OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Iain Lees-Galloway

Iain Francis Lees-Galloway (Auckland, 18 de setembre de 1978) és un polític neozelandès i diputat de la Cambra de Representants de Nova Zelanda, representant la circumscripció electoral de Palmerston North des de les eleccions de 2008. És membre del Partit Laborista. Lees-Galloway és l'actual portaveu de l'oposició i del Partit Laborista sobre la defensa, el transport segur i els afers dels veterans.

## Inicis

Lees-Galloway va néixer el 18 de setembre de 1978 a Auckland i allí va anar al Col·legi del Rei (King's College). Va mudar-se a Palmerston North per a realitzar els seus estudis a la Universitat Massey on va esdevenir president de l'Associació Estudiantil de la Universitat Massey el 2005. Els seus pares són pagesos i voten quasi sempre pel Partit Nacional.
Després de ser president per la universitat, va treballar per l'Organització d'Infermers de Nova Zelanda com a organitzador i coordinador d'anuncis.

## Diputat

Parlament de Nova Zelanda :
| Anys | Leg. | Circumscripció | Llista | Partit |
| 2008-2011 | 49 | Palmerston North | 48 | Laborista |
| 2011-actualitat | 50 | Palmerston North | 37 | Laborista |
En les eleccions de 2008 Lees-Galloway va ser escollit pel Partit Laborista com a candidat en la circumscripció electoral de Palmerston North en retirar-se Steve Maharey, diputat per Palmerston North entre 1990 i 2008. Lees-Galloway guanyà amb el 46,82% del vot contra el 43,55% del vot de Malcolm Plimmer del Partit Nacional.
En les eleccions de 2011 va aconseguir ampliar la seva majoria electoral al rebre el 51,32% del vot de la circumscripció. En segon lloc quedà Leonie Hapeta del Partit Nacional amb el 41,12% del vot.

## Vida personal

Lees-Galloway està casat i té dos fills.

## Referències

* ↑ (anglès) «Members Sworn Arxivat 2013-02-23 a Wayback Machine.». Parlament de Nova Zelanda. [Consulta: 11/02/2013.]
* 1 2 3 (anglès) «Iain Lees-Galloway – Member for Palmerston North, Labour Party Arxivat 2013-03-19 a Wayback Machine.». Parlament de Nova Zelanda. [Consulta: 11/02/2013.]
* ↑ (anglès) «Iain Lees-Galloway Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine.». Partit Laborista de Nova Zelanda. [Consulta: 11/02/2013.]
* 1 2 (anglès) «Man about the House». Manawatu Standard – Stuff.co.nz. [Publicació: 29/04/2009.] [Consulta: 11/02/2013.]
* ↑ (anglès) «Official Count Results -- Palmerston North Arxivat 2013-02-08 a Wayback Machine.» (2008). Comissió Electoral. [Consulta: 11/02/2013.]
* ↑ (anglès) «Official Count Results -- Palmerston North Arxivat 2013-02-08 a Wayback Machine.» (2011). Comissió Electoral. [Consulta: 11/02/2013.]

## Vegeu també

* Partit Laborista de Nova Zelanda

## Enllaços externs

* (anglès) Informació sobre Iain Lees-Galloway a la pàgina web del Parlament de Nova Zelanda Arxivat 2013-03-19 a Wayback Machine.
* (anglès) Informació sobre Iain Lees-Galloway a la pàgina web del Partit Laborista Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine.
# Capital cultural

El capital cultural és el conjunt de coneixements que poden ajudar a la promoció social, un concepte encunyat per Pierre Bourdieu en analogia amb el capital social i el capital econòmic.
Hi ha tres classes de capital cultural: incorporat (el que adquireix una persona per la seva socialització, marcat per la família i la comunitat d'origen així com per la llengua); objectivat (a partir d'objectes de consum cultural com ara llibres o assistència a representacions); institucionalitzat (coneixements transmesos a partir de l'educació formal, acreditats amb diplomes o similars).
Alguns estudiosos han criticat el concepte per assimilar la cultura a l'alta cultura i oblidar manifestacions més informals d'aquesta.
Viccionari
# Paves

Paves (Pavese, en italià) (…1215-1245…) és l'autor, potser un joglar, que signa una cobla satírica en occità, única peça conservada a nom seu.
No es té cap notícia d'aquest personatge, només aquesta cobla satírica on es comença evocant Rotllà i Oliver per comparar els seus cops llegendaris amb el cop que va donar un tal Capitanis a un Guillem l'enoios (Guillem l'enutjós) amb un pa sec a sobre l'ull a Florència (presumiblement en una batussa de taverna). En l'únic cançoner que conserva aquesta cobla (el cançoner H), s'hi troben seguidament dues altres cobles amb inici similar i que també parlen de cops, però entre altres personatges: es tracta de 217,1a Anc tan bel colp de joncada de Guilhem Figueira i 10,9 Anc tan bel colp d'espazada d'Aimeric de Peguilhan.
Bertoni va situar la cobla de Paves entre 1215 i 1245, data de l'arribada de Guilhem Figueira a Itàlia i de la mort d'Aimeric, respectivament, suposant que les tres cobles tenien relació entre elles o es referien, fins i tot, a una mateixa trifulca.

## Referències

* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Bertoni, Giulio. I trovatori d'Italia: Biografie, testi, tradizioni, note. Cav. Umberto Orlandini, 1915, p. 83 i 301. OCLC 1047436805.
* Pillet, Alfred; Carstens, Henry. «PC 32015 Pavés». A: Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet […] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle: Niemeyer, 1933.

## Enllaços externs

* «320. Paves». Les Troubadours. Une bibliographie. Brigham Young University, 2007.
# Gates to Purgatory

Gates to Purgatory és el primer àlbum del grup alemany Running Wild. Predominen els temes de pirateria i majoritàriament amb lletres amb influències satàniques però també presenta cançons amb tons anàrquic i llibertari (d'acord amb el corrent llibertari europeu).
* "Victim of States Power" – 3:36
* "Black Demon" – 4:25
* "Preacher" – 4:22
* "Soldiers of Hell" – 3:23
* "Diabolic Force" – 4:58
* "Adrian S.O.S." – 2:49
* "Genghis Khan" – 4:11
* "Prisoner of our Time" – 5:22
Les següents cançons apareixen en la versió CD:
* "Walpurgis Night" – 4:09 (aquesta pista és tallada cap al final a causa de la condició de la cinta mestre en la majoria de publicacions)
* "Satan" – 5:00
# Teodor Priscià

Teodor Priscià (en llatí Theodorus Priscianus) era un metge grec deixeble de Vindicià i que per tant va viure al segle iv.
Se suposa que havia viscut a la cort de Constantinoble i va arribar al càrrec d'arquiatre. Formava part de la secta dels empírics, una important escola de medicina, però amb barreja de doctrines metòdiques i fins i tot dogmàtiques. Va escriure una obra titulada Rerum Medicarum Libri Quatuor atribuïda algunes vegades a un personatge de nom Octavius Horatianus (Octavi Horacià).
L'obra en qüestió, dividida en quatre llibres tractava, al llibre primer, de les malalties externes, al segon, de les internes, al tercer, de les malalties de les dones i el quart era un tractat de fisiologia. Al prefaci, Teodor comenta les discussions que els metges tenien al peu del llits dels pacients, i diu que preferia els remeis estrangers als autòctons. Algunes de les prescripcions que dona són absurdes i supersticioses, el llenguatge és dolent i l'obra no té gaire valor ni interès.

## Referències

* ↑ W.A.G., Priscianus, Theodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 525
# Carta blanca (programa de Canal Nou)

* Aquest article tracta sobre el programa de Canal Nou. Vegeu-ne altres significats a «Carta blanca (desambiguació)».
Carta blanca va ser un programa de debat emès per Canal Nou entre els anys 1992 i 1996. S'emetia en directe la nit de divendres i estava dirigit i moderat pel periodista Josep Ramon Lluch, qui havia estat director del setmanari El Temps i cap de programes de Ràdio Nou. El seu origen és el programa La vida en un xip de TV3, del qual en comprà els drets el llavors director de la RTVV, Amadeu Fabregat.
Cada edició estava dedicada a un tema distint, que era debatut pels convidats, i posteriorment es donava la paraula al públic assistent, que tenia un paper destacat en el desenvolupament del programa. Els espectadors també podien telefonar des de casa i participar en directe o deixar la seua opinió. Les opiniones deixades pels espectadors a la centraleta eren llegides en una secció presentada per Amàlia Garrigós.
Amb convidats i temes polèmics i d'interès general (es van dedicar programes a temes com el servei militar, l'homosexualitat, les dones i homes transsexuals, els extraterrestres, els vidents o la droga), Carta blanca es va convertir en un dels espais més populars i amb més audiència del canal valencià i va servir de plataforma a personatges com el pare Apel·les, Manuela Trasobares, Bienvenida Pérez o Juan Adriansens. El 1997 va canviar el nom per Parle vosté, calle vosté, i es va mantenir en antena, amb el mateix format, dues temporades més (fins al 1998).

## Referències

* 1 2 3 González Molina, Sonia «Carta blanca (DCo, Pirtel y Canal 9, 1992 – 1996) Talk show» (en castellà). Diccionario del Audiovisual Valenciano. Institut Valencià de Cultura.
* ↑ «RTVV corta el grifo de más de 2 millones al año a firmas ligadas a un íntimo de Pedro García» (en castellà). Levante-EMV, 05-12-2009 [Consulta: 23 febrer 2012].

## Enllaços externs

* Fragment mític del programa, en què la cantant Manuela Trasobares s'enfada i trenca dues copes (1997).
# Ibrahim Xah Khalji

Rukn al-Din Ibrahim Xah Khalji fou el segon sultà de Delhi de la dinastia khalji.
Quan es va saber l'assassinat de Djalal al-Din Firuz Shah Khalji (juliol de 1296) prop de Kara Manikpur, pel seu gendre i nebot Ala al-Din Muhammad Shah I Khalji, la reina mare Malika-i Djahan va proclamar al seu jove fill Ibrahim Xah a causa de la necessitat urgent de tenir el tron ocupat, passant per davant del fill gran i hereu designat, Arkali Khan, que estava a Multan, on era governador i que no va fer cap pas per anar a Delhi. D'altra banda Ala al-Din va restar a Kara Manikpur durant cinc mesos perquè era l'època de pluges.
Ibrahim no era pas un nen, era jove però ja un home, però de fet fou Malika-i Djahan la que va tenir el govern a les seves mans. Com que Arkali es va declarar contra la seva mare, la noblesa estava dividida, i el tresor buit per poder aixecar un exèrcit considerable. Ala al-Din, amb les gran riqueses obtingudes al seu saqueig de Devagiri, repartides adequadament entre els seus seguidors, li permetien disposar d'una base de suport important; va marxar cap a Delhi amb 56.000 cavallers i 60.000 infants; molts nobles partidaris d'Ibrahim foren subornats i el jove sultà va perdre gran part dels seus suports. Malika-i Djahan va cridar llavors a Arkali Khan a venir a Delhi per ocupar el tron, però aquest va respondre que l'oportunitat ja havia passat. Ibrahim va reunir les seves forces i va presentar batalla però a la nit l'ala esquerra va desertar i es va passar a Ala al-Din. Ibrahim va fugir cap a Multan amb el reduït tresor i alguns fidels partidaris; els nobles es van apressar a jurar fidelitat a Ala al-Din (desembre de 1296).
Multan fou assetjada i al cap de dos mesos Arkali i els seus germans es van haver de rendir (febrer de 1297). Foren cegats i confinats a les seves residències. Ibrahim va morir en data desconeguda.

## Referències

Ghulam Sarwar Khan Niazi, The life and works of Sultan Alauddin Khalji, Nova Delhi 1992.
# Caloramphus

Caloramphus és un gènere d'ocells de la família dels megalèmids (Megalaimidae). Ha estat anomenat Calorhamphus, però es considera que la forma correcta és Caloramphus segons Howard and Moore 3rd edition (incl. corrigenda 6)

## Llista d'espècies

Aquest gènere està format per dues espècies:
* barbut cama-roig de Borneo (Caloramphus fuliginosus).
* barbut cama-roig de Malàisia (Caloramphus hayii).

## Referències

* ↑ J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie, i E. de Juana (eds.). 2017. Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
# Farandates

Farandates (Pharandates, Φαρανδάτης), fill de Teaspes, fou un militar persa.
Va dirigir les forces dels mariandins (del Pont) i colquis que formaren part de l'expedició de Xerxes I de Pèrsia a Grècia. És després esmentat altre cop per Heròdot que diu que va obligar violentament a una dona molt maca de l'illa de Cos a esdevenir la seva concubina, dona que més tard fou rescatada pels grecs després de la batalla de Platea.
# Castell de Llimiana

El Castell de Llimiana és un castell del terme de Llimiana. Era a l'extrem nord de la vila de Llimiana, i actualment està pràcticament del tot desaparegut. Només en queden restes de les muralles que des del castell encerclaven la vila, que prenia la forma d'una vila closa.
Encarat cap al nord, és a dir, cap a la vila de Tremp, i dominant-ne els accessos des del sud, pel Noguera Pallaresa, sobretot, però també tenint accés als que venien de llevant, de la Conca Dellà, per la vall del riu de Gavet, el seu lloc estratègic es constata amb una simple visita al lloc. A més, a l'altra banda de la Noguera Pallaresa es dreça el castell de Mur: tots dos castells confrontaven en el riu, i vetllaven pels accessos als Pallars des del sud.
És documentat des de l'any 954, quan el futur comte d'Urgell Ermengol I, encara en vida de son pare, Borrell II (comte de Barcelona, Girona, Osona i Urgell), el cedí al comte de Pallars Ramon II. Són abundants les citacions del tombant de l'any 1000: 982, 995. La més important és del 1055, quan Ramon VI de Pallars Jussà traspassà el castell i la vila de Llimiana als seus sogres, Arnau Mir de Tost i Arsenda d'Àger.
Arnau Mir de Tost llegà castell i vila al seu nebot Arnau i a la seva filla Valença, muller de Ramon V de Pallars Jussà, i el 1079 el comte el cedí en feu a Guitard Guillem de Meià, qui en cedia la tinença a Guillem Folc, feudatari de l'anterior. Tanmateix, el senyoriu superior el continuava mantenint el comte d'Urgell, qui el cedí el 1086 als comtes de Pallars Jussà.
El 1200 n'era senyor Arnau de Llimiana, qui feu donacions al monestir de Sant Miquel de Cellers (o del Congost), i el 1206 ingressà en la confraria dels pabordes de Mur.
El 1278 el rei Pere el Gran reclamà a Guillem de Meià el lliurament de la potestat sobre el castell de Llimiana, i el 1283 Alfons el Franc infeudà definitivament el castell a Arnau Roger I de Pallars. El 1391 Joan I el Caçador confirmava aquesta infeudació. Tanmateix, el domini directe continuava en mans dels Meià.
El 1330 fou creat el marquesat de Camarasa, i Llimiana entrà a formar-ne part. El 1426 fou venut altre cop a mans pallareses: Pere d'Orcau en fou el comprador.
A la guerra contra Joan II, Llimiana fou seu d'un dels rebels contra el rei: el capitost Marxicot s'hi feu fort, i hi tingué presoners, entre els quals destaca un eclesiàstic de Lleida, Manuel d'Argentona. En acabada la guerra, al cap d'uns anys, el 1481 Ferran el Catòlic donà Llimiana a Juan de Luna, i el 1487 castell i vila retornaven al patrimoni reial.
Es mantingué ja dins del patrimoni reial, i consta que al segle xviii n'era batlle perpetu el Marquès de Llo.

## Bibliografia

* BENITO I MONCLÚS, Pere. "Castell de Llimiana", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* PAGÈS, M. "Llimiana", a El Pallars, la Ribagora i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Paraliparis gomoni

Paraliparis gomoni és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids. Mesura 11 cm de llargària màxima i té seixanta-nou vèrtebres. És un peix marí i batidemersal que viu entre 1.140 i 1.160 m de fondària al talús continental. És bentònic. Es troba a l'Índic oriental: el nord-est de Tasmània (Austràlia). És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Collett R., 1879. Fiske fra Nordhavs-expeditionens sidste togt, sommeren 1878. Forh. Vidensk. Selsk. Christiania v. 14. 1-106.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stein, D. L., N. V. Chernova & A. P. Andriashev, 2001. Snailfishes (Pisces: Liparidae) of Australia, including descriptions of thirty new species. Rec. Aust. Mus. v. 53: 341-406.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Chernova, N.V., D.L. Stein i A.P. Andriashev, 2004. Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (31):72.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gajates

Gajates és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 284 | 282 | 213 | 196 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-10-26 a Wayback Machine.
# Ibrahim Youssef

Ibrahim Youssef (àrab: إبراهيم يوسف) (El Caire, 1 de gener de 1959 - 11 de juliol de 2013) fou un futbolista egipci de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en els Jocs Olímpics de 1984.
Pel que fa a clubs, destacà a Zamalek SC.

## Referències

* ↑ «Ibrahim Youssef Biography and Statistics». Sports Reference. Arxivat de l'original el 2011-04-29. [Consulta: 25 juliol 2009].
* ↑ Ibrahim Youssef Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Ibrahim Youssef's profile at the official website of Zamalek Sporting Club (àrab)
* ↑ Ibrahim Youssef a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Zamalek legend Ibrahim Youssef passes away». En.starafrica.com. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 12 juliol 2013].
# Carl Joakim Brandt

Carl Joakim Brandt (Nyborg, 15 d'agost de 1817 - Frederiksberg, 27 de desembre de 1889), va ser un historiador literari danès. Era fill del comerciant Frederik Ludvig Rønning i Hansmine Birgitte, nascuda Lorentzen.
Autor de salms representat al Llibre de salms danès per a l'església i la llar. Va ser el pare d'Ingeborg, casada amb l'historiador literari Frederik Rønning, que el 1892 va publicar una biografia de l'obra vital de Brandt.
Fins a l'època de Nicolai Frederick Severin Grundtvig, en què es va fundar "una escola popular popular danesa" (1853) com a alternativa a "l'escola secundària popular llatina i impopular", que era la universitat. El nom de l'escola era Grundtvig University College. Es trobava a "Marielyst" a Haraldsgade a Nørrebro i va començar el 3 de novembre de 1856. Carl Joakim Brandt es va convertir en el primer director de l'escola. L'ensenyament s'impartia en assignatures com treballs agrícoles, agricultura, química i pintura. A causa d'una base d'estudiants fallida, l'escola es va haver de tancar al cap d'uns quants anys. Brandt també va succeir a Grundtvig el 1872 com a sacerdot a la Fundació Vartov. També va ser un dels fundadors de "Dansk Kirketidende" el 1845, i es va convertir en l'editor del diari fins a la seva mort.
Com a científic va publicar una sèrie d'obres valuoses en poesia de salms, així com algunes obres sobre literatura anterior a la Reforma, com Den danske Psalmedigtning (2 volums, 1846-47) i Om Lundekanniken Christiern Pedersen og hans Skrifter (1882).
La seva importància com a escriptor de salms és més petita que com a traductor, però un petit nombre de textos de salms són de poesia pròpia, entre d'altres El rellotge marca, el temps passa, que va compondre el 1870 i va millorar el 1885. Brandt va esdevenir rector el 1860. A Holme Olstrup. Té un carrer prop de l'escola que porta el seu nom.

## Fonts

* Svensk uppslagsbok (Diccionari suec. Malmö 1939.)
* Frederik Rønning, C. J. Brandt, 1892.
# Faraoulia

Faraoulia o Faraoualia (a vegades apareix escrit com Faroulia) fou una població a la frontera entre Guinea i Mali, a uns 50 km a l'est de Siguiri, capital del país anomenat Bidiga.
Samori Turé va dominar la població el 1882. Al acostar-se el hivern de 1885, després de combatre els francesos al sud de Niagassola, Samori Turé es va retirar a Faraoulia. Posteriorment fou cedida per Samori a França al tractat de Kéniebacoro de 25 de març de 1886 i annex de 16 d'abril de 1886. No obstant Samori encara va anar a l'estiu de 1886 a la població on va recaptar impostos.

## Referències

* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899) pel Tinent Gatelet
# Celler Cooperatiu de les Cabanyes

El Celler Cooperatiu de les Cabanyes és un edifici de les Cabanyes (Alt Penedès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici industrial situat als afores del nucli urbà de les Cabanyes. És format per dues naus longitudinals i una transversal. La coberta és a dues vessant, sobre encavallades de fusta. Els elements més remarcables d'aquest conjunt són les finestres i portes, on s'ha utilitzat el maó vist com a element constructiu i ornamental.

## Història

La Bodega Cooperativa va iniciar-se el 1919, d'acord amb la inscripció que figura a la façana, i les obres va perllongar-se fins al 1921. Ha sofert diverses modificacions i ampliacions al llarg del temps.

## Referències

* 1 2 «Celler Cooperatiu de les Cabanyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Perbøeïta-(Ce)

La perbøeïta-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la gatelita. Rep el nom del mineralogista noruec Per Bøe (1937-), conservador del museu de la Universitat de Tromsø.

## Característiques

La perbøeïta-(Ce) és un sorosilicat de fórmula química CaCe₃(AlAl₂Fe$^{2+}$)[Si₂O₇][SiO₄]₃O(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent publicada per primera vegada el 2014. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 7. És membre d'una sèrie polisomàtica amb l'epidota i la törnebohmita com a membres finals. Forma una sèrie contínua de solució sòlida amb l'alnaperbøeïta-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres recollides a tres indrets del comtat de Nordland, a Noruega: Nedre Eivollen, a la localitat de Drag; Hundholmen, a Narvik; i la pegmatita de stetind, també a Narvik. També ha estat descrita a la República Txeca, Rússia i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Perbøeite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 gener 2022].
# Gendarme Schmidt Endell

El Gendarme Schmidt Endell o Agulla Schmidt Endell és un avantcim del Pic Maldito de 3.335 m d'altitud i una prominència de 10 m que es troba al massís de la Maladeta, a la província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Geògraf Salvador Llobet Edicions Cartogràfiques. Maladeta - Aneto, Esc. 1:25.000. Granollers: Editorial Alpina, 1995 (E-25). ISBN 84-8090-037-7.
# Teatro Principal (Pontevedra)

El Teatro Principal de Pontevedra, (Galícia), és un teatre situat en el centre històric, a la rua Paio Gómez Charino s/n. Va ser inaugurat el 1997, obra de l'arquitecte José Ramón Miyer Caridad després d'haver guanyat un concurs d'avantprojectes l'any 1985. La façana, amb un bons finestrals, segueix mantenint el frontó tradicional. Consta de dues sales d'exposicons i un auditori amb capacitat per a 434 espectadors. L'escenari fa 52 m² i està dotat d'una plataforma mòbil. Un fals sostre millora l'acústica de la sala.

## Enllaços externs

* Pazo da cultura de Pontevedra (fotografia de la façana del teatre) Arxivat 2008-10-19 a Wayback Machine.
# Casa Brunsó

La Casa Brunsó és un edifici de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres amb baixos, quatre pisos i àtic. La façana es troba lleugerament esbiaixada en funció de la línia que marca el perímetre del carrer. El mur d'obra vista presenta obertures allargades verticals amb persianes corredisses que varien la composició de conjunt segons si estan obertes o tancades.

## Referències

* ↑ «Casa Brunsó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].