OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Macrhybopsis

Macrhybopsis és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Macrhybopsis aestivalis (Girard, 1856)
* Macrhybopsis australis (Hubbs & Ortenburger, 1929)
* Macrhybopsis gelida (Girard, 1856)
* Macrhybopsis hyostoma (Gilbert, 1884)
* Macrhybopsis macrochirus (Valenciennes, 1844)
* Macrhybopsis marconis (Jordan & Gilbert, 1886)
* Macrhybopsis meeki (Jordan & Evermann, 1896)
* Macrhybopsis storeriana (Kirtland, 1844)
* Macrhybopsis tetranema (Gilbert, 1886)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia), Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mampara (nàutica)

Es designa amb el nom de mampara a la construcció de fusta o planxa en posició vertical, amb les quals es formen els compartiments de bord, porten portes i, en general, estan proveïts d'obertures, en comunicació amb l'exterior, per la ventilació dels espais que limiten.

## Formes

Els mampares poden ser transversals i longitudinals.
Els mampares estanques transversals i longitudinals, és a dir, aquells que divideixen el vaixell de banda a banda o en sentit longitudinal, prolongats fins a la coberta principal, bé reforçats, constitueixen una consolidació del buc, tenint per objecte aquests mampares estanques l'aconseguir una total incomunicació d'uns espais amb altres en cas de vies d'aigua; aplicant aquesta mateixa denominació d'estancs, als compartiments per ells formats.
Entre les mampares estanques exerceix el principal paper l'anomenat de col·lisió, situat a proa, i que permet limitar una via d'aigua produïda a la proa per un xoc.
En els vaixells de passatge estarà col·locat a una distància de la part de proa de la "roda" (una peça prolongació de la quilla en la seva part de davant, que puja cap amunt donant-li la forma a la proa) que no sigui menor que el 5 per 100 de l'eslora.
En els vaixells es tanquen, generalment, entre mampares estanques les màquines, i a popa porten un compartiment estanc que tanca el premsaestopes de l'eix porta hèlix
Mampara en zig.zag, és la que arriba fins a la coberta alta, però no formant una superfície vertical, sinó desplaçat en les diferents cobertes una mica més cap a proa, o al contrari de la principal
# Mamoudzou

Mamoudzou és la capitala de la regió d'ultramar francesa de Mayotte.

## Història

Mamoudzou és una localitat que es va desenvolupar a partir dels anys 1860 per secundar l'aleshores capital Dzaoudzi. La urbanització va integrar progressivament antigues viles com Kaweni (segle xiv), Mtsapéré (finals s.XVIII), Choa o "pointe Mahabou", vila fundada el 1830 pels sakalava que acompanyaven Adriantsoly. Kaweni i Kavani tingueren durant la segona meitat del segle xix dues plantacions sucreres amb fàbriques les restes de les quals encara es poden veure.

## Demografia

Població de les viles :
| Village | 1997 | 2002 | 2007 |
| Kavani | 3 948 | 5 488 | 8 100 |
| Kaweni | 6 206 | 9 604 | 11 562 |
| Mamoudzou | 5 666 | 6 533 | 6 186 |
| Mtsapéré | 6 979 | 10 495 | 11 283 |
| Passamainty | 5 173 | 6 008 | 7 086 |
| Tsountsou 1 | 2 093 | 3 058 | 3 398 |
| Tsountsou 2 | 574 | 1 063 | 1 671 |
| Vahibé | 2 135 | 3 236 | 3 736 |
| Des de 1997: Població sense dobles comptes ||||
Evolució demogràfica :
| 1991 | 1997 | 2002 | 2007 |
| 20 307 | 32 733 | 45 475 | 53 022 |
| Des de 1991: Població sense dobles comptes ||||

## Administració

La comuna és formada de 7 viles endemés de la de Mamoudzou, que són Cavani, Kawéni, Mtsapéré, Passamainti, Vahibé, Tsoundzou I i Tsoundzou II. Està dividida en tres cantons: Mamoudzou I, Mamoudzou II et Mamoudzou III.
Des de març de 2008, l'alcalde de Mamoudzou és Abdourahamane Soilihi (UMP).

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine.
* Consell general de Mayotte.
# Catedral de Sant Cristòfor

La Catedral de Sant Cristòfor o Catedral de Barcelona és la catedral de la Diòcesi catòlica Romana de Barcelona dins Veneçuela. Està localitzada en el històric centre de la ciutat de Barcelona, la capital de Anzoátegui al nord-oest de Veneçuela.

## Història

La parròquia va ser fundada el 1748 i va ser consagrada el 10 de octubre de 1773. Sota l'altar major del temple es va enterrar un reliquiari amb un os de cada un dels set sants: San Severino, Sant Eustaqui, San Facundo, Sant Pere Alcántara, Sant Pacífic, Sant Anastasi i Sant Pasqual Bailón. El 1777, el Bisbe de Puerto Rico, Manuel Jiménez Pérez, va portar a l'església de Roma les restes de Sant Celestí. Les seves restes van ser col·locades en un reliquiari barroc i col·locat en una capella petita a l'ala esquerra de l'església.

## Descripció

En la seva façana disposa de tres portes, un frontis amb finestra i una la torre de tres nivells amb cúpula piramidal on hi ha diverses campanes colonials. Fa 47 metres de llarg per 18 metres d'ample i està dividida en 3 naus, 14 columnes i 18 arcs al sostre.

## Referències

* ↑ Diccionario de fantasmas, misterios y leyendas de Venezuela. El Nacional, 2007. ISBN 9789803883904.
* ↑ Cathedral of St. Christopher, Barcelona
* ↑ «Catedral de San Cristobal en Barcelona». Catholic.net. [Consulta: 22 abril 2016].
* ↑ Padrón, Francisco Morales. Canarias y América. Gela, 1988. ISBN 9788440420527.
# Macari d'Antioquia

Macari d'Antioquia (en llatí Macarius, en grec antic Μακάδριος) va ser patriarca d'Antioquia al segle vii. Era seguidor de la doctrina monotelita.
Va assistir al Tercer Concili de Constantinoble (680-681) on va proclamar les seves creences, afirmant que la naturalesa de Crist era «la d'un Déu-home» (Δεανδρικήν,) i al no renunciar, després de declarar que preferia ser esquarterat a renegar de les seves creences, va ser deposat i desterrat.
Va escriure Ἔκθεσις ῎ητοι ὁμολογία πιστεως, Expositio sive Confessio Fidei, Προσφωνητικὸς πρὸς βασιλέα λόγς, Hortatorius ad Imperatorem Sermo, i Λογος ἀποσταλεὶς Λουκᾷ πρεσβυτέρῳ καὶ μοναχῷ τῷ ἐν Ἀφρικῇ, Liber ad Lucam Presbyterumn et Monachum in Africa missus. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.
No s'ha de confondre amb Macari l'Armeni, que també va ser patriarca d'Antioquia i va morir exiliat a Gant, a principis del segle xi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Macarius of Antioch». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 29 desembre 2022].
# Marc Meni (tribú de la plebs)

Marc Meni (en llatí: Marcus Maenius) va ser un magistrat romà, tribú de la plebs l'any 410 aC. Formava part de la gens Mènia, una important família d'origen plebeu.
Va proposar una llei agrària i va tractar d'impedir, igual que un predecessor en el càrrec i parent seu Gai Meni, el reclutament de forces per part dels cònsols fins a l'aprovació de la llei de repartiment de terres que proposava. Però cap dels nou col·legues de Meni li va donar suport i els cònsols van poder fer la lleva militar.
La popularitat de Meni va ser tan gran que el Senat va decidir que l'any següent s'escollirien cònsols i no tribuns amb potestat consolar, ja que si fos així Meni hauria estat sens dubte escollit i el Senat no ho volia de cap manera.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 896.
# Marc Metili Règul

Marc Metili Règul (en llatí Marcus Metilius Regulus) va ser un magistrat romà del segle ii.
Va ser nomenat cònsol l'any 157 junt amb Marc Cívica Bàrbar, segons els Fasti.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Marc Ceioni Silvà i Seri Augurí | cònsol 157 amb Marc Cívica Bàrbar | Succeït per: Sext Sulpici Tertul i Tineu Sacerdot I |

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/653?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=RegulusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 645. ]
# Manuel Agustín Heredia

Manuel Agustín Heredia Martínez (Rabanera, 1786-Màlaga, 1846). Industrial espanyol.
Va néixer a La Rioja i va emigrar a Andalusia a l'edat de 15 anys. Va treballar com a depenent de comerç a Vélez-Málaga. El contraban amb Gibraltar al llarg de la Guerra d'Independència Espanyola li va permetre enriquir-se.
Els primers projectes empresarials van començar l'any 1808 amb la creació de societats a Vélez–Málaga i Gibraltar, del sector dels fruits secs i el vi. El 1813 es va casar amb Isabel Livermore Salas. Amb aquest pas va entrar a l'oligarquia malaguenya.
El 1826 va crear la societat Altos hornos de Marbella a Marbella, els primers alts forns civils d'Espanya, i més tard va fundar La Constancia, a Màlaga. Aquestes fàbriques van tenir molts treballadors d'ètnia gitana. És la raó per la qual molts gitanos malaguenys porten el cognom Heredia. Cap a 1840, Heredia era el major empresari d'Espanya i el primer industrial ferreter. Les seves indústries siderúrgiques donaven treball a 2.500 persones.
Va ser propietari de dues fàbriques de sabó i filats a Màlaga i d'una flota de 18 vaixells mercants que comerciaven amb Amèrica. Va prendre part a una companyia d'assegurances, al projecte del Banco de Màlaga i la fundació del Banco de Isabel II i a una societat per crear una naviliera de vaixells de vapor per unir Cadis amb Marsella
Pocs mesos abans de la seva mort, Heredia va aconseguir ser nomenat senador. Les seves activitats culturals comprenien la fundació i presidència del Círculo Malagueño i la criança de cavalls.

## Bibliografia

* García Montoro, C. Málaga en los comienzos de la industrialización: Manuel Agustín Heredia (1786-1846), 1978.
* Fernández, Álvarez y Portillo, Siderurgia malagueña en el siglo XIX. M.A.H.
# Manuel Albelda

Manuel Albelda fou un jurista i polític valencià. Exercí com a advocat dels Reials Consells i fou representant de la governació de Sant Felip en la Junta Superior d'Observació i Defensa del Regne. El 14 de febrer de 1810 fou elegit diputat a les Corts de Cadis per la província de València i el 4 de maig de 1811 va formar part de la Comissió de Sanitat.
Era contrari a la llibertat d'impremta i es va aliar amb el grup més conservador de les Corts, de tal manera que va votar en contra a encausar al bisbe d'Ourense quan va desafiar les Corts i contra la cessió de cedir els presidis africans al Marroc a canvi d'avantatges en la importació de grans. Va jurar la Constitució espanyola de 1812.

## Referències

* ↑ Biografies dels diputats Arxivat 2013-07-09 a Wayback Machine. de les Corts de Cadis

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Manuel Alba Bauzano

Manuel Alba Bauzano (Alcalá de los Gazules, província de Cadis, 1898 – †?) fou un mestre, traductor i polític andalús. Vicepresident del Tribunal de Garanties Constitucionals de la Segona República entre 1936 i 1939.

## Biografia

Després d'exercir durant uns anys com a mestre a Madrid, en 1930 es va traslladar a Badajoz com a funcionari tècnic d'Hisenda. A Badajoz es va afiliar a l'Agrupació Socialista, ocupant càrrecs de direcció en la Federación Nacional de Trabajadores de la Tierra i en l'Executiva provincial del PSOE i la UGT. Des de 1933 va ser vocal del Tribunal de Garanties Constitucionals per Extremadura, arribant a ser-ne Vicepresident entre 1936 i 1939.
En esclatar la Guerra Civil, es va exiliar a França, per posteriorment embarcar en el vapor Nyassa cap a Mèxic, desembarcant a Veracruz el 22 de maig de 1942.
Iniciat en la maçoneria en 1921, va pertànyer a la lògia Resurrecció de Madrid amb el nom simbòlic d'Espronceda.
Va ser un gran coneixedor de la llengua francesa. Va traduir del francès al castellà Le Petit Prince i Les Fleurs du mal.

## Referències

* ↑ Biografia inclosa a la web del PSOE d'Extremadura
* ↑ Edicions d'El petit príncep en castellà «elpetitprincep.eu». Arxivat de l'original el 2010-05-27. [Consulta: 9 octubre 2011].
* ↑ Baudelaire, Charles. Las flores del mal. Madrid: Anjana Ediciones, S.A., 1982 (any de la traducció). ISBN 978-84-85991-02-0.

## Enllaços externs

* Fotografies de la marxa del Nyassa cap a Mèxic.
# Catedral de Sant Esteve de Viena

La catedral de Sant Esteve (en alemany Domkirche St Stephan, abreujat popularment com Stephansdom) és l'església principal de l'arxidiòcesi de Viena (Àustria) i la seu del seu arquebisbat. Es troba a l'Stephansplatz, al centre de la capital austríaca. L'obra va ser iniciada per Rodolf IV d'Àustria i s'aixeca sobre les ruïnes de dues esglésies anteriors, la primera d'elles una parròquia consagrada en 1147. L'edifici va experimentar també diverses reformes i ampliacions al llarg de la seva història, seguint diferents estils artístics. És el símbol religiós més important de Viena i ha estat testimoni de multitud d'esdeveniments de la història d'Àustria. Porta el nom de Sant Esteve, que és considerat el primer màrtir cristià. El segon patronat és el dia de Tots Sants.
A l'exterior de la catedral es poden observar la teulada, les dues torres campanar-la sud i la nord i els pòrtics d'entrada al temple: el dels Cantors, el de les Torres, el del Bisbe i el Gegant. La campana Pummerín és una versió reconstruïda de la primitiva, que va ser danyada per un incendi. L'interior de la catedral consta de tres naus i nombrosos altars, cada un d'ells hi ha una variada quantitat d'objectes i obres d'art que van anar rebent mitjançant donacions de diferents personalitats. Com en tot temple, antigament es realitzaven enterraments sota els seus sòls, de manera que el lloc conserva els sepulcres de diversos nobles del país.

## Referències

* ↑ «Unser Stephensdom» (en alemany). Arxivat de l'original el 24 d’agost 2014.
* ↑ «"Wir werden den Stephansdom halt wieder aufbauen müssen"». Medienreferat der Österreichischen Bischofskonferenz.
* ↑ Der Stephansdom – eine Allerheiligenkirche. – Bericht der Erzdiözese Wien, 9. Oktober 2013, abgerufen am 4. März 2017.
# Carlos Alvarado Villalobos

Carlos Alvarado Villalobos (Santa Bárbara, 19 de desembre de 1927 - 27 de juliol de 2024) fou un futbolista costa-riqueny de la dècada de 1950.
Pel que fa a clubs, destacà a Alajuelense, América i América de Cali.
Fou 25 cops internacional amb la selecció de Costa Rica.

## Referències

* ↑ América statistics Arxivat 2023-04-12 a Wayback Machine. @ Golgolgol.net
* 1 2 Rivera Jiménez, Arnoldo. «Carlos Alvarado marcó, para siempre, el puesto de guardameta» (en castellà). La Nacion, 20-06-1999. Arxivat de l'original el 24 de maig 2014. [Consulta: 16 maig 2019].
* ↑ Rivera Jiménez, Arnoldo. «Alvarado, en breve» (en castellà). La Nacion, 20-06-1999. Arxivat de l'original el 24 de maig 2014. [Consulta: 16 maig 2019].
* ↑ «Carlos Alvarado» (en castellà). Revista Oficial de Socios de LDA “En Rojo y Negro” [Alajuela, Costa Rica], 01-06-2003 [Consulta: 23 maig 2014].
* ↑ Alejandro González es leyenda en Alajuelense Arxivat 2017-09-02 a Wayback Machine. - UNAFUT (castellà)
* ↑ «Carlos Alvardo Villalobos» (en castellà). Salón de la Fama del Deporte Costarricense. Arxivat de l'original el 29 de juliol 2016. [Consulta: 14 gener 2013].
* ↑ Carlos Alvarado Villalobos Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Profile at LDA.cr
# Ivica Osim

Ivica Osim (Sarajevo, 6 de maig de 1941 - Graz, 1 de maig de 2022) va ser un futbolista i entrenador bosnià. Va disputar 16 partits amb la selecció de Iugoslàvia.

## Estadístiques

Selecció de Iugoslàvia :
| Anys | Partits | Gols |
| 1964 | 6 | 4 |
| 1965 | 1 | 0 |
| 1966 | 0 | 0 |
| 1967 | 3 | 3 |
| 1968 | 5 | 1 |
| 1969 | 1 | 0 |
| Total | 16 | 8 |

## Referències

* ↑ National Football Teams
# José Francisco de Isla

José Francisco de Isla (1703-1781) és un dels escriptors de prosa més rellevants del segle xviii a la literatura castellana. Jesuïta especialitzat en literatura satírica amb fins moralitzants, la seva obra més coneguda és Fray Gerundio de Campazas, on es narra la vida d'un predicador ignorant i hedonista en un escrit que barreja elements de la novel·la picaresca, el costumisme i la crítica al culteranisme. Destaquen també els seus sermons i cartes, on expressa el seu punt de vista reformista sobre la situació de l'Espanya de l'època.
Morí a Bolonya, on s'instal·là després de l'expulsió dels jesuïtes; hi fou enterrat, a l'església de Santa Maria Muratele.
# Carrollton (Texas)

Carrollton és una ciutat a l'estat de Texas. Segons el cens del 2008 tenia 123.799 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carrollton tenia 109.576 habitants, 39.136 habitatges, i 28.921 famílies. La densitat de població era de 1.160,1 habitants per km².
Dels 39.136 habitatges en un 41,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,1% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 26,1% no eren unitats familiars. En el 20,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 37,1% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 5,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.406$ i la renda mediana per família de 68.672$. Els homes tenien una renda mediana de 45.469$ mentre que les dones 32.997$. La renda per capita de la població era de 26.746$. Aproximadament el 4,1% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carrollton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carrollton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Cecrifalea

Cecrifalea (en llatí Cecryphaleia, en grec antic Κεκρυφάλεια, Kekrifàleia) era una petita illa del golf Sarònic entre Egina i la costa d'Epidaure, prop de la qual els habitants d'Egina van ser derrotats pels corintis l'any 458 aC. També en parla Plini el Vell. Probablement és l'illa actualment coneguda com a Anguistri.

## Notes

* ↑ segons el Diccionari Grec-Català, p. 1002

## Referències

* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponès, I, 105
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XI, 78
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, iV, 12
* ↑ Smith, William (ed.). «Cecryphaleia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 gener 2022].
# Chatfield (Ohio)

Chatfield és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 218 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chatfield tenia 218 habitants, 86 habitatges, i 57 famílies. La densitat de població era de 280,6 habitants/km².
Dels 86 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,3% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 34,9% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 10,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.188 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.417 $ mentre que les dones 21.563 $. La renda per capita de la població era de 13.847 $. Aproximadament l'1,7% de les famílies i el 5,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chatfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chatfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Manuel Majó i Hernández

Manuel Majó i Hernández (Barcelona, 17 d'abril de 1909 - Barcelona, 9 de març de 1955) va ser un nedador i waterpolista català que va competir durant la dècada de 1920.
Membre del Club Natació Barcelona, el 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam amb l'equip espanyol de waterpolo. Com a nedador fou campió de Catalunya de relleus 4 × 200 metres lliures el 1926 i 1929.

## Referències

* ↑ «Manuel Majó i Hernández». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cetomímids

Els cetomímids (Cetomimidae) són una família de peixos marins inclosa en l'ordre Cetomimiformes, distribuïts pels oceans.

## Taxonomia

Els cetomímids inclouen els següents gèneres:
* Ataxolepis
* Cetichthys
* Cetomimoides
* Cetomimus
* Cetostoma
* Danacetichthys
* Ditropichthys
* Eutaeniophorus
* Gyrinomimus
* Megalomycter
* Mirapinna
* Notocetichthys
* Parataeniophorus
* Procetichthys
* Rhamphocetichthys
* Vitiaziella
# Salari de reserva

El salari de reserva és el salari més baix que un treballador està disposat a acceptar. El salari de reserva és igual al pendent de la corba d'indiferència en el punt en què s'ofereixen zero hores. Amb salaris de mercat inferiors al de reserva, l'individu decideix no participar en el mercat laboral. Quan el salari de reserva disminueix, la participació acostuma a augmentar.
# Marc Marci Sermó

Marc Marci Sermó (en llatí Marcus Marcius Sermo) va ser elegit tribú de la plebs l'any 172 aC i amb el suport del seu col·lega al tribunat, Quint Marci Escil·la va obligar els cònsols d'aquell any a anar a províncies.
Va proposar la rogatio coneguda com a Marcia de Liguribus, que va ser motiu de llargues discussions. Es debatia la innecessària crueltat del darrer cònsol Marc Popil·li Laenes el qual havia esclavitzat la tribu dels satelati a Ligúria.

## Referències

* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita LXII, 21.