OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pic anul·lar

Un cràter amb pics anul·lars és un tipus de cràter complex. No es veu un pic central, en canvi, es pot veure un pic anul·lar o una sèrie de pics distribuïts més o menys en forma circular (anell de pics) possiblement de forma discontínua que envolta centre del cràter.

## Formació

Els anells es formen per diferents processos, i els anells interiors (pic anul·lar) no poden ser formats pels mateixos processos que els anells exteriors (anell de pics).
S'ha considerat que els pics anul·lars s'han format en l'etapa posterior a la formació dels pics centrals dels cràters. Es creu que els pics centrals dels cràters són originats pel flux hidrodinàmic de material aixecat pel col·lapse cap a l'interior de les parets del cràter, mentre que restes de roques destrossades pel impacte es converteixen breument en fluïdes per les fortes vibracions que es desenvolupen durant la formació de cràter. L'estructura de pic anul·lar del cràter de Chicxulub probablement es va formar com a col·lapse cap a l'interior del material que va impactar sobre el pic central, per formar un salt hidràulic en el lloc on es troba el pic anul·lar.
S'han formulat altres teories. Potser, en el cas de cràter Chicxulub, un alt pic central es va ensorrar, formant un pic anul·lar.
El Chicxulub és l'únic cràter de la Terra té una estructura anul·lar intacta.

## Referències

* ↑ Geology Page: www.geologypage.com/2016/10/research-helps-explain-formation-ringed-crater-moon.html, accessdate: February 5, 2017
* ↑ H. J. Melosh. «Peak-ring Craters and Multiring Basins», 2015. [Consulta: 18 novembre 2016].
* ↑ H. J. Melosh. «Drilling into Chicxulub's formation». [Consulta: 18 novembre 2016].
* ↑ Thomas Sumner. «How a ring of mountains forms inside a crater», Nov 17, 2016. [Consulta: 18 novembre 2016].

## Vegeu també

* Barton (cràter)
* Conca Raditladi
* Cràter de Chicxulub
* Cràter complex
* Eminescu (cràter)
* Mare Orientale
* Mozart (cràter)
* Polygnotus (cràter)
* Rachmaninoff (cràter)
* Renoir (cràter)
* Schrödinger (cràter)

## Enllaços externs

* Understanding the Impact Cratering Process: a Simple Approach (anglès)
* Cràter Barton (anglès)
* On the dinosaur-killing crater (anglès)
* The formation of peak rings in large impact craters (anglès)
# Hernando de Alarcón

Hernando de Alarcón és el nom dels següents personatges:
* Hernando de Alarcón (explorador)(Trujillo, 1500 - Alta Califòrnia, 1541), marí i explorador espanyol, primer europeu conegut a explorar el riu Colorado
* Hernando de Alarcón (militar) (Palomares del Campo, 1466 - Castelnuovo, Nàpols, 1540), militar castellà, destacat en les guerres italianes
# Hamelin (obra de teatre)

Hamelin es una obra de teatre del grup Animalario ambientada en el conte del flautista de Hamelin. Fou estrenada al Gran Teatre de Còrdova el 28 d'abril de 2006. Va guanyar quatre premis Max el 2006.

## Argument

Juan Mayorga, actor i presentador de la historia, utilitza el conte del flautista d'Hamelin com excusa per mostrar de manera crua l'entorn en què s'aïlla cada persona per no implicar-se en els problemes reals del conjunt d'ésser humans, per la que tots som responsables de la marginalitat. Des d'aquesta postura fa arribar als espectadors propostes que els actors desenvolupen immediatament, obligant als espectadors a implicar-se.
No existeix una única exposició a la qual segueixi un nus i un desenllaç, però toca tota mena de temes, des del jovent que es prostutitueix per diners fàcils al jutge estrella que canalitza la seva funció mitjançant rodes de premsa.

## Intèrprets

* Andrés Lima
* Alberto San Juan
* Guillermo Toledo
* Nieve de Medina
* Javier Gutiérrez
* Roberto Álamo
* Nathalie Poza.

## Referències

* ↑ 'Hamelin', un drama social, Diario de Córdova, 30 d'abril de 2006
* ↑ 'Hamelin', un cuento perverso sobre la pedofilia, llega al Teatro Romea de Barcelona tras triunfar en los Premios Max, La Vanguardia, 7 de juliol de 2019
* ↑ Las obras 'Hamelin' y 'Mar i Cel' acaparan los Premios Max de teatro, 20 Minutos, 14 de març de 2006
# Dieudonné Gauthy

Dieudonné Gauthy (Pepinster, 19 de maig de 1893 - Clermont sur Berwinne, 24 de gener de 1957) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1913 i 1920. La Primera Guerra Mundial va suposar una aturada en la seva progressió.
Durant la seva carrera aconseguí 8 victòries, entre elles la Volta a Bèlgica.

## Palmarès

* 1912
** 1r a la Brussel·les-Lieja
** 1r a la Lijea-Bastogne-Lieja dels independents
* 1913
** 1r de la Volta a Bèlgica i vencedor d'una etapa
** 1r de la Bruxelles-Oupeye
* 1919
** 1r a la Retinne-Marche-Retinne
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Bèlgica

### Resultats al Tour de França

* 1914. Abandona (3a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa de Dieudonné Gauthy
# Abigail Pereira Ávila

Abigail Pereira Ávila (Montevideo, 27 de gener de 1986) és una artista, actriu, vedet, cantant i ballarina transgènere uruguaiana.

## Biografia

Abigail Pereira és filla de Graciela Àvila i Walter Pereira. Ha participat de diversos programes de televisió com El show del mediodía, Bailando por un sueño, Yo soy el artista, entre d'altres. Va ser portada de la revista Semanario.
És activista pels drets LGTB. El 2007, Abigail va aconseguir canviar el seu nom a la cèdula i passaport, i el 2013 es va realitzar la rectificació de partida de naixement en el Registre Civil, on no es presenten molts canvis com aquest.
Actualment treballa per a la cadena Telemundo i resideixen a Miami (Estats Units d'Amèrica). Abigail va esdevenir la primera resident permanent per habilitat extraordinària i primera uruguaiana a tenir documents com a dona als Estats Units.
El 2012, va ser imatge de la Targeta consular Uruguaiana.

## Televisió

* 2007 - Bailando por un sueño.
* 2007 i 2008 - El show del mediodía.
* 2014 - Yo soy el artista.
* 2015 - Boi Neon.
* 2017 - Algo contigo.

## Referències

* 1 2 «Confesiones en la pista de baile» (en castellà). Montevideo, 17-05-2007.
* ↑ «Abigail será desde hoy legalmente mujer» (en castellà). TV Show, 2015. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 3 abril 2020].
* ↑ «Abigail Pereira a Bonomi: "Ponete las pilas o dejá el cargo"» (en castellà). TV Show, 20-06-2015.
* ↑ «Abigail Pereira ya es nombre propio» (en castellà). La Red 21 [Uruguai], 12-12-2007.
* ↑ «Legislación sobre la homosexualidad en el mundo» (en castellà). Teledoce, 27-01-2015.
* ↑ «Abigail será desde hoy legalmente mujer» (en castellà). TV Show, 10-06-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 3 abril 2020].
* ↑ «Abigail Pereira víctima de un robo» (en castellà). El País [Uruguai], 27-01-2015.
* ↑ «Una joven transgénero conquistó con su voz y su historia en 'Yo Soy El Artista', pero no quedó elegida» (en castellà). Huffington Post, 22-09-2015. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 3 abril 2020].
* ↑ «Abigail Pereira reveló el impedimento legal para quedarse en Uruguay» (en castellà). TV Show, 19-01-2017.
# Iñaki Descarga Retegi

Iñaki Descarga (Irun, 25 d'agost de 1976) és un futbolista basc, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Format al Real Unión de Irun, el 1996 fitxa pel CA Osasuna, que l'incorpora al seu filial. Debuta amb el primer equip osasunista al 1996-97, jugant dos partits, mentre que en disputaria altres set la temporada 1998-99. A l'any següent fitxa per la SD Eibar, on és titular.
L'estiu del 2000 fitxa pel Llevant UE, en aquella època a Segona Divisió. L'irundarra ha estat un dels jugadors més destacats de l'equip llevantinista durant la dècada del 2000, amb qui ha disputat tres temporades a Primera Divisió. En aquest període (2000-08), ha alternat la titularitat amb èpoques de suplència.
Al final de la 2007-08, donat la mala situació del seu equip, recala al Legia de Varsòvia, però es va lesionar a principis de la temporada i va jugar només tres partits. A l'any següent torna al Real Unión de Irun, que competia a la categoria d'argent. La temporada 2009-2010, el Real Unión va baixar de categoria, i, després de jugar un any a Segona B, Iñaki Descarga es va retirar.

## Referències

* ↑ «Ficha Real Unión - Bajas». Mundo Deportivo. [Consulta: 20 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Lucile Grétry

Lucile-Angélique-Dorothée-Louise Grétry (París, 15 de juliol de 1772 - idem. març de 1790) fou una compositora francesa.
La segona filla del famós compositor André Grétry i la pintora Jeanne-Marie Grandon, Lucile va ser ensenyada pel seu pare, qui la va presentar a la cort de Versalles, on va conèixer a Maria Antonieta. Lucile Grétry va escriure dues opéras comiques per al teatre Comédie-Italienne. La primera, Le mariage d'Antonio (1786), le va escriure quan tenia catorze anys. Era una seqüela del treball més famós del seu pare, Richard Coeur-de-lion (1786), i va funcionar per 47 representacions. El seu pare la va ajudar amb la puntuació orquestral. Va ser seguida per Toinette et Louisen 1787, que va ser un fracàs. El matrimoni de Lucile Grétry va ser infeliç. La seva prometedora carrera es va veure truncada per la seva mort per tuberculosi a l'edat de disset anys.

## Òperes

* Le mariage d'Antonio (comèdia barrejada amb Ariettes, estrenada el 29 de juliol de 1786, llibret d'Alexandre-Louis Robineau, sota el pseudònim de "Madame de Beaunoir")
* Toinette et Louisen (entreteniment mixt d'Ariettes, estrenada i única actuació el 22 de març de 1787, llibret de Patrat, partitura i llibret ara perdut).

## Referències

* ↑ de Beaumarchais, Jean-Pierre. Littérature Féminine, Rousseau, Voltaire, Théâtre. Voltaire Foundation, 2000, p. 362. ISBN 0729407349.
# Hooker's Icones Plantarum

Hooker's Icones Plantarum, (abreujat Hooker's Icon. Pl.), va ser una sèrie de llibres il·lustrats amb descripcions botàniques que va ser fundada el 1867 i editada amb el nom de Hooker's Icones Plantarum; or Figures, with brief Descriptive Characters and Remarks of New or Rare Plants. Va ser precedida per Icon. Pl.
Per a més informació vegeu Icones Plantarum.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* Descripció a IPNI
# Harold Bloom

Harold Bloom (Nova York, 11 de juliol de 1930 - New Haven, 14 d'octubre de 2019) va ser un crític literari i professor universitari estatunidenc.

## Biografia

Va néixer l'11 de juliol de 1930 a la ciutat de Nova York, en una família d'arrels jueves en la qual aprengué el jiddisch. Es graduà l'any 1952 després d'estudiar literatura anglesa a la Universitat de Cornell. Posteriorment realitzà el seu doctorat l'any 1955 a la Universitat Yale, i posteriorment va esdevenir professor de la Universitat de Nova York, i des de 1965 de la Universitat Yale.
L'any 2002 fou guardonat amb el Premi Internacional Catalunya per part de la Generalitat de Catalunya. El novembre de 2014 va signar el manifest «Deixin votar els catalans», juntament amb altres personalitats internacionals.

## Obra crítica

Va ser un gran defensor d'una lectura clàssica de les obres, en contra de corrents postmodernistes que, per a ell, desvirtuen el sentit del text.
La seva primera obra d'èxit fou L'Ansietat de la Influència, mentre que actualment la seva obra més coneguda és The Western Canon ("El Cànon Occidental", 1994) on, a més de fer una ressenya exhaustiva dels seus llibres preferits, aporta un llistat amb els llibres més importants de totes les èpoques a Occident, amb William Shakespeare com a màxim autor. Aquest llistat està dividit en quatre períodes i va aixecar una forta polèmica en el moment de la seva publicació, perquè l'acusaven d'elitista i etnocèntric, però va esdevenir la referència de moltes altres obres crítiques. Les quatre èpoques s'anomenen: Edat Teocràtica (des dels inicis fins al 1321), Edat Aristocràtica (del 1321 fins al 1832), Edat Democràtica (1832-1900) i Edat Caòtica (segles XX i XXI).
Un dels seus temes recurrents és l'establiment d'influències entre autors.

## Obra seleccionada

| Assaig 1990: The Book of J 1992: The American Religion: The Emergence of the Post-Christian Nation 1994: The Western Canon 1996: Omens of Millennium: The Gnosis of Angels, Dreams, and Resurrection 1998: Shakespeare: The Invention of the Human 2000: How to Read and Why 2001: Stories and Poems for Extremely Intelligent Children of All Ages 2003: Genius: A Mosaic of One Hundred Exemplary Creative Minds | Crítica 1961: The Visionary Company 1971: The Ringers in the Tower 1973: The Anxiety of Influence 1975: A Map of Misreading 1976: Figures of Capable Imagination |

## Vegeu també

* Escola de Yale

## Referències

* ↑ «Desmond Tutu i Pérez Esquivel encapçalen una petició internacional perquè es deixi votar els catalans». Ara, 01-11-2014 [Consulta: 1r novembre 2014].

## Enllaços externs

* Entrevista a Bloom: En el mundo anglosajón, el estudio serio de la literatura ha muerto Arxivat 2007-02-22 a Wayback Machine. (castellà)
# Abigail Johnson

Abigail Pierrepont "Abby" Johnson (Boston, 19 de desembre de 1961) és una empresària i inversora nord-americana. Des de 2014, és presidenta i CEO per als Estats Units de Fidelity Investments (FMR). A més, presideix la companyia bessona Fidelity International (FIL).
Fidelity va ser fundada pel seu avi, Edward C. Johnson II. El seu pare, Edward C. "Ned" Johnson III és el president el Grup FMR. Al març de 2013, la família Johnson posseïa un 49% del total de la companyia.
La riquesa d'Abigail Johnson és d'aproximadament 14.000 milions de dòlars, la qual cosa la fa una de les dones més riques del món. El 2015, va ser inclosa en el posat 19è. entre les dones més riques, segons la revista Forbes.
Johnson va graduar en el Hobart and William Smith College amb un BA en Història de l'Art el 1984.
Després d'una breu estada com a assessora a Booz Allen Hamilton de 1985-1986, Johnson va completar un MBA a Harvard Business School i es va unir a Fidelity com a analista i directora de cartera el 1988. Va ser promoguda a una funció executiva en administració d'inversions en FMR en 1997. Des de llavors ha passat per tots els departaments de la companyia. Va ser nomenada presidenta a l'agost 2012.
A l'octubre de 2014, Abigail Johnson va ser nomenada, a més, CEO de Fidelity.

## Premis i reconeixements

Johnson és membre del Committee on Capital Markets Regulation. També forma part del Consell d'administració de Securities Industry and Financial Markets Association (SIFMA). És la primera dona membre del Financial Services Forum.
El 2015, va ser inclosa amb la posició 19 entre les dones més riques del planeta per la revista Forbes. El 2014, el seu lloc era el 34è, mentre que el 2013 ocupava el lloc 60è.

## Referències

* ↑ "Abby Johnson Has Wedding".
* ↑ O'Donnell, Carl «Abigail Johnson Replaces Father Edward As CEO Of Fidelity». Forbes, 13-10-2014 [Consulta: 5 diciembre 2014].
* ↑ Abigail Johnson Forbes
* 1 2 «The World's 100 Most Powerful Women». Forbes. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ «William Smith Leaders: Abigail P. Johnson ’84». [Consulta: 4 maig 2015].
* 1 2 «Abigail Johnson Named CEO of Fidelity Investments». The Brick Street Journal, 13-10-2014 [Consulta: 5 desembre 2014].
* 1 2 «Abigail Johnson, after years of training, gets to put her stamp on Fidelity». The Boston Globe, 05-12-2014 [Consulta: 5 desembre 2014].
# Museu Nacional de Zúric

El Museu Nacional de Zúric (en alemany Landesmuseum Zürich, anteriorment denominat Museu Nacional Suís) és un museu a la ciutat suïssa de Zúric. Es troba en el cor de Zúric, enfront de l'estació central de trens. L'edifici del museu estat designat com un monument històric d'importància nacional. Juntament amb el Castell de Prangins, el Fòrum d'Història Suïssa de Schwyz i el centre de col·leccions de Affoltern am Albis, forma el Museu Nacional de Suïssa. El museu va ser construït per l'arquitecte Gustav Gull, un estudiant de Gottfried Semper i va ser inaugurat l'any 1898. Gull es va basar en diversos elements arquitectònics històrics de la Baixa Edat Mitjana i l'Edat Moderna. L'1 d'agost de 2009, després d'una àmplia renovació, es van obrir dues noves exposicions permanents, en el saló d'estil neogòtic, l'anomenat Saló de la Fama, i a les habitacions interconnectades «Història de Suïssa» i «Galeria de col·leccions».

## Referències

* 1 2 nationalmuseum.ch. «Organisation». Arxivat de l'original el 26 de juliol de 2015. [Consulta: 25 juliol 2015].
# Jargó

Jargó o jargon (ocasionalment en escriptures velles jargounce i jacounce) és un nom aplicat per gemmòlegs a aquells zircons que són adients per ser tallats com a gemmes, però no són del color vermell que caracteritza el jacint. La paraula és relacionada amb la persa zargun (zircó;zar-gun, "semblant-or" o "com l'or"). Actualment és un terme obsolet.
Alguns del més apreciats jargons són verds, altres marró i groc, mentre alguns són incolors. El jargó incolor pot ser obtingut en escalfar certes pedres acolorides. Quan el zircó és escalfat de vegades vira de color, o el perd totalment, i alhora normalment augmenta de densitat i lluïssor. Els anomenats diamants Matura, inicialment enviats des de Matara (o Matura), en Sri Lanka, eren zircons decolorats. El zircó té fort poder refractant, i el seu llustre és gairebé adamantí, però no té el foc del diamant. La gravetat específica de zircó és subjecta a variació considerable en varietats diferents; per això Sir A.H. Church trobà la gravetat específica d'un jargó verd-fulla era tan baixa com 3.982, i que un jargó blanc-pur tan alta com 4.705. El Jargoon i la turmalina, quan són tallats com gemmes, són de vegades confoses entre elles però la gravetat específica és distintiva. Ja que la de la turmalina és només 3.103. A més, dins la turmalina el dicroisme és fortament marcat, mentre que dins dels jargons és extraordinàriament feble. L'índex de refracció del jargó és molt més alt que aquells de la turmalina.

## Referències

* ↑ «Jargoon» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 octubre 2018].
* Kunz: Gems I pedres Precioses d'Amèrica del Nord; Zircó Arxivat 2012-12-05 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
# Lucerne Mines

Lucerne Mines és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 951 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lucerne Mines tenia 951 habitants, 407 habitatges, i 293 famílies. La densitat de població era de 427 habitants/km².
Dels 407 habitatges en un 23,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,2% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 27,8% no eren unitats familiars. En el 25,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,1% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 23,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.427 $ i la renda mediana per família de 33.580 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.719 $ mentre que les dones 18.036 $. La renda per capita de la població era de 13.976 $. Entorn del 10,4% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lucerne Mines». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lucerne Mines». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Iekaterina Peixkova

Iekaterina Pàvlovna Peixkova rus: Екатери́на Па́вловна Пешко́ва de soltera Voljina rus: Волжина; 26 de juliol de 1887 - 26 de març de 1965) fou una activista dels drets humans, del dret humanitari i primera i única esposa oficial de l'escriptor Maksim Gorki.
Abans de la Revolució d'Octubre i va prendre part activa en la tasca de la Comissió d'Ajuda als Presos Polítics russos (Комитет помощи русским политкаторжанам) sota el lideratge de Vera Fígner. Després de 1914 va dirigir la Comissió dels nens a la Societat per a l'Assistència a les víctimes de guerra. Després de 1918 fou la principal activista del Comitè de Moscou de la Creu Roja política.
Després de 1922 fou la presidenta de l'organització successora, anomenada Assistència als presos polítics Помощь политическим заключенным Pomosx polititxeskim zakliutxennim, abreujadament Pompolit rus: Помощь. Fou honrada amb un orde de la Creu Roja Polonesa per la seva participació en l'intercanvi de presoners de guerra després de la guerra poloneso-soviètica.
Durant els anys de la repressió política de Stalin, sovint era l'única persona que realment ajudava els presos polítics, portant cartes i paquets d'aliments, i advocant per la reducció de les penes de presó i amnisties. Milers d'intel·lectuals soviètics li deuen la vida. Entre ells hi havia el rabí Yosef Yitzchak Schneerson, el sisè rebe del moviment hassídic Jabad Lubavitx, que va ser detingut i empresonat a la presó Xpalernaia a Leningrad. La seva sentència de mort va ser commutada i va canviar dues vegades. Finalment va ser posat en llibertat i va sortir de l'URSS.
Segons Victor Serge:
| « | Després d'haver-se guanyat la confiança de Lenin, se li va permetre, durant el Terror Roig, de fundar una organització d'ajuda per als detinguts polítics, de qualsevol tipus; es tolerà, per primera vegada per a la Txekà, a continuació, pel GPU, amb una barreja de respecte, confiança, i hostilitat. Peixkova estava disponible per gestionar la increïble gesta moral de conservar a l'hora la confiança de les víctimes i dels insquisidors. | » |

## Referències

* ↑ Serge, Victor. Memoirs of a Revolutionary. Nova York: New York Review Books, 2012 [1963]. Pag. 374.

## Enllaços externs

* (rus) Iaroslav Leontiev Benvolguda Iekaterina Pàvlovna Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
* (rus) Història de la Creu Roja Política Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine.
* (anglès) The Murder of Maxim Gorky. A Secret Execution by Arkady Vaksberg. (Enigma Books: New York, 2007. ISBN 978-1-929631-62-9.)
# Hapanuwa

Hapanuwa fou la capital del regne de Kuwaliya, i probablement del regne reunificat de Mira i Kuwaliya, que hauria pogut ser l'actual Afyonkarahisar a la Turquia moderna.
Com que el rei de Kuwaliya era cunyat i aliat de Mursilis II, fou atacada per Arzawa, llavors en guerra contra els hitites, i encara que als annals no s'esmenta la seva sort, al cap de pocs mesos Arzawa va perdre la guerra i va desaparèixer com a regne. Va passar a domini directe hitita en temps de Mursilis III.

## Referències

* ↑ Garstang, John; Gurney, Oliver Robert. The Geography of the Hittite Empire (en anglès). British Institute of Archaeology at Ankara, 1959, p. 92. ISBN 9781912090860.
# Abigail Disney

Abigail E. Disney (Los Angeles, 24 de gener de 1960) és una activista, productora de documentals i filantropa estatunidenca. A més del seu activisme fonamentat en documentals que enfoquen diverses temàtiques socials, és productora executiva i directora de la pel·lícula The Armor of Light, que va guanyar un premi Emmy, i es va estrenar al Festival de pel·lícules de Tribeca el 2015.

## Referències

* ↑ «Abigail Disney, la heredera de un imperio que de joven se avergonzaba de la fortuna familiar». BB News, 08-04-2019 [Consulta: 17 juliol 2019].