OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Malnutrició proteicoenergètica

La malnutrició proteicoenergètica (MPE) o malnutrició proteicocalòrica (MPC) és una forma de malnutrició que es defineix com una sèrie de trastorns deguts a la manca de proteïna dietètica i/o energia (calories) en proporcions variables. La condició té graus lleus, moderats i greus.
Els tipus inclouen:
* Kwashiorkor (predominant la desnutrició proteica)
* Marasme (deficiència en la ingesta de calories)
* Kwashiorkor maràsmic (presència d'una marcada deficiència de proteïnes i signes marcats d'insuficiència calòrica, de vegades anomenada la forma més greu de desnutrició)
L'MPE és bastant comú a tot el món tant en nens com en adults i representa unes 250.000 morts a l'any. Al món industrialitzat, l'MPE es veu predominantment als hospitals, s'associa amb malalties o sovint es troba en persones grans.
Tingueu en compte que l'MPE pot ser secundària a altres afeccions com ara malaltia renal crònica o caquèxia del càncer en què es pot produir el malbaratament d'energia proteica.
La desnutrició proteicoenergètica afecta més els nens perquè tenen menys ingesta de proteïnes. Els pocs casos rars que es troben al món desenvolupat es troben gairebé completament en nens petits com a resultat de les dietes de moda, o el desconeixement de les necessitats nutricionals dels nens, especialment en casos d'al·lèrgia a la llet.

## Referències

* ↑ Franco, V.; Hotta, JK; Jorge, SM; Dos Santos, JE «Plasma fatty acids in children with grade III protein–energy malnutrition in its different clinical forms: Marasmus, marasmic kwashiorkor, and kwashiorkor». Journal of Tropical Pediatrics, 45, 2, 1999, pàg. 71–5. DOI: 10.1093/tropej/45.2.71. PMID: 10341499.
* ↑ Deaths from protein-energy malnutrition, by age - Our World in Data
* ↑ "Dietary Reference Intake: The Essential Guide to Nutrient Requirements" published by the Institute of Medicine and available online at https://www.nap.edu/read/11537/chapter/14?term=protein-energy+malnutrition#151
* ↑ Muscaritoli, Maurizio; Molfino, Alessio; Bollea, Maria Rosa; Fanelli, Filippo Rossi «Malnutrition and wasting in renal disease». Current Opinion in Clinical Nutrition and Metabolic Care, 12, 4, 2009, pàg. 378–83. DOI: 10.1097/MCO.0b013e32832c7ae1. PMID: 19474712.
* ↑ Bosaeus, Ingvar «Nutritional support in multimodal therapy for cancer cachexia». Supportive Care in Cancer, 16, 5, 2008, pàg. 447–51. DOI: 10.1007/s00520-007-0388-7. PMID: 18196284.
* ↑ Liu, T; Howard, RM; Mancini, AJ; Weston, WL; Paller, AS; Drolet, BA; Esterly, NB; Levy, ML; Schachner, L «Kwashiorkor in the United States: Fad diets, perceived and true milk allergy, and nutritional ignorance». Archives of Dermatology, 137, 5, 2001, pàg. 630–6. PMID: 11346341.
# L'última oportunitat

L'última oportunitat (títol original: Hoogste tijd) és una pel·lícula dramàtica belgo-holandesa dirigida per Frans Weisz, estrenada l'any 1995. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un grup de teatre proposa el paper principal de la seva peça Noodweer a Willem « Uli » Bouwmeester, un vell artista de revista de 78 anys. Per Uli, que no ha conegut més que papers de segon pla en petits teatres, és la sort de la seva vida. Durant els assajos, es descobreix un talent innegable. Però Bouwmeester reviu els fantasmes del seu passat, i recorda el que ha fet durant l'ocupació dels Països Baixos durant la Segona Guerra Mundial, la seva homosexualitat reprimida i totes les ocasions de carrera fallides. Comprèn llavors com ha esdevingut un artista de tercer rang. A mesura que s'acosta l'estrena, Uli és cada cop més ansiós. Però el dia de l'estrena de Noodweer, no és allà, ha marxat cap a un altre món.

## Repartiment

* Rijk de Gooyer: Willem « Uli » Bouwmeester
* Josse De Pauw: Caspar Vogel
* Kitty Courbois: Berta Bouwmeester
* Camilla Siegertsz : Stella Middag
* Bart Slegers: Max / Ariel
* Edwin de Vries: Bram Polak

## Bibliografia

* ((neerlandès)) Thomas Elsaesser (onder red.), Hoogste Tijd: voor een speelfilm, Amsterdam: Internacional Theatre & Film Books, 1995 (ISBN 90-6403-391-9)

## Referències

* ↑ «L'última oportunitat». esadir.cat.
# Diamictita

La diamictita és una roca sedimentaria detrítica que pot trobar-se consolidada o no. Es tracta d'una formada per fragments heteromètrics, és a dir, de mida molt variable (des de grans blocs a partícules de mida argila). Sovint presenta proporcions més elevades d'argila que d'altres mides. La classificació de la roca generalment és pobra. Dins del terme diamictita es classifiquen altres roques segons el seu origen i la seva granulometria: till o til·lita (diamictites d'origen glacial), paraconglomerat, til·loide, argila de blocs i lahar (d'origen volcànic), entre d'altres. El terme diamictita va ser proposat per R.F. Flint l'any 1960.
* Diamictita de la Formació Pocatello, Idaho, EUA
* Diamictite de la Formació Mineral Fork, Utah, EUA
* Diamictita de la Formació Elatina

## Vegeu també

* Diamicton

## Referències

* ↑ Diccionari de Geologia
* ↑ DIAMICTITE, A SUBSTITUTE TERM FOR SYMMICTITE, (en anglès)
# Tatabánya

Tatabánya (ˈtɒtɒbaːɲɒ) és una ciutat de 70.003 habitants al nord-oest d'Hongria. És la capital del comtat de Komárom-Esztergom.

## Situació

La ciutat està situada en una vall, a uns 55 km de Budapest. Gràcies a la seva ubicació, la ciutat és un nus ferroviari i una bona connexió per carretera. L'autopista M1 (E60, E75) de Viena a Budapest passa vora la ciutat, així com la línia de tren que uneix aquestes dues ciutats.

## Cultura i esports

La institució cultural més important és el teatre Mari Jászai, però la ciutat té moltes altres infraestructures culturals, com ara museus, biblioteques...
Tatabánya té un equip de futbol anomenat TBSC, fundat el 1910. També hi ha un equip d'handbol, el Tatabánya Carbonex KC.

## Enllaços externs

* Web municipal
* Fotografia aèria de Tatabánya
# Fernando González Molina

Fernando González Molina és un director i productor de cinema i televisió espanyol. Va estudiar Comunicació Audiovisual a la Universitat de Navarra i Direcció a l'Escola de Cinematografia i de l'Audiovisual de la Comunitat de Madrid. El seu primer treball va ser el curtmetratge Velocidad protagonitzat per Beatriz Carvajal, Laura Morales i Vicente Granadas que va obtenir el Roel d'or del Festival de Medina del Campo, el Premi del Públic en el Festival d'Astorga, o el premi Blockbuster al millor curtmetratge de l'any. Després d'aquest curt va començar a realitzar treballs per la productora Globomedia com els avanços de les sèries Águila Roja i Los Serrano, igual que documentals sobre les gires d'UPA Dance. També va fer els videoclips de Fran Perea i Pablo Puyol, igual que documentals sobre les gires d'El Sueño de Morfeo.

## Filmografia

Pel·lícules :
| Any | Títol | Tasca |
| 2009 | Fuga de cerebros | Director |
| 2010 | Tres metros sobre el cielo | Director |
| 2011 | Fuga de cerebros 2 | Productor executiu |
| 2012 | Tengo ganas de ti | Director |
| 2014 | Palmeras en la nieve | Director |

## Referències

* ↑ «Biografía». Yahoo! Movies. [Consulta: 19 setembre 2011].
* ↑ «Biografía». Sensacine. [Consulta: 19 setembre 2011].
# Hylomyscus simus

Hylomyscus simus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic dels boscos humits de Guinea, on la seva distribució va des de Guinea i Sierra Leone a l'oest fins a Ghana a l'est. El seu hàbitat natural són les selves pluvials. Durant molt de temps fou considerat una subespècie de H. alleni, del qual només es pot distingir amb certesa mitjançant anàlisis de genètica molecular. Les dents incisives apunten lleugerament cap endavant. És un vector del virus de Sangassou.

## Referències

* ↑ Monadjem et al., 2015, p. 753.

## Bibliografia

* Monadjem, A.; Taylor, P. J.; Denys, C.; Cotterill, F. P. D. Rodents of Sub-Saharan Africa: A biogeographic and taxonomic synthesis (en anglès). De Gruyter, 2015. ISBN 978-3-11-030191-5.
# Delphine Gleize

Delphine Gleize (Saint-Quentin, Aisne, 5 de maig de 1973) és una directora de cinema francesa.

## Biografia

Delphine Gleize és una antiga alumna de la Fémis.
És membre del col·lectiu 50/50 que té com a objectiu promoure la igualtat de dones i homes i la diversitat al cinema i audiovisual.

## Filmografia
### Directora i guionista

* 1998 : Sale Battars (curtmetratge)
* 1999 : Un château en Espagne (curtmetratge)
* 2000 : Les Méduses (curtmetratge)
* 2002 : Carnages
* 2005 : L'Homme qui rêvait d'un enfant
* 2010 : Cavaliers seuls (documental) en col·laboració amb Jean Rochefort
* 2011 : La Permission de minuit
* 2019 : Beau Joueur (documentaire)

### Actriu

* 2020 : #Jesuislà d'Éric Lartigau : Catherine

## Distincions

* 1999 : Gran premi del jurat del Festival de Cinema Europeu de Lille per Sale Battars
* 2000 : César al millor curtmetratge per Sale Battars
* 2002 : Premi de la jeunesse al 55è Festival Internacional de Cinema de Canes per Carnages
* 2003 : nominació al César a la millor primera pel·lícula per Carnages
* 2011 : Premi del Públic del Festival de Mons per La Permission de minuit

## Notes i referències

* ↑ Annuaire des anciens élèves de la Fémis, sur le site de la Fémis.
* ↑ «Femmes dans le cinéma : "La parité n'est pas qu'un problème de nana !"». LExpress.fr, 18-05-2019.
* ↑ «Le collectif 5050». collectif5050.com. Arxivat de l'original el 2020-04-07. [Consulta: 6 juny 2024].
* ↑ Un château en Espagne : consulter le site http://www.unifrance.org/film/21273/un-chateau-en-espagne
* ↑ Le titre original du film était : De toutes mes forces. Se reporter au site : http://www.cinemovies.fr/fiche_film.php?IDfilm=20025 .
* ↑ «Festival de Cannes: Carnage». festival-cannes.com. [Consulta: 25 octubre 2009].
# Mancomunitat Intermunicipal Quart-Benager

La Mancomunitat Intermunicipal Quart-Benager és una mancomunitat de municipis de la comarca de l'Horta Sud (País Valencià). Aglomera 7 municipis i 229.682 habitants, en una extensió de 137,60 km². Actualment (2007) la mancomunitat és presidida per Carmen Martínez Ramírez, del PSPV-PSOE i regidor de l'Ajuntament de Quart de Poblet.
Les seues competències són:
* Centre de Formació Professional
* Desinfecció i desinfectació
* Extinció d'incendis
* Neteja viària i recollida de fem
* Seguretat
Els pobles que formen la mancomunitat són:
* Alaquàs
* Aldaia
* Quart de Poblet
* Xirivella
* Manises
* Mislata
* Torrent

## Enllaços externs

* Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat
# Dolmen de Can Gol I

El Dolmen de Can Gol I es troba al Parc de la Serralada Litoral, el qual fou descobert l'any 1946 per Josep Estrada i l'Agrupació Excursionista de Granollers.

## Descripció

Es tracta del monument megalític més gran i complex del conjunt de la Ruta Prehistòrica proposada per l'Ajuntament de la Roca del Vallès. És un dolmen del tipus gran galeria catalana, format per diverses lloses de granit i actualment situat dins del jardí d'una finca particular. La galeria feia uns 9 metres, conserva la llosa de capçalera però, malauradament, la coberta s'ha perdut. Se'n conserva part del túmul (de planta circular), el qual podria haver arribat als 15 m de diàmetre. L'entrada es troba orientada al sud. Amb les excavacions (fetes per A. Canyella) es van trobar eines, destrals de sílex, diferents tipus de ceràmica i un molar humà. La datació podria establir-se entre els anys 2500 i 2100 aC (neolític final i calcolític).

## Accés

És ubicat a Vilanova del Vallès: a la carretera BV-5001, entre Vilanova del Vallès i la Roca del Vallès, anem fins al PK 23 i cerquem el cartell que indica Urbanizació La Pineda / Ruta Prehistòrica. Entrem a la urbanització i pugem fins al final del carrer de la Ruta Prehistòrica, que acaba en un cul-de-sac de forma circular. A la vorera hi ha unes escales adossades al mur i la tanca d'una propietat: són per a guaitar a l'interior del jardí i poder veure el dolmen a través de la tanca de tela metàl·lica. Coordenades: x=442907 y=4601734 z=200.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 26.
* 1 2 3 4 La Roca Prehistòrica - Ajuntament de la Roca del Vallès Arxivat 2016-07-28 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* Caminar després dels 50 (català)
* Wikiloc (català)
# Benedictí de Ceará

El benedictí de Ceará (Conopophaga cearae) és una espècie d'ocell de la família dels conopofàgids (Conopophagidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa dels boscos del nord-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Benedictí de Ceará». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Fernando González Ledesma

Fernando González Ledesma, conegut futbolísticament com a Nando (Mataró, 7 d'abril de 1988) és un futbolista català que juga de migcampista.
Nando va començar a jugar a futbol a l'equip del seu barri, el CF Rocafonda. Posteriorment va estar dos anys a les categories inferiors primer del RCD Espanyol i el segon any d'infantil va fitxar pel CE Mataró, on es va estar sis temporades, l'última debutant amb el primer equip de Tercera Divisió. L'estiu de 2007 va fitxar per l'Atlètic de Madrid, militant dos anys a les files del segon filial matalasser.
El 2009 Nando torna a Catalunya, debutant a Segona Divisió B amb la UDA Gramenet. La temporada següent Nando accepta una oferta de l'equip manxec del CD Puertollano.
La temporada 2011-12 Nando fitxa per la UE Sant Andreu a les ordres de Piti Belmonte, amb qui ja havia coincidit a la UDA Gramenet.

## Referències

* ↑ «Capgros.com (21/05/2007) "Nando González: “Fitxar per l'Atlètic de Madrid és una il·lusió molt gran”"». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 23 octubre 2011].
* ↑ El Punt Avui (07/07/2009) "La Grama s'assegura el primer fitxatge: Nando (Atlético de Madrid B)"
* ↑ Deportellano.com (10/08/2010) "El CD Puertollano anuncia el fichaje de Nando"
* ↑ Web oficial UE Sant Andreu (23/06/2011). "Nando González, l'organitzador del Puertollano, fitxat.

## Enllaços externs

* Fitxa de Nando a FutbolMe
# IEEE 802.1AE

IEEE 802.1AE (també conegut com MACsec) és un estàndard de seguretat de xarxa que opera a la capa de control d'accés mitjà i defineix la confidencialitat i la integritat de les dades sense connexió per als protocols independents d'accés als mitjans. Està estandarditzat pel grup de treball IEEE 802.1.

## Detalls

La gestió de claus i l'establiment d'associacions segures està fora de l'àmbit de 802.1AE, però està especificat per 802.1X-2010.
L'estàndard 802.1AE especifica la implementació d'una entitat de seguretat MAC (SecY) que es pot considerar com a part de les estacions connectades a la mateixa LAN, proporcionant un servei MAC segur al client. La norma defineix
* Format de trama MACsec, que és similar a la trama Ethernet, però inclou camps addicionals:
** Security Tag, que és una extensió de l'EtherType.
** Codi d'autenticació de missatges (ICV).
* Connectivitat segura Associacions que representen grups d'estacions connectades mitjançant canals segurs unidireccionals
* Associacions de seguretat dins de cada canal segur. Cada associació utilitza la seva pròpia clau (SAK). Es permet més d'una associació dins del canal amb l'objectiu de canviar la clau sense interrupció del trànsit (l'estàndard requereix que els dispositius admetin almenys dos)
* Un conjunt de xifratge predeterminat de GCM-AES-128 (mode Galois/Counter of Advanced Encryption Standard xifrat amb clau de 128 bits)
** GCM-AES-256 amb una clau de 256 bits es va afegir a l'estàndard 5 anys més tard.
L'etiqueta de seguretat dins de cada fotograma, a més d'EtherType, inclou:
* número d'associació dins del canal
* número de paquet per proporcionar un vector d'inicialització únic per als algorismes de xifratge i autenticació, així com protecció contra atacs de reproducció
* identificador de canal segur opcional per a tota la LAN (no és necessari als enllaços punt a punt).
L'estàndard IEEE 802.1AE (MACsec) especifica un conjunt de protocols per complir els requisits de seguretat per protegir les dades que travessen les LAN Ethernet.
MACsec permet identificar connexions LAN no autoritzades i excloure de la comunicació dins de la xarxa. En comú amb IPsec i TLS, MACsec defineix una infraestructura de seguretat per proporcionar confidencialitat de dades, integritat de dades i autenticació de l'origen de les dades.

## Referències

* ↑ «802.1AE - Media Access Control (MAC) Security» (en anglès). IEEE 802.1 working group, 25-09-2015.
* ↑ «Understanding Media Access Control Security (MACsec) | Junos OS | Juniper Networks» (en anglès). [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «IEEE 802.1: 802.1AE - Media Access Control (MAC) Security» (en anglès). [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «Innovations in Ethernet Encryption (802.1AE -MACsec) for Securing High Speed (1-100GE) WAN Deployments» (en anglès). [Consulta: 23 novembre 2012].
# Delosperma vinaceum

Delosperma vinaceum és una espècie de planta suculenta de la família de les aïzoàcies nativa de Sud-àfrica. Forma un gespa densa, amb flors abundants i duradores.

## Morfologia

Arriben a mesurar fins a 10 a 15 cm d'alçada, amb les fulles carnoses i una tija que penja darrere. Les flors són l'aspecte més cridaner d'aquesta planta, produint una gran quantitat de flors de color vermellós, magenta o rosa que sovint cobreixen la totalitat del lloc que ocupen. La planta posseeix tiges ramificades, que contenen fulles oposades, i són llargues i estretes, amb l'extrem de les tiges amb una gran quantitat de petites flors aïllades, amb diàmetres que van de 3 a 5 cm. Aquestes flors abundants i de llarga durada es mantindran en flor de juliol a setembre. La planta és amant del Sol, i es desenvolupa bé en ambients molt secs i calorosos. Si bé s'adapta bé a diversos tipus de sòls, patirà en sòls amb l'aigua estancada i, per tant, prefereix sòls ben drenats, o fins i tot el terreny rocós.

## Cultiu i usos

Es pot cultivar en una àmplia gamma d'àrees amb un clima mediterrani. Aquesta espècie és resistent a temperatures de -29 °C. Les fulles es tornen vermelles amb les temperatures fredes de l'hivern. A causa de la poca necessitat de manteniment, és adequada per a entorns urbans i a les regions d'alta temperatura. Sovint es poden trobar a grans i extenses taques. Les tiges finals també la fan adequada per a tests i terrasses.

## Bibliografia

* Leistner, O. A. (ed.). 2000. Seed plants of southern Africa: families and genera. Strelitzia 10. National Botanical Institute, Pretoria.
* Smith, G. F.; Chesselet, P.; Van Jaarsveld, E. J.; Hartmann, H.; Hammer, S.; Van Wyk, B.-E.; Burgoyne, P.; Klak, C.; & Kurzweil, H. 1998. Mesembs of the world. Briza Publications, Pretoria
* Il.Handbook succulent plants: Aizoaceae A-E: 184-210. 2001
# Mancomunitat Intermunicipal Foia de Bunyol-Xiva

La Mancomunitat Intermunicipal Foia de Bunyol-Xiva és una mancomunitat de municipis de les comarques valencianes de la Foia de Bunyol, un municipi de la Canal de Navarrés i altre de la Ribera Alta. Aglomera 11 municipis i 37.993 habitants, en una extensió de 997,40 km². Actualment (2010) la mancomunitat és presidida per Rafael Lisarde Cifre, del Partit Popular i regidor de l'ajuntament de Iàtova.
Les seues competències són:
* Aigües potables
* Cultura
* Escorxador
* Extinció d'incendis
* Hospital
* Neteja viaria i recollida de fem
* Sanitat
* Turisme
Els pobles que formen la mancomunitat són:
* Alboraig
* Bunyol
* Dosaigües
* Godelleta
* Macastre
* Millars
* Setaigües
* Torís
* Iàtova
* Xest
* Xiva
# Dolmen de Can Boquet

El Dolmen de Can Boquet o Roca d'en Toni es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Vilassar de Dalt (el Maresme).

## Descripció

És situat als peus del Turó d'en Rumpons i anomenat també Roca d'en Toni, segurament pel fet que el propietari dels terrenys era el pastor Toni Puig, segons consta en registres del segle xix. Es tracta del megàlit més conegut de la comarca del Maresme. És un sepulcre de corredor evolucionat, del tipus petita galeria catalana, amb planta quadrangular i corredor de lloses de granit. Conserva una bona part del corredor i tota la cambra, coberta per una sola llosa enorme. Actualment, no queda res del túmul ni del cromlec, però cap al 1920 encara n'hi havia vestigis.
Els historiadors el daten del període calcolític, entre els anys 2200 i 1800 aC. Excavat a principis del segle xx pel Centre Excursionista de Catalunya, s'hi trobaren restes d'aixovar funerari. És possible que, pels objectes recuperats, es tractés d'un enterrament destinat al clan familiar d'algun cabdill important. S'hi han fet dues excavacions posteriors (la segona a càrrec del professor Pere Bosch i Gimpera, i la tercera, a principis de març del 1982, per Josep Castells, del Servei d'Arqueologia de la Generalitat de Catalunya), però només s'obtingueren testimonis materials en la primera intervenció. Recentment, durant les obres de construcció del perímetre protector actual, aparegueren restes d'una foguera, fragments de ceràmica, una destraleta votiva i un fragment de ganivet de sílex. Atès que es tracta d'un monument funerari molt visible, ha arribat fins als nostres dies molt espoliat. A pocs metres hi ha una necròpoli medieval i diversos jaciments prehistòrics als voltants.

## Curiositats

L'any 1904, Francesc Carreras Candi ja parlava del dolmen: Se'l coneix en la contrada per la Roca d'en Toni, i és tan complet, està situat en un lloc tan visible i crida l'atenció de tal manera dels pagesos d'aquelles terres, que sembla impossible que encara no es conegui.

## Accés

És ubicat a Vilassar de Dalt: situats al Pi de la Creu de Can Boquet, pugem 800 metres en direcció nord. Un ampli aparcament a l'esquerra de la pista i el muret que encercla el dolmen ens indiquen el lloc correcte. Coordenades: x=445200 y=4598253 z=427.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 25.
* 1 2 3 Dolmen de la Roca d'en Toni - Ajuntament de Vilassar de Dalt Arxivat 2016-04-24 a Wayback Machine. (català)
* 1 2 FestaCatalunya (català)

## Enllaços externs

* Wikiloc (català)
* Roca d'en Toni - Vilassar de Dalt - Pobles de Catalunya (català)
# Bi (jade)

El Bi (en xinèsː 璧; pinyinː bì) és un objecte de jade de l'antiga Xina. Els primers bi daten del neolític, provinents de la cultura Liangzhu (3400-2250 aC). Alguns exemplars més moderns daten de les dinasties Shang, Zhou i Han.
El bi consisteix en un disc pla amb un forat circular al centre. Durant el neolític no solien presentar ornamentacions, mentre que als períodes més tardans com ara la dinastia Zhou, sí que en presenten.
La funció original i el significat dels bi són desconeguts, ja que les cultures neolítiques no presenten història escrita. Molts cops aquests objectes es troben prop de l'estómac o el pit dels difunts en tombes neolítiques. Tradicions posteriors associen el bi amb el cel i el cong amb la Terra

## Vegeu també

* Jade xinés
* Jadeïta

## Referències

* ↑ «A History of the World - Object: Ancient Jade Bi, around 3,000 years-old, inscribed with a poem by its later owner, the Chinese Qianlong Emperor». BBC and British Museum, 22-09-2008. [Consulta: 17 juny 2010].
Viccionari