OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Schismaderma carens

Schismaderma carens és una espècie d'amfibis de la família Bufonidae. És monotípica del gènere Schismaderma.
Es troba a Angola, Botswana, República Democràtica del Congo, Kenya, Malaui, Moçambic, Namíbia, Sud-àfrica, Eswatini, Tanzània, Zàmbia, Zimbàbue i possiblement Lesotho.
El seu hàbitat natural inclou sabanes seques i humides, zones seques i humides d'arbusts, prades a baixa altitud, maresmes d'aigua dolça, terra arable, zones de pastures, àrees urbanes, àrees d'emmagatzematge d'aigua, estanys, canals i dics i carsts fets per la mà de l'home.

## Referències

* ↑ Frost, Darrel R. «Schismaderma carens (Smith, 1848)». Amphibian Species of the World: an Online Reference. Version 6.0. American Museum of Natural History, 2014. [Consulta: 6 maig 2014].
# Sclerophrys lemairii

Sclerophrys lemairii és una espècie de gripau de la família dels bufònids.
Va ser descrit com Bufo lemairii per George Albert Boulenger el 1901. Va ser reclassificat el 2006 en el gènere Amietophrynus i finalment el 2016 va ser classificat en el gènere del Sclerophrys.
Aquesta espècie s'anomena en honor de l'explorador belga Charles Lemaire (1863-1925).

## Distribució

Viu sempre a prop d'aigua permanent al sud de la República del Congo, al sud de Democràtica del Congo, el nord de Botswana (al delta de l'Okavango) i el Caprivi de Namíbia, el nord i l'oest de Zàmbia i l'est d'Angola. No està especialment amenaçada d'extinció, ara bé, ho podria estar en un futur a causa del desenvolupament humà. La Unió Internacional per la Conservació de la Natura considera que es troba en risc mínim.

## Referències

* ↑ Boulenger, G. A. «Batraciens nouveaux» (en francès). Annales du Musée Royal du Congo Belge. Sciences Zoologiques, 2, 1901, pàg. 1–14.
* ↑ Ohler, Annemarie; Dubois, Alain «The identity of the South African toad Sclerophrys capensis Tschudi, 1838 (Amphibia, Anura)» (en anglès). PeerJ, 4, 11-01-2016, pàg. e1553. DOI: 10.7717/peerj.1553. ISSN: 2167-8359. PMC: PMC4715445. PMID: 26788431.
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. The Eponym Dictionary of Amphibians (en anglès). Pelagic Publishing, 22 abril 2013. ISBN 978-1-907807-44-2.
* ↑ Frost, Darrell R. «Sclerophrys lemairii (Boulenger, 1901)». Amphibian Species of the World. American Museum of Natural History, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001. [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ «Amietophrynus lemairii» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN).
# Payachata

Payachata o Paya Chata (en aimara pä, paya dos, Pukina chata muntanya, "dues muntanyes") és un complex volcànic, potencialment actiu, situat a la frontera entre Bolívia i Xile, a la regió d'Arica i Parinacota de Xile i al Departament d'Oruro de Bolívia, al nord del llac Chungará. El complex té dos cims, el Pomerape (6.282 msnm) al nord, i el Parinacota (6.348 msnm) al sud.
Segons el mètode de datació de la superfície d'heli el Parinacota va tenir la darrera erupció fa uns 2.000 anys, mentre el Pomerape ho va fer durant el Plistocè.

## Referències

* ↑ Vocabulario de la Lengua Aymara, de Ludovico Bertonio (1612)
* ↑ Teofilo Laime Ajacopa, Lengua Pukina en Jesús de Machaca, referring to Alfredo Torero ("Reflexión acerca del pukina escrito por Alfredo Torero ... Pukina <Chata> - Castellano Cerro - Palabras relacionadas en aymara Qullu").
* ↑ ine.gob.bo Arxivat 2014-11-11 a Wayback Machine. Population data and map of the Curahuara de Carangas Municipality
* ↑ «Volcán Parinacota - Andeshandbook». [Consulta: 27 abril 2024].
* ↑ «Global Volcanism Program | Parinacota» (en anglès). [Consulta: 27 abril 2024].
# Scardinius racovitzai

Scardinius racovitzai és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Romania.

## Referències

* ↑ Bonaparte C. L. 1837. Iconografia della fauna italica per le quattro classi degli animali vertebrati. Vol. III. Pesci. Roma. Iconografia, v. 3. Fasc. 19-21, puntata 94-103, 105-109.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Parc dels Triangles roses

El parc dels Triangles roses és un mini-parc triangular situat al barri Castro de San Francisco, a Califòrnia. El parc fa menys de 400 m2 i es troba entre Market Street i 17th Street. El parc es troba per damunt de la Castro Street, prop de la parada del Metro Muni, davant de la Harvey Milk Plaza. És el primer memorial permanent i gratuït dels Estats Units dedicat als milers d'homosexuals assetjats durant l'Holocaust de l'Alemanya nazi en la Segona Guerra Mundial.

## Presentació

Hi ha quinze pilones, o columnes triangulars de granit, dedicades a les desenes de milers d'homosexuals assassinats sota el règim nazi, i els anyz següents. Al centre del parc es troba un triangle omplert de pedres, entre elles cristalls roses. Als visitants se'ls anima a agafar un cristall per acompanyar-los durant la seva visita al memorial. La presència recurrent de triangles recorda que els nazis forçaven als homes a portar un triangle rosa cosit a la seva roba per identificar-los i humiliar-los. El parc dels Triangles Roses ha estat inaugurat amb motiu de la jornada dels drets de l'home de les Nacions Unides, el 10 de desembre de 2001 per l'associació Eureka Valley Promotion.
Segons l'organització qui gestiona l'espai, el parc dels Triangles roses serveix de recordatori físic a la manera com la persecució de tot individu o grup perjudica a tota la humanitat.
| « | rappel physique de la façon dont la persécution de toute personne ou groupe de personnes nuit à toute l'humanité | » |
». El Castro és el barri LGBT de San Francisco i rodalia, així com una destinació turística pel seu paper en la història LGBT moderna.

## Referències

* ↑ News Briefs: Juice shop opening to benefit LGBT memorial
* ↑ Plaque which is part of the monument.
* ↑ Error en el títol o la url.«», 27-06-2003..
* ↑ Pink Triangle Park website, maintained by the Castro/Eureka Valley Neighborhood Association (EVNA)
# Santa Eugènia de la Riba (el Soler)

Santa Eugènia de la Riba, sovint anomenat, simplement, Santa Eugènia, és un poble del terme comunal del Soler, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situat en el sector nord-est del terme comunal al qual pertany, a cosa de dos quilòmetres a l'est del poble del Soler.
En l'actualitat (2016) el poble roman quasi del tot absorbit per la zona industrial i de serveis de llevant del Soler. En el poble hi ha un casal per a la gent gran.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «164-El Soler». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «El Soler». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ «Santa Eugènia en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-09-18. [Consulta: 29 agost 2016].
* ↑ Maison de retraite, en francès.
# Strach

Strach (en polonès Por) una pel·lícula policial polonesa de 1975 dirigida per Antoni Krauze basada en la novel·la de Zbigniew Safjan, que també va ser l'autor del guió.

## Repartiment

* Joanna Żółkowska - Agnieszka Pawelczyk
* Grzegorz Warchoł – Wojciech Wilak
* Henryk Bąk - cap Aleksander Wata
* Izabella Olszewska – Alicja, la mare d'Agnieszka
* Jerzy Trela - tinent MO Węglewski
* Halina Gryglaszewska - Janina, la dona de Wata
* Tadeusz Szaniecki - fiscal Wiktor Grzybin
* Ryszard Kotys – Bogutek, el conductor
* Maciej Góraj – Krzemek, conductor, amic de Bogutek
* Marian Cebulski – Una mica
* Eugenia Horecka - cap
* Leszek Kubanek - sergent MO Świdor
* Wiesław Kowalczyk – Lewandowski
* Roman Stankiewicz - Roman Pilarek, director adjunt de l'empresa de construcció
* Halina Wyrodek – Danka
* Henryk Hunko - un home que dorm a un hotel de treballadors
* Wanda Kruszewska - membre del personal de Przedsiębiorstwo Budowlane
* Józef Morgała - un convidat a una festa de ball en un restaurant
* Jerzy Stuhr - un treballador d'un hotel de treballadors
* Wiesław Wójcik – treballador d'un hotel de treballadors
* Krystyna Tkacz - una cantant al local
* Zofia Czerwińska - dona a l'administració de l'empresa; no està al capdavant
* Ewa Dałkowska – una dona ballant al restaurant; no està al capdavant
* Juliusz Grabowski – director; no està al capdavant
* Andrzej Mrozek - un home arreglant una paret de partició amb el gerent

## Premis

1975: Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià - Premi al debut com a director.

## Notes

* 1 2 Strach a Filmpolski
* ↑ Strach a filmweb.pl

## Enllaços externs

* Vídeo de la pel·lícula a cda.pl
# José Luis Munárriz e Iraizoz

José Luis Munárriz e Iraizoz (Estella, Navarra, 26 d'agost de 1762 - Madrid; 18 de juliol de 1830), escriptor, traductor i crític literari espanyol, rector d'universitat i acadèmic de la llengua castellana.

## Biografia

Després de vint-i-dos anys d'estudis majors a Salamanca, universitat de la qual va ser rector entre 1771 i 1772 (va ser l'últim estudiant que va aconseguir aquest càrrec), i d'haver exercit la crítica literària en el Semanario de Salamanca sota el pseudònim de Pablo Zamalloa, es va establir a Madrid en 1796 i va entrar al servei de la Companyia de les Filipines, on va obtenir les ocupacions de secretari i director. El dos d'octubre d'aquest mateix any va ser escollit membre honorari de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran; es va encarregar d'estudiar i reformar l'ensenyament de les arts i el primer de maig de 1807 en va ser nomenat secretari, càrrec del qual va dimitir per incompatibilitats amb altres treballs el 1815, si bé va continuar com consiliari.
Amb la invasió napoleònica va emigrar a Galícia i va tornar a Madrid el 1813. El 30 de març de 1815 va ser nomenat director de la Companyia de les Filipines. Va ser amic del poeta liberal Manuel José Quintana i va publicar nombrosos versos en la premsa diària, però va ser conegut sobretot per les seves traduccions, especialment de les Lecciones sobre la Retórica y las Bellas Lletras (Madrid, 1798-1799, 4 vols., segona edició Madrid, 1804), publicada en 1783 per l'anglès Hugo Blair, a les quals va afegir un estudi sobre sis poemes d'èpica culta espanyola; en la tercera reedició de 1822 va agregar a més un assaig sobre la literatura espanyola, anticipant-se en alguns aspectes al Romanticisme. Va publicar un Compendio d'aquesta obra el 1815.
El 1814 va ser escollit acadèmic de nombre per la Reial Acadèmia Espanyola.
Amb la revolució liberal de Rafael del Riego, va ser membre de la Societat Patriòtica de Pamplona el 1820. Va publicar Suplemento al Correo Universal de Literatura y Política, o Refutación de sus números 1 y 2 en lo relativo a la Compañía de Filipinas (Madrid, 1820, datat el 30 de juny). De 1821 a 1823 va ser individu de la Direcció general d'Estudis i el 1822 membre de la Junta de Llibertat d'Impremta. També va ser diputat a Corts per Navarra entre 1822 i 1823.
Les seves idees en estètica literària són clarament prerromántiques: la poesia és "el llenguatge de les passions", diu traduint Hugo Blair. Més errades són les seves afirmacions lingüístiques, com que l'origen de la llengua espanyola és visigòtic.

## Bibliografia

* Diccionario Biográfico del Trienio Liberal. Madrid: El Museo Universal, 1992, p. 456.
* Biografía de José Luis Munárriz, por Navarrete.

## Referències

* ↑ Pàgina de Munárriz a la web de la Reial Acadèmia Espanyola
* ↑ Fitxa del Congrés dels diputats

## Enllaços externs

* Edició online del Compendio de Retórica y Poética de Hugo Blair adaptat per Munárriz
# Evan Gershkovich

Evan Gershkovich (Nova Jersey, 26 d'octubre de 1991) és un periodista estatunidenc.
Esdevingué famós mundialment el 2023 mentre treballava pel diari The Wall Street Journal cobrint l'actualitat russa, quan va ser detingut pel Servei Federal de Seguretat de Rússia, que lacusà d'espionatge el març de 2023. Va ser llavors la primera vegada d'ençà de la Guerra Freda que un periodista dels Estats Units es veia detingut sota l'acusació d'espionatge a Rússia. La Casa Blanca i els grups de defensa dels mitjans de comunicació han condemnat l'arrest. Diversos experts van especular que la motivació que ha originat l'ordre de detenció de Gershkovich era la previsió d'un intercanvi de presoners que afectaria un o més russos d'alt perfil empresonats a altres països. El juliol de 2024 fou condemnat a 16 anys de presó en un judici a porta tancada amb l'acusació d'espionatge.
Gershkovich va ser nomenat una de les 100 persones més influents del món per la revista Time el 2023.

## Referències

* ↑ Grantham-Philips, Wyatte. «Who is Evan Gershkovich? What we know about WSJ reporter arrested by Russia for espionage» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 30 març 2023. [Consulta: 30 març 2023].
* ↑ Cuesta, Javier G. «La justicia rusa condena al periodista estadounidense Evan Gershkovich a 16 años de cárcel» (en castellà), 19-07-2024. [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ «The 100 Most Influential People of 2023» (en anglès). [Consulta: 17 abril 2023].
# Segimon Ribó i Mir

Segimon Ribó i Mir (Barcelona, 1799 - 1854) fou un pintor català, influenciat pel neoclassicisme però amb un estil propi.
Es va formar a l'escola de la Junta de Comerç i el 1823 marxà a Roma gràcies a una pensió de tres anys d'un particular, gestionada per la Junta de Comerç de Barcelona. De nou a Barcelona, va entrar com a professor de dibuix a l'Escola de la Llotja el 1841, on fou mestre de dibuixants com Josep Mirabent i Gatell. Fou membre de l'Acadèmia de Belles Arts de San Fernando.

## Obra

* Nativitat - Museu Nacional d'Art de Catalunya.
* Naixement de Venus - Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi.
* Quadre al·legòric al prodigi del Sant Crist, a la basílica de Santa Maria d'Igualada (1844).

## Referències

* ↑ «Segimon Ribó i Mir». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9.
# Doederleinia gracilispinis

Doederleinia gracilispinis és una espècie de peix pertanyent a la família dels acropomàtids.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu fins als 209 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: les illes Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Steindachner, F. & L. Döderlein, 1883. Beiträge zur Kenntniss der Fische Japan's. (I.). Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 47 (1. abth.): 211-242, Pls. 1-7.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Carpenter, K.E., 1999. Acropomatidae. Temperate ocean-basses (lanternbellies, splitfins). P. 2436-2437. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). FAO, Roma.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Joan Abancó i Capdevila

Joan Abancó i Capdevila (Moià, 8 de febrer de 1917 - Manresa, 13 de juny de 2014) és un pintor català. De ben jove comença a remenar pinzells i, a l'edat de vint anys, s'endinsa en el conreu de la pintura artística. Les seves primeres influències van ser els paisatgista moianès Josep Ventora i el burgalès establert a Barcelona Francisco Sainz de la Maza. Algun crític situa Abancó com a deixeble del mestre de l'Escola d'Arts i Oficis de Manresa, Evarist Basiana.
Abancó exposa la seva primera obra a Moià a vols dels anys 40 dins de diferents mostres col·lectives que organitza la Sala de la Caixa de Pensions. Els anys 1954, 1955 i 1957 ja ho fa en solitari a la Casa del Libro de Barcelona. La seva obra es basava en temes campestres del Moianès i contorns.
La seva quarta exposició en solitari a Barcelona se celebra a la Sala Jaimes. Mentrestant participa en concursos de pintura i comença a rebre el reconeixement part part dels jurats. Guanya el tercer Concurs de Pintura Ràpida de la Festa de la Misteriosa Llum de Manresa (1963), el Certamen del Cercle Artístic de Manresa (1965), el Saló d'Art de Martorell (1968), el Concurs de Pintura Ràpida de Sallent (1968), la Biennal de Salelles (1971) i el Saló d'Art de Centelles (1979), per citar-ne alguns exemples.
L'artista es trasllada l'any 1974 a Manresa. Exposa la sobra obra en múltiples exposicions i espais de la geografia catalana. El 20 de novembre de 1987 s'obre al públic la primera antologia 'Abancó. 50 anys de pintura' a la Sala La Plana de l'Om de Manresa, on es repassa tota la seva obra artística. El 8 de novembre de 2003 va rebre un homenatge similar al Museu Rafel Casanova de Moià. I encara va rebre un darrer homenatge a Centelles (d'on era originària la seva família), que s'inaugurà el 21 d'agost de 2004.
El 20 de juny de 2015, un any després de la seva mort, es va estrenar l'exposició 'Joan Abancó, record i homenatge' a la Sala d'Exposicions del Casal de Moià amb un recull de tota l'obra pròpia, que conservava ell mateix o els seus familiars més directes.

## Referències

* ↑ «Joan Abancó, record i homenatge». Sala d'Exposicions del Casal de Moià. Arxivat de l'original el 2015-06-22. [Consulta: 20 juny 2015].
* ↑ «La trajectòria de Joan Abancó s'homenatjarà al Casal de Moià». Nació Digital. [Consulta: 15 juny 2015]. «La Sala d'exposicions del Casal de Moià quedarà, a partir del proper dissabte 20 de juny, repleta de les obres pictòriques de l'artista Joan Abancó i Capdevila, que just aquest dissabte passat va fer un any que es va morir.»

## Enllaços externs

* Fitxa de Joan Abancó al web del Museu Comarcal de Manresa Arxivat 2015-06-22 a Wayback Machine.
* Obra de Joan Abancó a TodoColección.net
# Strange Invaders (pel·lícula de 2002)

Strange Invaders és un curtmetratge d'animació del 2002 de l'animador Cordell Barker. Explica la història d'en Roger i la Doris, una parella que porten una vida tranquil·la. Quan un nen xoca a la seva sala d'estar, la parella està inicialment captivada. Tanmateix, el nen (anomenat als crèdits només com a "It") esdevé cada cop més destructiu i procedeix a saquejar la seva casa i arruïnar les seves vides. Les coses es tornen cada cop més estranyes fins que en Roger s'adona de la veritable naturalesa d'It.
Strange Invaders va ser el segon curtmetratge de Barker després de The Cat Came Back. Strange Invaders es va inspirar en l'experiència de Barker com a pare dels seus "tres nois malvats". Strange Invaders va guanyar nombrosos premis arreu del món i va ser nominat a l'Oscar al millor curt d'animació També va ser inclosa a l'Animation Show of Shows. Strange Invaders va aparèixer al programa de televisió canadenc ZeD el 22 de març de 2002. La pel·lícula es va produir a la ciutat natal de Barker, Winnipeg, Manitoba.

## Repartiment

* Cordell Barker com a Roger
* Jennifer Torrance com a Doris
* Jackson Barker com It

## Referències

* ↑ «Strange Invaders (2002)». imdb. [Consulta: 20 abril 2009].
* 1 2 «NFB - Portraits». National Film Board of Canada. [Consulta: 20 abril 2009].
* ↑ «Strange Invaders - NFB -Film Collection». National Film Board of Canada. Arxivat de l'original el 2008-12-09. [Consulta: 20 abril 2009].
* ↑ "Oscar hopeful Strange Invaders aired on television," Daily News, Truro, Nova Scotia: March 16, 2002, pg. C.3.

## Enllaços externs

* Vegeu Strange Invadersal web de la NFB
# Zelinskiy (cràter)

Zelinskiy és un cràter d'impacte pertanyent a la cara oculta de la Lluna. Està situat a la vora nord del Mare Ingenii, amb el cràter de forma estranya Van de Graaff en la vora est, i el cràter inundat de lava Thomson a menys d'un diàmetre cap al sud.
* Localització de Zelinskiy (centre de la imatge)
* Rodalies de Zelinskiy (cantonada inferior dreta de la imatge)
* Cràters satèl·lits
Aquest cràter és una mica el·líptic, amb una vora allargada cap a l'est. Moltes parts de la vora no han estat erosionades significativament per successius impactes, encara que un petit cràter jeu sobre la paret interior a l'extrem nord del sòl interior. El sòl està relativament anivellat al sud i l'oest, amb algunes irregularitats en la superfície cap al nord-est.

## Cràters satèl·lits

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Zelinskiy.
| Zelinskiy | Coordenades | Diàmetre |
| Y | 28° 30′ S, 166° 36′ E﻿ / ﻿28.5°S,166.6°E﻿ / -28.5; 166.6﻿ (Zelinskiy Y) | 13 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Sclafani Bagni

Sclafani Bagni (sicilià Sclàfani Bagni) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 506 habitants. Limita amb els municipis d'Alia, Aliminusa, Caccamo, Caltavuturo, Castronovo di Sicilia, Cerda, Montemaggiore Belsito, Polizzi Generosa, Scillato, Valledolmo i Vallelunga Pratameno (CL).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Giuseppe Leone | Llista cívica |