OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baglioni (família)

Els Baglioni foren una família d'Úmbria que va dominar Perusa des del segle xiii fins a l'any 1540 sota el domini del Papa Pau III.

## Història
### Els Baglioni, Senyors de Perusa (1438-1540)

| Títol | Nom | Des de | Fins | Consort |
| Senyor de Cannara, Spello i Bettona | Malatesta I | 1416 | 1437 | Iacopa Fortebracci |
| Senyor de Perusa | Braccio I | 1438 | 1479 | Toderina Fregoso, Anastasia Sforza di Santa Fiora |
| Signore | Guido I | 1479 | 1500 | Costanza Varano |
| Signore | Rodolfo I | 1479 | 1500 | Francesca Baglioni di Castel di Piero |
| Signore | Astorre I | 1479 | 1500 | Lavinia Colonna |
| Signore | Federico, detto Grifonetto | 15 juliol 1500 | | Zenobia Sforza di Santa Fiora |
| Signore | Carlo I il Barciglia | 15 juliol 1500 | | |
| Signore | Giampaolo I | 1500 | 1520 | Ippolita Conti |
| Signore | Adriano I il Morgante | 1500 | 1502 | |
| Signore | Gentile I Baglioni | 1520 | 1527 | Giulia Vitelli |
| Signore | Malatesta IV | 1527 | 1531 | Monaldesca Monaldeschi Malatesta II i III |
| Signore | Orazio II | 1527 | 1528 | Francesca Petrucci Orazio I |
| Signore | Rodolfo II | 1531 | 1540 | Costanza Vitelli |

### Membres destacats

* Malatesta Baglioni (d. 1437)
* Grifone Baglioni
* Braccio I Baglioni, (1419 - December 1479) fill de Malatesta Baglioni
* Carlo Baglioni (di Malatesta), (d. 1485)
* Orazio Baglioni
* Gentile Baglioni, (1466 - agost 1527)
* Carlo Baglioni, (1473 - desembre 1518)
* Giampaolo Baglioni, (- juny 1520)
* Astorre Baglioni (di Guido)
* Grifonetto Baglioni
* Morgante Baglioni (d. juliol 1502)
* Orazio di Giampaolo Baglioni, (1493 - maig 1528)
* Malatesta IV Baglioni (di Giampaolo), (1491 - desembre 1531)
* Sforza Baglioni (d. setembre 1532)
* Braccio II Baglioni (d. novembre 1559)
* Rodolfo Baglioni, (juliol 1512 - març 1554)
* Federico Baglioni
* Astorre Baglioni (març 1526 - 4 agost 1571)
* Adriano Baglioni, (març 1527 - abril 1574)

## Referències

* ↑ Campbell, Gordon. «Bagliony family». Oxford Reference, 2003. DOI: 10.1093/acref/9780198601753.001.0001.
* ↑ «Baglioni Family». Encyclopedia Britannica, Inc., 20-07-1998. [Consulta: 10 gener 2019].
* ↑ Gurrieri, Ottorino. Nemi. I Baglioni, 1938, p. 60.
# Luci Volcaci Tul·lus

Luci Volcaci Tul·lus és el nom dels següents personatges:
* Luci Volcaci Tul·lus (cònsol 66 aC)
* Luci Volcaci Tul·lus (cònsol 33 aC)
# Eleccions legislatives tadjiks de 2015

L'1 de març de 2015 es van celebrar eleccions parlamentàries a la República del Tadjikistan. Foren les cinquenes eleccions parlamentàries en la història del Tadjikistan independent.

## Sistema electoral

Els 63 membres de l'Assemblea de Representants es trien per dos mètodes: 41 membres es trien en circumscripcions uninominals mitjançant el sistema de segona volta, mentre que 22 escons es trien per representació proporcional en una circumscripció única d'àmbit nacional, amb un llindar electoral del 5%. Els votants voten una sola vegada per un candidat en la seva circumscripció uninominal, i el total de vots rebuts en totes les circumscripcions s'utilitza per a determinar els escons proporcionals. En cada circumscripció, la participació dels votants ha de ser d'almenys el 50% perquè les eleccions es declarin vàlides.

## Campanya

Un total de 288 candidats es van presentar a les eleccions.

## Seguiment
### Seguretat

En el dia de les eleccions es van reforçar els controls de carretera amb vehicles blindats en els accessos a la capital, Duixanbe. Es va informar que la policia i els antidisturbis van examinar gairebé tots els vehicles que es van dirigir a Duixanbe i que es va reforçar les patrulles de les unitats policials pels carrers de la ciutat i, com és habitual, es van situar a prop dels col·legis electorals en cas de possibles incidents. A més, a petició de les autoritats, tots els operadors de telefonia mòbil del Tadjikistan van desconnectar el servei de missatges curts (SMS).

### Observació electoral

El seguiment electoral va ser realitzat per 528 observadors internacionals, més de 1.000 observadors locals i més de 100 corresponsals dels principals mitjans estrangers van cobrir les eleccions. L'Organització per a la Seguretat i la Cooperació a Europa (OSCE) també hi va enviar observadors a les eleccions.
Cap de les eleccions celebrades al Tadjikistan des de 1992 va ser considerada lliure o justa pels observadors internacionals.

## Referències

* 1 2 3 «OSCE To Monitor Tajik Parliamentary Elections». Radio Free Europe/Radio Liberty, 10-02-2015 [Consulta: 28 febrer 2015].
* ↑ Electoral system IPU
* ↑ Electoral law Arxivat 2020-09-21 a Wayback Machine. Legislation Online
* ↑ Central Election Commission: Turnout at Tajikistan’s parliamentary polls reaches 82% Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. Focus News Agency, 1 March 2015
* ↑ «Усиленные меры безопасности приняты в Таджикистане в связи с проведением выборов». Arxivat de l'original el 2015-03-01.
* ↑ «В Таджикистане в день выборов запретили отправку SMS-сообщений». Arxivat de l'original el 2015-03-02.
* ↑ «ЦИК Таджикистана объявил окончательные итоги парламентских выборов». Arxivat de l'original el 2015-03-15. [Consulta: 23 març 2015].
# TV-2127

La TV-2127 és una carretera del Baix Penedès que discorre pels termes municipals del Vendrell, entre la vila cap del municipi i el poble de Sant Salvador. La T correspon a la demarcació de Tarragona, tot i que actualment pertany a la Generalitat de Catalunya. La V indica que pertanyia a l'antiga xarxa de carreteres veïnals.
Té l'origen a l'extrem meridional de la vila del Vendrell, al carrer de Jaume Carner, des d'on surt cap al sud havent travessat per sota les vies de la Línia 4 (Rodalia de Barcelona) i seguint per la riba dreta el curs de la Riera de la Bisbal. Sempre a prop i a la dreta d'aquesta riera, travessa per sota la C-32, més tard les vies del Ferrocarril de Barcelona a Tortosa, Flix i Lleida, i finalment arriba a Sant Salvador en uns quatre quilòmetres de recorregut.

## Enllaços externs

* La TV-2126 en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ed Czerkiewicz

Ed Czerkiewicz (8 de juliol de 1912 - ?) fou un futbolista estatunidenc. Va formar part de l'equip estatunidenc a la Copa del Món de 1934.
# Bandera del Hierro

La bandera del Hierro, tal com disposa el Butlletí Oficial de Canàries, és de forma rectangular i conté els colors blanc, verd "monte" i blau marí, disposats de manera que el blanc formi un triangle amb base al pal i d'altura fins a les dues cinquenes parts de la longitud total de l'ensenya, i els colors verd i blau dues franges horitzontals d'igual amplada, sent verda la superior i blava la inferior. L'ensenya podrà incorporar, al centre de la bandera, l'escut ofial de l'illa. Fou adoptada oficialment el 18 de maig de 1987
El triangle representa esquemàticament la forma de l'illa; el color blanc els núvols, l'escuma de la mar i la broma que destil·la aigua de l'arbre del Garoé (sagrat per als bimbaches); el verd representa les muntanyes, les vinyes, els fruiters i l'arbre de Garoé; mentre que el blau representa l'horitzó de la mar.
Segons sembla, aquesta està basada en un símbol en forma de bandera utilitzat el 1953 a la "Bajada de la Vírgen de los Reyes", patrona de l'illa.

## Referències

* ↑ «650 - ORDEN de 18 de mayo de 1987, por lo que se aprueba la bandera de la isla de El Hierro.». Boletín Oficial de Canarias. [Consulta: 12 novembre 2019].
* 1 2 «El Hierro». Simbolos de Canarias. [Consulta: 12 novembre 2019].
# Luci Volcaci Tul·lus (cònsol 66 aC)

Luci Volcaci Tul·lus (llatí: Lucius Volcatius Tullus) va ser un magistrat romà del segle i aC. Formava part de la gens Volcàcia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser cònsol l'any 66 aC junt amb Mani o Marc Emili Lèpid. Ciceró, en el seu discurs defensant Gneu Planci, en parla com d'un home que inicialment va fracassar en l'elecció com a edil curul quan en tenia l'edat, però finalment va obtenir els més alts honors de l'estat.
Volcaci no va tenir gaire presència en els afers públics i sempre va ser un polític moderat que preferia la tranquil·litat. Va donar suport a Ciceró l'any 63 aC i va defensar el càstig capital contra els catalinaris. L'any 56 aC, en la discussió sobre la restauració de Ptolemeu XII Auletes al tron egipci, va estar a favor de confiar aquesta feina a Gneu Pompeu Magne, que havia retornat vencedor d'Orient. El 54 aC va ser un dels consulars que va donar suport a Marc Emili Escaure quan va ser portat a judici aquell any. A la Segona guerra civil, l'any 49 aC, va decidir no prendre part en la lluita i es va mantenir neutral i en silenci, sense sortir d'Itàlia. L'any 46 aC Ciceró diu que era enemic de Marc Claudi Marcel quan aquest va ser perdonat per Juli Cèsar. Va tenir dos fills, Gai Volcaci Tul·lus i Luci Volcaci Tul·lus, cònsol l'any 33 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1190-1191.
# La Truchère

La Truchère és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 209 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| ? - | Gisèle Mechin | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 220 | 223 | 182 | 211 | 202 | 218 | 209 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Emir Granov

Emir Granov és un exfutbolista bosnià, nascut a Sarajevo el 17 de febrer de 1976. Jugava de davanter.
Ha jugat a la lliga bosniana, portuguesa, hongaresa i espanyola, encara que sense arribar a esdevenir titular en aquestes competicions.
Retirat prematurament el 2001, va dedicar-se al món dels negocis, obrint el 2003 una fàbrica tèxtil a Goradze (Bòsnia).

## Referències

* ↑ «Granov afirma que nunca debió fichar por el Rayo» (en castellà). Diari El Mundo, 17-07-2002. [Consulta: 20 gener 2010].
* ↑ «Ex rayistas Bolic y Granov se lanzan a negocios de construcción en Bosnia» (en castellà). Terra.es, 21-05-2008. [Consulta: 20 gener 2010].
* ↑ «Emir Granov, com crear una marca reeixida» (en serbi), 27-06-2007. Arxivat de l'original el 2012-04-23. [Consulta: 20 gener 2010].
# La Xalera

La Xalera és un grup de teatre de carrer i d'animació de Vilafranca (Els Ports) creat el mes de setembre de 1992.
Entre les actuacions destacades del grup, a banda de les intervencions en actes festius de Vilafranca, està la participació en l'acte d'inauguració de l'Aplec dels Ports (edicions de 2014, 2015, 2016, 2018 i 2019) i l'organització del festival de teatre Capsigrany. El Centre Cultural va organitzar el 2012 una exposició per celebrar els vint anys del col·lectiu.

## Referències

* ↑ Belén del Tovar, Ana «Vilafranca apuesta por el teatro» (en castellà). Las Provincias, 11-06-2008.
* ↑ «La Xalera amb “Rodem” inaugura l'Aplec dels Ports». DiaDia, 25-07-2014 [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ «La Xalera emociona amb l'espectacle "Teixim el Futur"». Comarques nord. [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ DiaDia. «El programa de l'Aplec dels Ports a Villores, 29, 30 i 31 de juliol», 29-07-2016. [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ «L'Aplec dels Ports inaugurava la 40 edició | comarquesnord». [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ «Una actuació de La Xalera inaugura L'Aplec "amb el despoblament, ni aigua" com a lema», 26-07-2019. [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ «20 años de Capsigrany en Vilafranca» (en castellà). Els Ports és autentic. Mancomunitat Els Ports, 2019. Arxivat de l'original el 2020-12-01. [Consulta: 10 març 2020].
* ↑ «Vilafranca respira teatre amb el Festival Capsigrany». El 7 Set Plana-Maestrat [Consulta: 10 març 2020].
# Taparita

El taparita és una llengua extingida ameríndia del grup de les llengües otomacoanes que s'havia parlat als Llanos de Veneçuela.

## Referències

* ↑ Rosenblat, Angel. 1936. Los Otomacos y Taparitas de los llanos de Venezuela. Estudio etnográfico y lingüístico. Tierra Firme 1. 227-377.
# Eleccions a la Cambra de Consellers del Japó de 2019

Les eleccions a la Cambra de Consellers del Japó de 2019 (dai-nijūgo-kai Sangiin giin tsūjō senkyo, 第25回参議院議員通常選挙) es van celebraran el diumenge 21 de juliol de 2019 per a elegir a 124 diputats dels 245 que componen la Cambra de Consellers del Japó, cambra alta japonesa, per a un terme de 6 anys.

## Funcionament

74 diputats son elegits per vot unic no transferible en 45 districtes electorals prefecturals. Els restants 50 diputats son elegits mitjançant un districte nacional unic i per la fórmula D'Hondt.

## Resultats

El Partit Liberal Democràtic del Japó i el Kōmeitō van aconseguir 71 dels 124 escons en joc, però Shinzō Abe no va aconseugir els 85 que necessitaven per impulsar la reforma de la Constitució del Japó per poder establir un exèrcit.

## Referències

* ↑ https://vdata.nikkei.com/election/2019/sanin/live/
* ↑ Sieg, Linda; Takenaka, Kiyoshi. «Japan's pro-constitution reform forces fall short of two-thirds upper house majority: NHK» (en anglès). Reuters, 21-07-2019. [Consulta: 26 desembre 2020].
Eleccions al Japó :
# La Tuca

* Per a altres significats, vegeu «Tuca».
La Tuca (Era Tüca en aranès) fou una estació d'esquí situada a la Vall d'Aran. Va obrir el 1974, i després de diverses etapes i problemes econòmics, va acabar tancant el 1989. També s'anomenà Tuca Betren, Tuca Mall Blanc (Tüca Malh Blanc en aranès), i Tuca Resort.
* Primera etapa: 1974-1976
* Segona etapa: 1976-1985
* Tercera etapa: 1986-1989
L'any 2009 es va aprovar definitivament la modificació de les Normes subsidiàries i complementàries de la Val d'Aran en l'anomenat sector Peu de Pistes, a Betren. Aquesta modificació preveia ampliar la superfície residencial i d'equipaments del nucli de Betren, una operació, això no obstant, condicionada a la reobertura de l'estació d'esquí de la Tuca, que restava tancada des del 1989. Es tractava, doncs, de vincular les expectatives urbanístiques a la garantia de les inversions necessàries per tornar a posar en marxa el complex d'esquí i impulsar, així, el desenvolupament econòmic de la zona. Per aquest motiu, la modificació de les Normes es va condicionar al fet que s'aprovés definitivament el Pla especial del domini esquiable, que hauria d'incloure la concessió administrativa de l'estació i les garanties econòmiques necessàries. Aquest pla, però, no s'ha arribat a tramitar i atès el temps transcorregut, El 8 de març de 2013 la Comissió territorial de la Val d'Aran va declarar caducat el projecte urbanístic de la Tuca.

## Referències

* ↑ «Historia de la estación de esquí de la Era Tuca (1ª parte)» (en castellà). [Consulta: juny 2016].
* ↑ «La Comissió territorial de la Val d'Aran declara caducat el projecte urbanístic de la Tuca». Generalitat de Catalunya, 01-03-2013. [Consulta: març 2013].
# La Xava

La Xava una novel·la escrita per Juli Vallmitjana, publicada el 1910 a la llibreria L'Avenç de la Rambla de Catalunya de Barcelona sota el pseudònim J.V. Colomines. Malgrat ser un èxit entre els lectors, els sectors benpensants de la cultura del moment la van rebutjar i la van menysprear, tant pel contingut com per la forma.
La Xava se situa als barris més pobres de Barcelona (els de sota Montjuïc que, segons l'autor, són els únics de la ciutat amb caràcter). Així, els seus protagonistes són les prostitutes, els lladres, els pispes… Una marginalitat que l'autor coneixia de primera mà i de la qual no es feia ressò la literatura burgesa de la primera dècada del segle xx, a cavall del modernisme i del noucentisme. D'altra banda, Juli Vallmitjana tenia una prosa excessivament matussera, massa plena d'incorreccions gramaticals per als ulls dels acadèmics.
Tot i això, la seva capacitat narrativa resulta brillant i plena de vitalitat quan són els personatges els que parlen: és el català dels marginats, una llengua que s'omple del sentit de l'idioma, de ritme i d'intenció. La força de La Xava radica, precisament, en el fet que la història és veritat i els personatges són veritat perquè la seva parla és, també, de veritat. Juli Vallmitjana és l'únic escriptor que va ficar-se a fons en la llengua dels baixos fons, tal com ho havia fet ja en la dels gitanos. Per tant, de La Xava en flueix un català vivent, impur i impecable que sorprèn i corprèn per la seva força, per la seva raresa i, fins i tot, per la seva existència.

## Referències

* ↑ Navarra, Andreu «Juli Vallmitjana, diamant al fang». El Nacional, 31-10-2018.
* ↑ Casasses, 1984.
* ↑ Llavina, Jordi «El gros de la pobrissalla». Núvol, 06-09-2018.
* ↑ Bennassar, Sebastià «El retorn de Juli Vallmitjana, l'escriptor dels baixos fons». VilaWeb, 12-09-2018.

## Bibliografia

* Ferrer i Higueras, Bruno «La Xava de Juli Vallmitjana: La otra Barcelona modernista». .
* Vallmitjana, Juli. Enric Casasses (pròleg i edició). La Xava. 2a ed.. Barcelona: Edicions 1984, 1910, p. 272 (Mirmanda, 135). ISBN 978-84-15835-60-8.
# Teslić

Teslić (ciríl·lic: Теслић) és un municipi delt centre-nord de Bòsnia i Hercegovina, amb una població de 41904 persones segons els resultats preliminars del cens de 2013. Teslić forma part de la República Srpska. La ciutat de Teslić es troba a la part centre-nord de Bòsnia i Hercegovina, a la part occidental de la República Srpska. La ciutat està situada a la vora del riu Usora. Actualment, segons els resultats preliminars del cens de 2013, Teslić té una població total de 41.904.

## Referències

* 1 2 «PRELIMINARNIREZULTATIPopisastanovništva,domaćinstavaistanovauBosniiHercegovini2013.» (en croat). Arxivat de l'original el 23 de novembre 2018. [Consulta: 1r abril 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Divi-Dead

Divi-Dead (també conegut com a Divi Dead) és un videojoc eròtic (eroge) del 1998 per a ordinador d'aventures, terror i bishojo. Fou desenvolupat per C-Ware i Himeya Soft. del tipus novel·la visual. És un videojoc on es fa referència explícita a H.P. Lovecraft i on apareixen escenes violentes.
A Gamestop fou criticat negativament el sistema de navegació.

## Referències

* 1 2 3 Lessard, Jonathan «Lovecraft, le jeu d'aventure et la peur cosmique». Loading..., 4, 6, 2010, pàg. 17.
* ↑ Wawrzak-Chodaczek, Mirosława «Place of Computer Games in the Leisure Time of Polish Youth in Their Adolescence». The New Educational Review, 26, 4, 2011, pàg. 152.
* 1 2 Young, Jason «Point and Click Adventures from Japan: Top Ten Bishoujo Games Available in English». Gamezone, 27-09-2011 [Consulta: 16 juny 2017].
* 1 2 Vincent, Brittany «Top 10 genuinely scary visual novels». Gamezone, 18-08-2012 [Consulta: 16 juny 2017].
# Església de Santa Maria de Martorelles

Santa Maria de Martorelles, és una església barroca amb una nau amb absis, situada en el municipi de Santa Maria de Martorelles, d'on és l'església parroquial.

## Història

El 1005 consta documentada l'església de Santa Maria dins el castell de Castellruf i just un segle més tard, el 1105, el bisbe de Barcelona Berenguer Bernat, va consagrar l'església parroquial del poble, la qual cosa significà que l'anterior terme va ser renovat. Més tard, el 1161, el bisbe Guillem de Torroja dona la parròquia, amb els seus alous, béns i la sagrera, a la Canònica de Barcelona.

## Edifici

L'edifici ha tingut moltes modificacions, especialment els segles xvi i xvii. El 2 de juny de 1569 es va donar permís per construir la capella de sant Llorenç; el 7 de juny de 1584 per a fer la capella de la Mare de Déu del Roser, i el 14 de març de 1587 es va donar permís per a construir la capella de sant Isidre.
De l'estructura original del segle xi es conserva l'absis semicircular que té tres finestres d'arc de ferradura amb una llinda recta protegint l'arc de les finestres. Està rematat per una volta de quart d'esfera en aquest cas restaurada el 1383. Originalment podria haver comptat amb tres absis en creu, a jutjar per unes arcades que resten al final de la nau, i just abans d'un arc toral d'època gòtica que serveix per reforçar.

## Referències

* 1 2 3 4 Pladevall i Font, Antoni [et al.].. Catalunya Romànica - Vallès Oriental i Occidental. Enciclopèdia Catalana, 1991. ISBN 84-7739-271-4 [Consulta: 19 juliol 2015]. , pàg.379
# Balvi

Balvi (alemany: Bolwen, rus: боловск) és un poble del municipi Balvi a Letònia, de la regió històrica de Latgàlia. Era el centre administratiu del raion del mateix nom des de 1949. Abans de l'ocupació soviètica de Letònia formava part del raion d'Abrene. El seu nom prové del torrent Bolupīte i del llac adjacent.

## Història

El primer esment de Balvi data del 1224. Es van construir una petita església de fusta i un senyoriu en els terrenys d'un noble polonès a la zona el 1765. Quan Latgàlia va caure sota el comandament rus el 1772, Caterina II va concedir l'estat a la família Yelagin. El 1806 va passar a pertànyer a la família Horozhinsky fins que el 1876 el va comprar la família alemanya del Bàltic Transehe-Roseneck. El poble es va separar de l'estat el 1915 i Balvi va aconseguir els drets de ciutat el 1928.
Molts dels jueus (al voltant del 19% de la població) van morir a mans del comandament de Stahlecker durant l'Holocaust l'agost de 1941. Al juliol de 1944 els alemanys en retirada van calar foc a la ciutat sent aquesta reconstruïda el 1945 segons l'esquema soviètic. Balvi va ser el centre de la Revolució Cantada i actualment es manté com a epicentre de la cultura latgaliana.

## Vegeu també

* Localitats de Letònia
# La Tuna (Uruguai)

La Tuna és un balneari del sud de l'Uruguai ubicat al departament de Canelones. Forma part de la Costa de Oro.

## Geografia

La Tuna es troba al sud-est del departament de Canelones, al sector 8. Al sud té platges sobre el Riu de la Plata; a l'est limita amb Araminda, i a l'oest amb el balneari de Los Titanes.
El balneari s'ubica al km 67 de la Ruta Interbalneària.

## Població

Segons les dades del cens de 2004, La Tuna tenia una població aproximada de 197 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 98 |
| 1975 | 95 |
| 1985 | 92 |
| 1996 | 129 |
| 2004 | 197 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Referències

* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE) – Cens de 2004 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine., consultat el 19 d'abril de 2011
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai 1963–1996 Arxivat 2012-05-18 a Wayback Machine. (DOC)

## Enllaços externs

* Mapa de La Tuna (PDF; 138 kB)
# Eduard Soler i Estruch

Eduard Soler i Estruch, també conegut pel seu nom de ploma Eduard Soleriestruch, (Castelló, 9 de maig de 1912 - Carcaixent, 18 d'octubre de 1999) fou un escriptor en llengua catalana i castellana valencià. Anualment, l'Ajuntament de la seva localitat natal organitza el premi Soler i Estruch, un certamen literari que li ret homenatge.

## Obres seleccionades

* Estampas biográficas de la villa de Carcagente (1950)
* El territori i la comunitat d'Aigües Vives (1956-57)
* Contes sense fel (1961, volums de prosa literària)
* De la ingènua veritat (1961, contes)
* Notícia de la impremta Muñoz d'Alzira. 1872-1972 (1972)
* D'Alzira (sense plors, però) (1973)
* Alzira en el cor (1976)
* Carcaixent (1977)
* Humor carcaixentí (1978)
* Notícia de Pepe Estruch (1978)
* Refranyer de la Ribera (1980)
* Carcaixèn (Antologia) (1981)
* Llibre de saviesa aiguada (1986)
* La conquesta de València (1988)

## Referències

* 1 2 «Eduard Soler i Estruch». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Bases del Premi Soler i Estruch 2017». Bullent.net. [Consulta: 26 setembre 2017].
* 1 2 3 4 «Eduard Soler i Estruch». IIFV.UA.es, 17-09-2013. Arxivat de l'original el 2017-09-27. [Consulta: 26 setembre 2017].