OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Englewood (Colorado)

Englewood és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2007 tenia 32.532 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Englewood tenia 41.727 habitants, 14.392 habitatges, i 7.469 famílies. La densitat de població era de 1.870,2 habitants per km².
Dels 14.392 habitatges en un 23,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,7% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 48,1% no eren unitats familiars. En el 37,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,3% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 35,9% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.943 $ i la renda mediana per família de 47.290 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.636 $ mentre que les dones 28.480 $. La renda per capita de la població era de 20.904 $. Entorn del 4,9% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Englewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Englewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Esteve Gilabert Bruniquer i Riera

Esteve Gilabert Bruniquer i Riera (Granollers, 29 de juliol de 1561 - Barcelona, 1641) va ser un cronista, funcionari municipal i diplomàtic català. Estudià dret i exercí de notari públic a partir del 1591.
Tot i néixer a Granollers el 29 de juliol de 1561, la seva família es va traslladar posteriorment a Barcelona. Principalment es va dedicar a la notaria i l'any 1603 va ser nomenat síndic de la ciutat. El Consell de Cent va encarregar-li fer unes anotacions a la manera d'una memòria on constessin les disposicions, lleis, privilegis i dietaris. També es recullen fets científics i tecnològics (gairebé tots relacionats amb construccions i dades sobre la navegació) i moltes curiositats de la vida diària de la ciutat. Posteriorment la seva obra va ser continuada per altres autors.

## Obres

* Ceremonial dels Magnifics Consellers i Regiment de la Ciutat de Barcelona, més conegut actualment com les Rúbriques de Bruniquer, es tracta d'una obra immensa de gairebé dues mil pàgines, recollides en cinc volums. L'original de l'obra es conserva a l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona, i des de l'any 2018 es pot consultar de forma digitalitzada a la web de l'ajuntament de Barcelona.
* Relació sumària de l’antiga fundació i cristianisme de la ciutat de Barcelona i de l’antic magistrat i govern dels magnífics consellers i altres coses d’honor i bellesa de la ciutat (1630), inclosa en el volum 7 del fons del Consell de Cent anomenat Diversorum i publicada en dues edicions (1871 i 1885).

## Referències

* 1 2 «Esteve Gilabert Bruniquer i Riera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Rúbriques de Bruniquer». [Consulta: 22 maig 2020].

## Enllaços externs

* Rúbriques de Bruniquer. Edició digital al web de l'ajuntament de Barcelona.
* Obres de Bruniquer digitalitzades a l'Internet Archive.
* Edició de 1871 de la Relació sumària de l'antiga fundació i cristianisme de la ciutat de Barcelona digitalitzada a Google Llibres.
# Esteve Garriga i Pla

Esteve Garriga Pla (Girona, ? - Tampico, Tamaulipas, Mèxic, 1975) fou un mestre, exiliat polític i fundador de l'Instituto-Escuela de Tampico a Mèxic.
Mestre a Vilobí d'Onyar i Sant Hilari Sacalm durant la Segona República Espanyola. Marxà a l'exili amb l'ocupació de Catalunya per les tropes franquistes. Viatjà fins a Bordeus on embarcà cap a Mèxic. On arribarà el 27 de juliol de 1939. Durant el viatge a bord del transatlàntic "Mexique" es casà amb Roser Carreras i Bofill també mestra.
Un cop a Mèxic participà en la creació de la Federación Española de Trabajadores de la Enseñanza en el Exilio, de la qual fou un dels seus dirigents destacats.
Professors i mestres exiliats, amb l'ajut i la solidaritat del sindicalisme docent mexicà, fundaren diversos centres educatius sota la comuna denominació de col·legis Cervantes i sota la tutela d'un mateix patronat, el patronat Cervantes, El qual va presidi Joan Roura-Parella. Un d'aquests centres fou l'Instituto-Escuela de Tampico impulsat i dirigit per Esteve Garriga. Va ser un dels més nombrosos del Patronato Cervates que, el 1943, atenia prop de cinc-cents alumnes atesos per dinou professors. Garriga i Pla el dirigí fins a la seva defunció el 1975.
L'Instituto-Escuela de Tampico, nom que evocava les institucions educatives renovadores de Madrid i Barcelona, gaudí d'un notable reconeixement per romandre fidel a les pràctiques educatives impulsades durant la II República espanyola. Els seus mètodes pedagògics basats en l'anàlisi i no en el memorisme, la participació activa de l'alumne en l'ensenyament o les experiències pràctiques foren algunes de les notes distintives de la institució.

## Referències

* ↑ «L'educació pública a Sant Hilari. De la llei Moyano a la llei Palasí, pàg. 58». MADRIÀ i GUITART, Laura. [Consulta: 14 abril 2021].
* ↑ MARQUÈS, S i MORENO, J. El magisteri gironí d'esquerra a l'exili de 1939. Barcelona: Fundació Josep Irla, 2012, p. 95-97.
* ↑ de Luis Martín, Francisco « El exilio de la Federación Española de Trabajadores de la Enseñanza en México (1939-1949)». Tzintzun. Revista de estudios históricos,, pàg. núm.63. Michoacán, gener-juny 2016.
* ↑ Vázquez Hernández ., Aurelio. La otra cara del exilio, Los organismos de ayuda a los republicanos españoles en México (1939-1949). (tesi). Salamanca: Universidad de Salamanca, 2012, p. 191.
* ↑ Cruz Orozco, José Ignacio «El Patronato Cervantes de México y los colegios de provincias del exilio pedagógico de 1939». Historia de la Educación. vol XIV-XV, Data incorrecta, p. 453-465.

## Bibliografia

* LUIS MARTÏN Francisco de. «El exilio de la Federación Española de Trabajadores de la Enseñanza en México (1939-1949)». Tzintzun. Revista de estudios históricos, pàg. núm.63. Michoacán, gener-juny 2016.
* REYES, J. J.: El exilio Español en México, México, Fondo de Cultura Económica -Salvat, 1982
* VELÁZQUEZ HERNÄNDEZ, Aurelio. La otra cara del exilio, Los organismos de ayuda a los republicanos españoles en México (1939-1949) Tesi doctoral. Salamanca: Universidad de Salamanca. 2012.
# Església de Sant Marçal de la Quarantella

L'església de Sant Marçal de la Quarantella, edificada al cim d'un serrat, es troba al llogarret del mateix nom, un conjunt de masies escampades en un territori de turons baixos, valls petites i fondalades, a la capçalera del riu Siriana.

## Història

El topònim Quarantella apareix documentat al segle x entre els límits del predi de Juïgues. L'església de «Sancti Martialis de Quarentela» constava com a possessió del monestir de Sant Esteve de Banyoles en la butlla concedida pel papa Urbà II l'any 1096, confirmada també pel papa Alexandre III l'any 1175. L'any 1279, el domer de Sant Marçal reconegué diverses prestacions al monjo cambrer del monestir de Banyoles. L'església surt relacionada en les «Rationes decimarum», (registre de delmes recollits per les autoritats eclesiàstiques), dels anys 1278 i 1280 com a «ecclesia Sancti Matialis» i en les llistes parroquials del 1362 («Sancti Martialis»). Hi ha notícies cap a finals del segle xiv («ecclesia parrochialis Sancti Matialis de Corantella») i del segle xvii. Segons, Lluís G. Constants Serrats, el temple actual fou edificat el 1224 i renovat el 1651.

## Arquitectura

L'església romànica era un petit edifici d'una sola nau, capçada a llevant per un absis semicircular. Entre els segles xvii i XIX s'hi afegiren una capella i la sagristia al nord, unes golfes damunt la nau, que gairebé doblen l'alçària original, i altres reformes i reparacions. La porta d'entrada, a la façana meridional, és d'un sol arc de mig punt fet amb dovelles curtes i estretes, ben polides. Al mateix mur hi ha una finestra d'una esqueixada i llinda monolítica. A la façana occidental hi ha una petita espitllera. A la part superior del mur hi ha dues pilastres d'una antiga espadanya i al cim l'actual campanar. El mur de tramuntana, tot i la capella i un contrafort afegits, conserva bé un fragment d'aparell romànic, fet de carreus de mida gran i mitjana, no gaire ben escairats però polits i afilerats. Als murs de ponent i migdia hi ha carreus però molt alterats. Al frontis, l'aparell antic s'ha conservat a la base, a una altura d'uns 3 m.
A l'absis és on l'estructura romànica s'ha conservat millor si bé el sector nord resta amagat per l'afegida sagristia. De la finestra central, tapiada, se'n conserva un dels muntants i tres dovelles de l'arc extern de mig punt. L'absis ha conservat la cornisa que corona el mur, notablement grossa, de secció de pla i cavet i feta amb peces grans i polides. L'aparell de l'absis és de carreus de mida mitjana, no gaire ben escairats ni polits, afilerats regularment. El morter és força visible. Aquest aparell és semblant al fragment conservat al frontis. Pels escassos elements conservats, es considera que els elements romànics poden datar de la segona meitat del segle xii o ja dins del segle xiii.

## Referències

* 1 2 Badia i Homs, Joan. «Sant Marçal de la Quarantella». A: El Gironès La Selva El Pla de l'Estany. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 472 (Catalunya Romànica, V). ISBN 84-7739-262-5.

## Enllaços externs

* Vilademuls a Gran Enciclopèdia Catalana
* Sant Marçal de Quarantella a Ajuntament de Vilademuls
# Esteban Ibarretxe

Esteban Ibarretxe (Bilbao, Bizkaia, 5 d'octubre de 1955 - 26 de gener de 2022) va ser un director de cinema i guionista basc. Juntament amb els germans Jose Miguel, Javier i Santiago, crea una de les famílies més estranyes del cinema basc. Fills d'un empresari naval, van utilitzar les seves oficines com a seu d'operacions de la seva productora. El 1996 va debutar amb el seu primer llargmetratge Sólo se muere dos veces, una comèdia d'humor negre que va realitzar amb els seus germans i que fou protagonitzat per Álex Angulo i Santiago Segura.

## Realització cinematogràfica
### Cinema

* Sabotage! (2000)
* Sólo se muere dos veces (1997)
* Malditas sean las suegras (1994)

### Televisió

* Agur, Olentzero, Agur (1997)
* Las memorias de Karbo Vantas (1993)

## Referències

* ↑ Muere el cineasta Esteban Ibarretxe a los 66 años, Deia, 26 de gener de 2022
* ↑ La familia Ibarretxe desembarca en Madrid, El País, 28 de maig de 196

## Enllaços externs

* Notícies d'Esteban Ibarretxe a El País
# Eurasianet

Eurasianet és una pàgina web localitzada als Estats Units que proporciona notícies, informació i anàlisi de països de l'Àsia central, la regió del Caucas, Rússia i Àsia Occidental. Anteriorment a càrrec del Projecte Central Eurasia de les Open Society Foundations, Eurasianet va convertir-se en una organització independent el 2016. Els mitjans de comunicació en línia estan hostatjats a l'Institut Harriman de la Universitat de Colúmbia. El lloc rep finançament de Google i de la National Endowment for Democracy.
Eurasianet va guanyar el premi EPpy per la seva pàgina web de característica especial en el Kyrgyz Revolution Revisited (2007) i per la Millor Newssite amb menys de 250.000 visitants mensuals (2011).

## Referències

* ↑ «EurasiaNet» (en anglès). ReliefWeb. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ Rajwant Singh Chilana. Challenges for South Asian Resources and Information Services: Essays in Honour of Dr. Ravindra N. Sharma. Concept Publishing Company, 2008, p. 371. ISBN 978-81-8069-527-8.
* ↑ Stephen P. Heyneman. The Challenges of Education in Central Asia. IAP, Gener 2004, p. 78. ISBN 978-1-931576-49-9.
* ↑ Christian Crumlish. The Power of Many: How the Living Web Is Transforming Politics, Business, and Everyday Life. John Wiley & Sons, 20 de febrer de 2006, p. 52. ISBN 978-0-7821-5109-1.
* ↑ «Harriman Institute» (en anglès). .
* ↑ «Alexander Cooley» (en anglès). .
* ↑ «About | Eurasianet». Eurasianet. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «Eurasia Regional 2019» (en anglès). NATIONAL ENDOWMENT FOR DEMOCRACY. Arxivat de l'original el 2020-11-25. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ EPpy Awards. «EPpy Awards - Past 2007 Winners». Editor & Publisher. Arxivat de l'original el 17 d'agost de 2016. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ EPpy Awards. «EPPY Awards - 2011 Winners». Editor & Publisher. Arxivat de l'original el 17 d'agost de 2016.
# Euquèria

Euquèria, en llatí Eucheria fou una poeta romana autora de 16 poemes elegíacs, en què apareixen una sèrie de situacions absurdes. Sembla que en va prendre la idea de Virgili. Se li atribueix també un poema sobre l'harmonia entre els contraris. Es creu que va viure a la Gàl·lia al segle v o VI.

## Referències

* ↑ Wolf, J. Ch.. Prosistas griegas: testimonios y fragmentos. Oviedo: KRK Ediciones, 2011, p. 270. ISBN 9788483673386.
# Eureka

«Eureka» té aquests significats:
* Gramàtica:
** Eureka!, interjecció
* Astronomia:
** (5261) Eureka, asteroide
* Cinema i televisió:
** Eureka (TV), sèrie de televisió estatunidenca emesa per Sci Fi
** Eureka (pel·lícula), pel·lícula britànico-estatunidenca realitzada per Nicolas Roeg
* Toponímia:
** Estats Units:
*** Eureka (Califòrnia), població a l'estat de Califòrnia
*** Eureka (Carolina del Nord), població a l'estat de Carolina del Nord
*** Eureka (Dakota del Sud), població a l'estat de Dakota del Sud
*** Eureka (Illinois), població a l'estat d'Illinois
*** Eureka (Kansas), població a l'estat de Kansas
*** Eureka (Missouri), població a l'estat de Missouri
*** Eureka (Texas), població a l'estat de Texas
*** Eureka (Utah), població a l'estat d'Utah
*** Eureka Mill, població a l'estat de Carolina del Sud
*** Eureka Springs, població a l'estat d'Arkansas
** Canadà:
*** Eureka (base), base científica al Canadà.
# Favonigobius melanobranchus

Favonigobius melanobranchus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 0-5 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia, Egipte, Indonèsia, Moçambic, Oman, Sud-àfrica i Tailàndia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Favonigobius melanobranchus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.
* ↑ Kovacic, M. i D. Golani, 2007. First record of Papillogobius melanobranchus in the Mediterranean Sea and new data on geographic distributions, bathymetric ranges and morphology of several small benthic fishes in the Levant. Cybium 31(4):417-425.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
* ↑ Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Randall, J.E., N. Downing, L.J. McCarthy, B.E. Stanaland i A.B. Tarr, 1994. Fifty-one new records of fishes from the Arabian Gulf. Fauna of Saudi Arabia 14:220-258.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts, Estats Units, 1997.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Estilolita

Les estilolites (en anglès stylolites, que prové del grec: stylos, pilar; lithos, pedra) són superfícies serrades de les quals s'han desplaçat minerals per la pressió de dissolució, en un procés que fa disminuir el volum total de la roca. Els materials insolubles com els minerals argilosos, pirita i òxids romanen dins les estilolites i es fan visibles. Apareixen més sovint en roques homogènies, La seva mida pot anar de microscòpica a més de 10 m d'ample en el gel. Normalment s'estratifiquen paral·lelament però poden ser obliqües.

## Classificació

Es poden classificar segons la geometria o l'estratificació (horitzontals, inclinades, verticals, etc.).
Una estilolita no és una fractura estructural.
Les estilolites són importants en els camps de la petrologia, estratigrafia i hidrologia.

## Galeria

* Estilolita amb llum polaritzada
* A una calcària d'Eslovàquia

## Referències

* ↑ Middleton, Gerard V., Encyclopedia of sediments and sedimentary rocks, 2003, p. 90-92
* ↑ Golding, H.G., and Conolly, J.R., 1962, Stylolites in volcanic rocks, Journal of Sedimentary Petrology. 32: 534-538
* ↑ Park, W.C., Schot, E.K., 1968. Stylolites: Their nature and origin. Journal of Sedimentary Petrology, 38: 175-191
* ↑ Andrews, L.M., and Railsbak, L.B., 1997. Controls on stylolite development: morphologic, lithologic, and temporal evidence form bedding-parallel and transverse stylolites from the US Appalachians. Journal of Geology, 105: 59-73.
* ↑ Petrology of the sedimentary rocks, F.H. Hatch, R.H. Rastall p. 382
* ↑ Fletcher, C.C. and Pollard, D.D. 1981 Anticrack model for pressure solution surfaces. Geology, 9, 419-24.
* Schlumberger Oilfield Glossary Arxivat 2012-06-05 a Wayback Machine.
* S. Sinha-Roy, Kinetics of differentiated stylolite formation, Current Science, V. 82, No. 8, 25 April 2002
# Falco rupicolus

Falco rupicolus és el nom científic d'un ocell de la família dels falcònids (Falconidae), tradicionalment considerat una subespècie del Xoriguer comú (F. tinnuculus rupicolus). Habita l'Àfrica Meridional, des del nord-oest d'Angola, sud de la República Democràtica del Congo i sud de Tanzània, cap al sud fins a Sud-àfrica.

## Referències

* 1 2 «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 354. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Falcon & Firkin

Falcon & Firkin és un grup de pop-rock català, creat el 2007 en Manresa. Fins al 2020 han produït vuit àlbums, amb un barreja de composicions pròpies i versions de clàssics de rock.
El grup és liderat pel guitarrista i vocalista Jordi López. El 2012 van dedicar la cançó "27 d'abril de 2012" a Pep Guardiola. Després va ser republicat el any vinent al seu primer àlbum, amb el mateix títol.
El seu estil es basa en la música pop-rock, amb influències britàniques i americanes. Les lletres expliquen sovint situacions i sentiments de la vida quotidiana.
La primavera de 2020 van llançar el seu vuitè disc, Sant Silvestre. És descrit com un àlbum introspectiu i també "rocker".
Per la producció dels seus àlbums han utilitzat noms com Jordi Armengol (Estudis Sia Studio) i Juanjo Muñoz (de Gossos).

## Composició del grup

El grup està format per:
* Jordi López (guitarres i veu)
* Jordi Armengol (guitarres i produccions)
* José Prieto (guitarra elèctrica, piano, teclat i veus)
* Neifi Alcantara (baix)
* Bruno Oliveira (bateria i percussions)

## Discografia

* 27 d'abril de 2012 (Nat Team Media, 2013)
* Moments acústics (Nat Team Media, 2013)
* Clàssics del rock (Nat Team Media, 2013)
* As de cors (Nat Team Media, 2014)
* Sessions (Nat Team Media, 2015)
* Moments Chill Out (Nat Team Media, 2016)
* Bressagio (Microscopi, 2018)
* Sant Silvestre (La Catenària, 2020)

## Referències

* 1 2 3 4 «El grup manresà Falcon & Firkin presenten nou videoclip». regio7.cat, 31-01-2020. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ TV3. «Els preparatius del Barça, els Falcon & Firkin dediquen una cançó a Guardiola i la denúncia: no li paguen una reducció de pit». ccma.cat, 25-05-2012. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ Europa Press. «El grupo Falcon & Firkin lanza el disco 'Sant Silvestre', su proyecto "más introspectivo"» (en castellà). europapress.es, 15-04-2020. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ «Falcon & Firkin - Moments Chill Out». discogs.com. [Consulta: 15 juny 2020].
# Font dels Burros i els llavadors

La Font dels Burros i els llavadors és un lloc natural de Vilafranca, a l'Alt Maestrat. Està a la part baixa del poble, on la gent anava a llavar. En l'actualitat el recinte està tancat, ja que hi ha llavadores a les cases i la gent no l'utilitza, perquè és lluny i costerut. Més cap amunt hi ha la Font dels Burros. Els llavadors estan construïts en pedra i lluït perquè l'aigua no isca.

## Referències bibliogràfiques

* ↑ Monfort Tena, Antonio.. Historia de la Real Villa de Villafranca del Cid. [Vilafranca]: Ajuntament, 1999. ISBN 8492392118.
# Façana de l'immoble del carrer Major, 19 (Cervelló)

La Façana de l'immoble del carrer Major, 19 és una obra eclèctica de Cervelló (Baix Llobregat) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgers de planta baixa, pis i golfes amb terrassa superior. la façana està dividida en tres nivells per motllures. A la planta baixa s'obre una gran porta d'arc rebaixat i l'arrebossat fa línies horitzontals. Al primer pis hi ha una finestra i un balcó, totes dues obertures estan emmarcades per una motllura. A les golfes hi ha unes petites obertures i la façana està rematada per una balustrada.

## Referències

* ↑ «Façana de l'immoble del carrer Major, 19». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Federació Nigerina de Futbol

La Federació Nigerina de Futbol (francès: Fédération Nigerienne de Football, FNFB) és la institució que regeix el futbol a Níger. Agrupa tots els clubs de futbol del país i es fa càrrec de l'organització de la Lliga nigerina de futbol i la Copa. També és titular de la Selecció de futbol de Níger absoluta i les de les altres categories.
Va ser formada el 1961.
* Afiliació a la FIFA: 1964
* Afiliació a la CAF: 1965

## Referències

* ↑ Niger Arxivat 2018-06-20 a Wayback Machine. at the FIFA website.
* ↑ Niger at CAF Online

## Enllaços externs

* Federació Nigerina de Futbol - Lloc web oficial