderness World Heritage values
* Tasmanian Wilderness more information
# Rasa de Cal Fuster

La Rasa de Cal Fuster, que en la primera meitat del seu curs rep la denominació de Rasa de la Cossa, és un torrent afluent per l'esquerra de la Riera de Madrona en el tram en què rep el nom de Rasa del Pujol, que realitza tot el seu recorregut pel terme municipal de Castellar de la Ribera i que neix al vessant nord-occidental del Torregassa

## Xarxa hidrogràfica

La seva xarxa hidrogràfica, que també transcorre íntegrament pel terme municipal de Castellar de la Ribera, està constituïda per 32 cursos fluvials la longitud total dels quals suma 15.117 m.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Les coordenades del lloc on neix són 41° 59′ 40.35″ N, 1° 28′ 12.85″ E﻿ / ﻿41.9945417°N,1.4702361°E﻿ / 41.9945417; 1.4702361
# Rasa de Cabanelles

La Rasa de Cabanelles és un torrent afluent per la dreta de la Rasa de Ventolra la totalitat del curs del qual transcórrer pel terme municipal de Navès.
Al mapa de la dreta correspon al primer afluent per la dreta de la Rasa de Ventolra

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Represàlia

Represàlia (títol original: Rappresaglia) és una pel·lícula italo-francesa de George Pan Cosmatos estrenada el 1973. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant la Segona Guerra Mundial, els nazis s'apoderen de tresors artístics del Renaixement italià i en fan moneda de xantatge.

## Repartiment

* Richard Burton: tinent coronel Herbert Kappler
* Marcello Mastroianni: pare Pietro Antonelli
* Leo McKern: General Kurt Maelzer
* John Steiner: Coronel Dollmann
* Anthony Steel: Maj. Domizlaf
* Robert Harris: pare Pancrazio
* Peter Vaughan: General Albert Kesselring
* Renzo Montagnani: Questore Pietro Caruso
* Giancarlo Prete: Paolo
* Renzo Palmer: Giorgio
* Dullio Del Prete: un guerriller

## Referències

* ↑ esadir.cat. Represàlia. esadir.cat.
* ↑ «Rappresaglia». The New York Times.
# Vorobiovka (Calmúquia)

* Per a altres significats, vegeu «Vorobiovka».
Vorobiovka (en rus: Воробьёвка) és un poble de Calmúquia, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 864 habitants. Pertany al districte municipal de Priiútnoie.

## Referències

* ↑ «Климат: Амтя Уста». Arxivat de l'original el 2015-02-27.
* ↑ «усн». Arxivat de l'original el 2014-10-17.
* ↑ «L-38 карты Генштаба СССР. Элиста, Черкесск, Пятигорск, Волгодонск». Arxivat de l'original el 2014-10-17.
# Voron

Voron (en (ucraïnès): Ворон) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 178 habitants. Pertany al districte de Sudak.

## Referències

* ↑ «Крым, город Судак, Богатовка». КЛАДР РФ. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «Расписание маршрутки Судак — Солнечная Долина —Прибрежное». GoOnBus.ru. [Consulta: 27 març 2018].
# Webensenu

Webensenu va ser un príncep egipci de la XVIII dinastia. Era fill del faraó Amenofis II. Se l'esmenta, juntament amb el seu germà Nedjem, en una estàtua de l'oficial Mimnose, inspector dels constructors a Karnak. Va morir quan tenia uns 10 anys.
La seva probable mòmia la va trobar l'egiptòleg francès Victor Loret el març de 1898 a la tomba KV35, a la vall dels Reis, destinada a acollir les despulles d'Amenofis II. A la seva dreta es troba la mòmia de la gran reina Tiy, esposa d'Amenofis III i mare d'Akhenaton (identificada el febrer de 2010 gràcies a l'ADN); a la seva esquerra hi ha la mòmia de l'anomenada Dona Jove, la mare de Tutankhamon, probablement la reina Kiya. Els tres cossos es van fer malbé en el moment del descobriment. Tenen els pits i els cranis trencats i les extremitats van desaparèixer.
La mòmia del jove príncep, d'1 metre i 24 centímetres d'alçada, a qui l'anatomista G. Elliot Smith (que la va examinar per primera vegada) li atribueix una edat d'entre 9 i 11 anys, està en excel·lents condicions, malgrat el perjudici dels danys causats pels saquejadors (un cop de puny en travessa el pit). La llarga trena de cabells del costat del cap, típica dels nens, es troba en excel·lents condicions, fins al punt que el doctor Elliot Smith la va descriure com a gran, llarga, ondulada i brillant.

## Referències

* 1 2 Dodson i Hilton, 2004, p. 135-141.
* ↑ Hawas, 2010, p. 638-647.
* ↑ Smith, 2000, p. 39-40.

## Vegeu també

* Llista de mòmies reials egípcies

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Hawass, Zahi et al. «Ancestry and Pathology in King Tutankhamun's Family» (en anglès). The Journal of the American Medical Association, 303, 2010. DOI: 10.1001/jama.2010.121.
* Smith, G Elliot. The Royal Mummies (en anglès). Bristol Classical Press, 2000. ISBN 978-0715629598.
# When God Was a Woman

When God Was a Woman (Quan Déu Era una Dona) és el títol als Estats Units d'un llibre de 1976 escrit per l'escultora i historiadora de l'art Merlin Stone. Va ser publicat abans però al Regne Unit amb el títol The Paradise Papers: The Suppression of Women's Rites (Els Papers de Paradís: La Supressió dels ritus de les dones). Ha estat traduït al francès com Quand Dieu était femme (SCE-Services Complets d'Edition, Québec, Canada) el 1978, a l'holandès com Eens was God als Vrouw belichaamd – De onderdrukking van de riten van de vrouw el 1979, a l'alemany com Als Gott eine Frau war el 1989 i a l'italià com Quando Dio era una donna el 2011.
Stone va estar aproximadament deu anys compromesa en la recerca d'allò menys conegut, de vegades amagat en representacions del Sagrat Femení, des d'Europa fins a les societats de l'Orient Mitjà, per tal de completar la seva obra. En el llibre, descriu aquests arquetips i reflexions de dones com dirigents, entitats sagrades i matriarques benevolents, i també trama una fotografia més gran de com les nostres societats modernes van créixer cap a un present de desigualtats. Possiblement la reclamació/debat més polèmica en el llibre de Stone és la visió que interpreta ella de com el fet pacífic, el matriarcat benevolent en la societat i les veneracions tradicionals a deesses (incloent-hi l'antic Egipte) que va ser atacat, soscavat i finalment destruït gairebé completament, per les tribus antigues incloent-hi hebreus i més tard els cristians primerencs. Per a tal tasca varen intentar destruir qualsevol símbol visible de la sacralització d'allò femení, incloent-hi l'art, escultura, costura i literatura. La raó que és que aquelles societats antigues volien imposar el Sagrat Masculí per tal d'esdevenir predominants en el poder, regular la vida de les dones i les energies de la divinitat femenina. Segons Stone, el Torah o el Vell Testament eren dins moltes maneres un intent masclista de reescriure la història de la societat humana, canviant simbolisme femení a masculí.
El llibre acabaria sent utilitzat de forma instrumental per l'augment de la teologia feminista sobretot en els 1970 als 1980, juntament amb autores com Elizabeth Gould Davis, Riane Eisler i Marija Gimbutas. Alguns l'han relacionat també amb la feina d'autors com Margaret Murray i Robert Graves.

## Referències

* G. Davis, Philip. Goddess unmasked : the rise of neopagan feminist spirituality. Nova York: Spence Publishing, 1999. ISBN 0-9653208-9-8.

## Vegeu també

* Çatalhöyük
* Dodona
* Elam
* Teologia feminista
* Marija Gimbutas
* Matriarchal Estudis
* Minoan Civilització
* Deessa de mare
* Potnia Theron
* Segon-feminisme ondulatori
* Venus figurines

## Enllaços externs

* El parentiu Humà primerenc era Matrilineal, per Chris Cavaller.
# When Knighthood Was in Flower

'When Knighthood Was in Flower' és una pel·lícula muda històrica dirigida per Robert G. Vignola i produïda per William Randolph Hearst per tal que fos protagonitzada per Marion Davies. La pel·lícula, basada en la novel·la homònima de Charles Major (1898) i la subseqüent obra de teatre de Paul Kester, es va estrenar el 14 de setembre de 1922. La pel·lícula va costar 1,5 milions de dòlars i no va obtenir gaires beneficis.

## Argument

Enric VIII d'Anglaterra obliga la seva filla Maria a casar-se amb Lluís XII de França com a part d'un tractat de pau però ella està enamorada de Charles Brandon, duc de Suffolk. Maria s'escapa amb el seu estimat però són capturats. Brandon és condemnat a mort però maria accepta casar-se amb Lluis XII si se li perdona la vida. Brandon és condemnat a l'exili però Lluis XII, vell i malalt, mor poc temps després del casament. Després de l'intent fracassat del nebot de Lluis XII, Francesc I, de casar-se amb Maria, finalment es poc casar amb Brandon.

## Repartiment

* Marion Davies (Maria Tudor i de York)
* Forrest Stanley (Charles Brandon)
* Lyn Harding (Enric VIII d'Anglaterra)
* Teresa Maxwell-Conover (Caterina d'Aragó)
* Pedro de Cordoba (duc de Buckingham)
* Ruth Shepley (Lady Jane Bolingbroke)
* Ernest Glendinning as Sir Edwin Caskoden
* Arthur Forrest (Thomas Wolsey)
* Johnny Dooley (Will Sommers)
* William T. Kent (sastre del rei)
* Charles K. Gerrard (Sir Adam Judson)
* Arthur Donaldson (Sir Henry Brandon)
* Downing Clarke (Lord Chamberlain)
* William Norris (Lluís XII de França)
* Macey Harlam (Duc de Longueville)
* William Powell (Francesc I de França)
* George Nash (un aventurer)
* Gustav von Seyffertitz (Grammont)
* Paul Panzer (capità de la guàrdia)
* Flora Finch (comtessa francesa)
* Guy Coombs (seguidor de Buckingham)

## Referències

* ↑ «When Knightood Was In Flower». Exhibitors Trade Review, 30-09-1922, pàg. 1201.
* ↑ Procter, Ben. William Randolph Hearst: The Later Years, 1911-1951 (en anglès). Oxford University Press, 2007-04-24. ISBN 978-0-19-983079-4.
* ↑ Gmür, Leonhard. Rex Ingram: Hollywood's Rebel of the Silver Screen (en anglès). epubli, 2013-11-14. ISBN 978-3-8442-4601-8.
* ↑ «"Knighthood" will open Sept. 14th». Exhibitors Trade review, 16-09-1922, pàg. 1407.
* ↑ McCaffrey, Donald W.; Jacobs, Christopher P. Guide to the Silent Years of American Cinema (en anglès). Greenwood Publishing Group, 1999, p. 104. ISBN 978-0-313-30345-6.

## Enllaços externs

* When Knighthood Was in Flower al catàleg de l'American Film Institute
# When Doctors Disagree

When Doctors Disagree és una pel·lícula muda de la Golwyn Pictures dirigida per Victor Schertzinger, a partir d'un guió d'Anna F. Brand i protagonitzada per Mabel Normand. Rodada als estudis de Culver City, es va estrenar el 25 de maig del 1919.

## Argument

Millie Martin (Mabel Normand) és una noia desgarvada i vestida d'una manera un xic ridícula per culpa del seu pare que és tan garrepa que no li compra la roba escaient. Un dia, durant la celebració del Primer de Maig a Ferryville, veu com Violet Henry (Fritzie Ridgeway), la filla de l'home més ric de la ciutat, és empesa a una bassa d'aigua pel bolxevic del poble. Explica la història al seu pare que es diverteix tant que li regala un dòlar. Amb aquesta moneda es compra un pot de crema de bellesa per anar ben bonica en el seu primer viatge en tren.
En el tren, Millie fa la coneixença de John Turner, un home rodanxó que confon amb un metge. En realitat, John s'havia barallat feia poc amb una persona al que havia desenmascarat fent trampes al pòquer i en creure que aquest era mort havia fugit amb el maletí de doctor del seu oncle i un bitllet de tren també pres al seu oncle. Millie, creient-lo metge i per cridar la seva atenció, simula que té mal de queixal però el seu pare, per tal d'evitar haber pagar una factura mèdica la fa mastegar tabac com a remei. En empassar-se una bona porció de tabac demana ajuda i John, que no sap què fer, ordena una operació. Per tant, el tren s'atura en un sanatori proper. Un cop allà, Millie, presa pel pànic, s'escapa de l'habitació fent una corda amb els llençols despenjant-se per la finestra. Arriba a la sala de maternitat on John la troba amb un criatura a la qual creu que acaba de parir. Ells dos s'aclareixen mútuament els malantesos. Per tal de fugir d'allí roben un Ford i Millie condueix fins a encallar-se en un rierol. John és pres per un lladre però en aquell moment arriba el seu oncle i aclareix tots els malentesos. John i Millie, poden continuar tranquil·lament la seva història d'amor.

## Repartiment

* Mabel Normand (Millie Martin)
* Walter Hiers (John Turner)
* George Nichols (David Martin)
* Fritzie Ridgeway (Violet Henny)
* Alec B. Francis (Dr. Harris, Sr.)
* William Buckley (Dr. Harris, Jr.)
* James Gordon

## Referències

* ↑ «When Doctors Disagree al catàleg de l'American Film Institute» (en anglès). [Consulta: 5 març 2016].
* ↑ «Mabel Normand excels in "When Doctor Disagree"». The Moving Picture World, 10-05-1919, pàg. 927.
* 1 2 «Many noted comedy players in "When Doctors Disagree"». Moving Picture World, 17-05-1919, pàg. 1065.
* ↑ «Normand duplicates hit». Motion Picture News, 03-05-1919, pàg. 2860.
* ↑ «Advance information of all film releases». Motion Picture News, 03-05-1919, pàg. 2920.

## Enllaços externs

* Looking for Mabel Normand Arxivat 2021-01-25 a Wayback Machine.. When Doctors disagree
* When Doctors disagree al catàleg de l'American Film Institute