OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Convent (Orde de l'Hospital)

El Convent era un dels òrgans centrals de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem. El Convent residia a la seu central de l'orde, que successivament es va anar traslladant de Palestina, Rodes i Malta. Estava compost pel Gran Mestre i set membres més, anomenats batlles, cadascun d'ell representava una de les llengües de l'orde: el Gran Comanador, el Mariscal, l'Hospitaler, el Tresorer, el Draper, l'Almirall i el Turcpolier; a mitjan segle xv s'hi va afegir el càrrec de Canceller.

## Origen i funció dels batlles

* Gran Comanador: estava assignat a la llengua de Provença i era el lloctinent del mestre quan aquest marxava de Rodes (per bé que podia elegir algú altre que fos més de la seva confiança). També s'encarregava de ser el prior dels capellans de l'orde.
* El Mariscal: provenia de la llengua d'Alvèrnia i era l'encarregat dels frares cavallers i de l'administració militar de Rodes.
* L'Hospitaler era elegit entre els membres de la llengua de França i tenia cura del funcionament de l'hospital.
* El Draper: el seu lloc d'origen era la llengua d'Espanya i tenia cura de la roba del Convent, tant per als frares com per a l'hospital. Amb la reforma del mestre Pere Ramon Sacosta del segle xv, la llengua d'Espanya es va dividir en dues llengües:
** La nova llengua d'Aragó va mantenir el càrrec de Draper.
** La llengua d'Espanya se li va atorgar el càrrec de Canceller.
* El Tresorer s'encarregava de tot el que afectava el Comú Tresor, sobretot la recepció de responsions, dels donatius, dles ingressos i de les despeses. No estava assignat a cap llengua.
* L'Almirall era de la llengua d'Itàlia i estava al cap de la flota hospitalera, que en alguns moments va arribar a ser molt poderosa i clau a Orient.
* El Gran Batlle era el càrrec que corresponia a la llengua d'Alemanya.
* El Turcpolier corresponia a la llengua d'Anglaterra i s'encarregava de reclutar tropes no natives per a la defensa de l'orde. Durant l'estada a Rodes aquest càrrec fou molt important, ja que foren moltes les tropes mercenàries que l'ajudaren.
Viccionari
# Corró Anilox

Corró regulador de tinta utilitzat en impressió flexogràfica. Es fabrica d'acer cromat, gravat mecànicament o bé ceràmic gravat mitjançant làser per a disposar d'una superfície amb microcel·les amb les quals es controla el nivell de tinta que es transmet en el procés d'impressió. Aquesta tinta es recull d'una cubeta i es transmet al suport d'impressió que en el seu moment, imprimeix la imatge en el suport receptor.
Un corró anilox s'escull definint:
* La seva linealitat.
* L'angle que formen les cel·les, normalment 30º, 45° o 60º.
* La geometria i profunditat de les cel·les.
* El volum de tinta que aporta per unitat de superfície impresa.
# Corts de València (1325)

Les Corts de València de 1325, Corts Generals del regne de València, foren convocades per Jaume II d'Aragó. El rei, el 28 de març de 1324, havia promès la seva celebració per a l'1 de novembre del mateix any, però un Consell General reunit a Lleida a l'octubre, per a tractar la successió al regne de Mallorca, endarrereix la possible celebració, que finalment queda fixada per al 15 de gener de 1325 a la ciutat de València.
En aquestes Corts es convocaren 23 viles del regne (València, Xàtiva, Sagunt, Castelló de la Plana, Alpont, Castellfabib, Biar, Ademús, Morella, Cullera, Borriana, Alzira, Corbera, Vila-real, Sogorb, Ontinyent, Bocairent, Xixona, Oriola, Alacant, Guardamar, Penàguila i Castalla); 8 membres de l'Església (els bisbes de València, Tortosa i Sogorb, els abats de Benifassà i la Valldigna, el capítol de la catedral de València, el comanador de l'orde de l'Hospital a València i el mestre de l'orde de Montesa, de recent creació); i pel braç nobiliari: 2 infants (Pere i Ramon Berenguer), 13 nobles (9 d'origen aragonès i 4 de procedència catalana o siciliana) i 6 cavallers (2 de vila d'Oriola, 2 de la d'Alacant i dos consellers reials). La convocatòria de dues categories noves en el braç nobiliari respon al desig del rei de controlar l'oposició dels principals barons aragonesos a la territorialitat dels furs.
El sotmetiment de tot el territori als Furs de València ocupà un lloc central en les sessions de les Corts, que com a mínim duraren fins a mitjan febrer. I la lluita entre els defensors de l'ordenament foral valencià i l'aragonès fou la causant de la dissolució de les Corts sense arribar a cap acord.

## Referències i notes

* ↑ Baydal Sala 2011: p. 416.
* ↑ Baydal Sala 2011: pp. 417-418.
* ↑ Baydal Sala 2011: pp. 418-419.

## Bibliografia

* Baydal Sala, Vicent. Els fonaments del pactisme valencià: Sistemes fiscals, relacions de poder i identitat col·lectiva al regne de València (c. 1250 - c. 1365). Vol. I. Barcelona: Universitat Pompeu Fabra, 2011 (Tesi doctoral) [Consulta: 21 abril 2013].
# Corts de València (1314)

Les Corts de València de 1314, Corts Generals del regne de València, foren convocades per Jaume II el 5 de novembre de 1313, per a celebrar-se el 15 de gener de 1314.
En aquestes Corts es convocaren 27 viles del regne (València, Xàtiva, Sagunt, Castelló de la Plana, Alpont, Castellfabib, Biar, Ademús, Montesa, Morella, Pego, Cullera, Llíria, Borriana, Dénia, Alzira, Corbera, Gandia, Vila-real, Sogorb, Ontinyent, Bocairent, Xixona, Oriola, Alacant, Elx i Guardamar), les 4 últimes recentment incorporades al territori valencià per les conquestes murcianes de Jaume II; 7 membres de l'Església (els bisbes de València, Tortosa i Sogorb, els abats de Benifassà i la Valldigna, el capítol de la catedral de València i el comanador de l'orde de l'Hospital a València); i 18 nobles (8 d'origen aragonès i 10 de procedència catalana o siciliana).
Iniciades les sessions al voltant del 15 de gener de 1314, la seva clausura es produí, segurament, a mitjan febrer. En aquestes Corts no s'aprovà cap disposició legislativa general, i el braç reial va veure refusades totes les demandes presentades. Sembla que les Corts foren convocades per asserenar les contínues peticions del braç reial, i la manca de concessions per part del rei explica la falta del donatiu acostumat per part de les Corts.

## Referències i notes

* 1 2 Baydal Sala 2011: p. 354.
* ↑ Baydal Sala 2011: p. 355.
* ↑ Baydal Sala 2011: p. 359.

## Bibliografia

* Baydal Sala, Vicent. Els fonaments del pactisme valencià: Sistemes fiscals, relacions de poder i identitat col·lectiva al regne de València (c. 1250 - c. 1365). Vol. I. Barcelona: Universitat Pompeu Fabra, 2011 (Tesi doctoral) [Consulta: 21 abril 2013].
# Corts de València (1292)

Les Corts de València de 1292, Corts Generals del regne de València, foren convocades per Jaume II per al dia 7 de gener, i celebrades entre el 8 i el 20 de gener.
Foren convocades les localitats de València, Borriana, Morvedre, Gandia, Ademús, Dénia, Llíria, Xàtiva, Castellfabib, Alpont, Vila-real i Alzira; del braç eclesiàstic sols apareixen indicats tres representants dels ordes militars (mestres de Montesa, Hospital i Calatrava); i del braç militar foren convocats 40 nobles (18 d'origen català o sicilià, i 22 d'origen aragonès).
El 20 de gener de 1292 Jaume II jurà els furs i els privilegis de la ciutat i regne de València, a petició dels representants de les viles reials, salvant la potestat de la noblesa a acollir-se al dret aragonès; i a continuació foren els representants reials els que juraren el rei, a excepció de les viles amb fur de Saragossa (Borriana i Vila-real) i les d'influència aragonesa (Ademús, Alpont i Castellfabib). Dos dies més tard les viles reials concediren al rei un auxili per a armar galeres en defensa de la Corona, que suposà un pagament de 102.500 sous.
En aquesta assemblea com en les anteriors Corts valencianes, predominava el mecanisme de control del monarca per part de l'estament reial, i els altres estaments tenien una participació menor i, en el cas de la noblesa, centrada en la seva oposició a la territorialitat dels furs.

## Referències i notes

* ↑ Baydal Sala 2011: p. 264.
* ↑ Baydal Sala 2009: p. 32.
* ↑ Baydal Sala 2011: p. 263.
* ↑ Montesa 1863: p. 466.
* ↑ López Elum 2001: p. 89.
* 1 2 Baydal Sala 2011: pp. 264-265.

## Bibliografia

* Baydal Sala, Vicent. «"Que vengués a emparar et reebre los dits regnes e terres sues". La naturaleza diversa de los pactismos territoriales de la Corona de Aragón a la llegada al trono de Jaime II (1291-1293)». A: Simposio Internacional de Jóvenes Medievalistas (4º. 2008. Lorca). Actas IV Simposio Internacional de jóvenes medievalistas. Lorca, 2008 (en castellà). Lorca: Ayuntamiento de lorca, 2009, pp. 27-38. ISBN 978-84-8371-801-8 [Consulta: 23 abril 2013].
* Baydal Sala, Vicent. Els fonaments del pactisme valencià: Sistemes fiscals, relacions de poder i identitat col·lectiva al regne de València (c. 1250 - c. 1365). Vol. I. Barcelona: Universitat Pompeu Fabra, 2011 (Tesi doctoral) [Consulta: 21 abril 2013].
* Montesa, Amalio Marichalar, Marqués de; Manrique, Cayetano. Historia de la legislación y recitaciones del derecho civil de España (en castellà). Vol. VII. Madrid: Imprenta Nacional, 1863 [Consulta: 23 abril 2013].
* López Elum, Pedro. Los orígenes de los Furs de València y de las Cortes en el siglo XIII (en castellà). València: Biblioteca Valenciana, 2001. ISBN 84-482-2549-X [Consulta: 19 abril 2013].
# Corts de València (1339)

Les Corts de València de 1339, Corts Generals del regne de València, foren convocades el 30 de desembre de 1338 per Pere el Cerimoniós, per a l'1 de febrer de 1339, per a tractar sobre l'afer de l'homenatge exigit pel rei a Jaume III de Mallorca, i per a tractar la qüestió de les donacions territorial fetes per Alfons el Benigne a la reina Elionor i als seus fills.
En aquestes Corts es convocaren 14 viles del regne (València, Morella, Morvedre, Borriana, Castelló de la Plana, Vila-real, Llíria, Castellfabib, Ademús, Alpont, Alzira, Xàtiva i Cullera i Corbera); 10 membres de l'Església (els bisbes de València, Tortosa i Sogorb, els abats de Benifassà i la Valldigna, el capítol de la catedral de València, el comanador de l'orde de l'Hospital a València, el mestre de Montesa, el comanador de Montalbà, i el mestre de Calatrava); i 37 pel braç nobiliari: 3 infants (Pere, Ramon Berenguer i Jaume), 18 nobles i 16 cavallers.
Aquestes Corts duraren des de l'1 de febrer fins al 24 de març de 1339, i se celebraren en el convent dels dominics de València. Amb el tema pendent de les donacions fetes pel rei Alfons a la reina Elionor i als seus fills, el rei Pere elegeix el 16 de febrer una comissió formada per membres dels tres estaments, per agilitzar la resolució. A començaments de març, amb presència de la reina Elionor, el rei confirma les donacions de l'infant Ferran i ofereix a l'altre germà, Joan, canviar les viles de Castelló de la Plana i Llíria, per altres llocs d'importància equivalent. En els darrers dies de la celebració de les Corts el rei fou informat del pas d'Abu-l-Hàssan Alí, emir marínida de Fes, amb un fort exèrcit, a la península; i mana als seus súbdits defendre el territori.

## Referències i notes

* 1 2 Baydal Sala 2011: p. 570.
* ↑ València envia 39 síndics (Baydal Sala 2011: p. 571, n. 303.)
* ↑ Baydal Sala 2011: pp. 570-571.
* ↑ Baydal Sala 2011: pp. 571-572.
* ↑ Muñoz Pomer 1982.

## Bibliografia

* Baydal Sala, Vicent. Els fonaments del pactisme valencià: Sistemes fiscals, relacions de poder i identitat col·lectiva al regne de València (c. 1250 - c. 1365). Vol. I. Barcelona: Universitat Pompeu Fabra, 2011 (Tesi doctoral) [Consulta: 21 abril 2013].
* Muñoz Pomer, María Rosa. «Las Cortes de 1339 paso previo en la alianza peninsular contra los Benimerines». A: Estudios dedicados a Juan Peset Aleixandre (en castellà). Vol. III. València: Universitat de València, 1982, pp. 67-80. ISBN 84-370-0220-6 (v. 3).
# Cortège du tsar allant à Versailles

Cortège du tsar allant à Versailles és una pel·lícula muda francesa de Georges Méliès, estrenada el 1896, produïda per Théâtre Robert-Houdin. Actualment, la pel·lícula es considera perduda. Méliès va filmar part del viatge del tsar Nicolau II de Rússia a França, durant una estada a Versalles.

## Referències

* ↑ Cortège du tsar allant à Versailles a silentera.com
# Cortume

Cortume és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al sud-oest del departament de Rivera. Limita al sud amb Tacuarembó.
Es troba a 126 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 1.227 habitants.

## Referències

* ↑ Mapa, localització, clima i altres dades (anglès)
# Czech Cycling Tour 2016

El Czech Cycling Tour 2016, 7a edició del Czech Cycling Tour, es disputà entre el 11 al 14 d'agost de 2016 sobre un recorregut de 538,8 km repartits quatre etapes, la primera d'elles una contrarellotge per equips. L'inici de la cursa va tenir lloc a Frýdek-Místek, mentre el final fou a Dolany. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2016, amb una categoria 2.1.
El vencedor final fou Diego Ulissi (Lampre-Merida), que s'imposà a Sebastian Langeveld (Cannondale-Drapac) i Davide Rebellin (CCC Sprandi Polkowice). En les altres classificacions secundàries Wouter Wippert (Cannondale-Drapac) guanyà els punts, Philipp Walsleben (Beobank-Corendon) guanyà la muntanya, Michal Schlegel (Klein Constantia) la de joves, i el Cannondale-Drapac la classificació per equips.

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a dos equips World Tour, quatre equips continentals professionals i dotze equips continentals:
* equips World Tour: Cannondale-Drapac, Lampre-Merida
* equips continentals professionals: Verva ActiveJet, CCC Sprandi Polkowice, Gazprom-RusVelo, Team Novo Nordisk
* equips continentals: Whirlpool Author, Klein Constantia, Aisan Racing Team, Adria Mobil, Wallonie-Bruxelles, Beobank-Corendon, Unieuro Wilier, Parkhotel Valkenburg CT, Team Felbermayr-Simplon Wels, Tirol Cycling Team, Amplatz-BMC, Metec-TKH Continental

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1. | 11. Agost | Frýdek-Místek > Frýdek-Místek | 017,3 | Cannondale-Drapac (USA) | Sebastian Langeveld (NED) |
| 2. | 12. Agost | Olomouc > Uničov | 177,0 | Sacha Modolo (ITA) | Wouter Wippert (NED) |
| 3. | 13. Agost | Mohelnice > Sternberk | 187,4 | Diego Ulissi (ITA) | Diego Ulissi (ITA) |
| 4. | 14. Agost | Olomouc > Dolany | 157,1 | Baptiste Planckaert (BEL) | Diego Ulissi (ITA) |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Diego Ulissi (ITA) | Lampre-Merida | 13h 06' 26" |
| 2 | Sebastian Langeveld (NED) | Cannondale-Drapac | + 26" |
| 3 | Davide Rebellin (ITA) | CCC Sprandi Polkowice | + 33" |
| 4 | Karel Hnik (CZE) | Verva ActiveJet | + 41" |
| 5 | Patrick Bevin (NZL) | Cannondale-Drapac | + 1' 18" |
| 6 | Víctor de la Parte (ESP) | CCC Sprandi Polkowice | + 1' 29" |
| 7 | Felix Grosschartner (AUT) | CCC Sprandi Polkowice | m.t. |
| 8 | Michal Schlegel (CZE) | Klein Constantia | + 1' 33" |
| 9 | Manuele Mori (ITA) | Lampre-Merida | m.t. |
| 10 | Bartosz Warchoł (POL) | Whirlpool Author | + 1' 52" |

## Referències

* ↑ «2016 Czech Cycling Tour (2.1)». procyclingstats.com.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Czech Airlines

ČSA Czech Airlines (codi IATA: OK; codi OACI: CSA; indicatiu: CSA-LINES) és l'aerolínia nacional de la República Txeca i té el seu centre de connexions a l'Aeroport Internacional de Ruzyně a la capital de país, Praga. L'aerolínia ofereix vols domèstics a 69 destinacions repartides per 49 països d'Europa, el nord d'Àfrica, Orient Mitjà i Àsia. Disposa d'una flota de 17 avions incloent 1 Airbus A330-300, 9 Airbus A319, 3 ATR 42 i 4 ATR 72. Czech Airlines també forma part de l'aliança SkyTeam.

## Referències

* ↑ ICAO Doc. 8585 Edition 145

## Enllaços externs

* lloc web de la companyia Arxivat 2011-01-07 a Wayback Machine. (anglès)
# Craig MacLean

Craig MacLean (MBE) (Grantown-on-Spey, Consell de Highland, 31 de juliol de 1971) va ser un ciclista escocès especialista en pista, concretament en la Velocitat. Guanyador de d'una medalla de plata als Jocs Olímpics de Sydney, també ha guanyat diferents medalles als Campionats del món en pista.

## Palmarès

* 1998
** Campió de la Gran Bretanya en Velocitat
** Campió de la Gran Bretanya en Quilòmetre
* 1999
** Campió d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Chris Hoy i Jason Queally)
** Campió de la Gran Bretanya en Velocitat
** Campió de la Gran Bretanya en Quilòmetre
** Campió de la Gran Bretanya en Velocitat per equips
* 2000
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Sydney en Velocitat per equips (amb Chris Hoy i Jason Queally)
** Campió de la Gran Bretanya en Velocitat
** Campió de la Gran Bretanya en Velocitat per equips
** Campió de la Gran Bretanya en Keirin
* 2001
** Campió de la Gran Bretanya en Velocitat
** Campió de la Gran Bretanya en Quilòmetre
* 2002
** Campió del món de velocitat per equips (amb Chris Hoy i Jamie Staff)
** Campió de la Gran Bretanya en Velocitat per equips
* 2003
** Campió de la Gran Bretanya en Quilòmetre
** Campió de la Gran Bretanya en Velocitat per equips
* 2005
** Campió de la Gran Bretanya en Velocitat
* 2006
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en velocitat per equips (amb Chris Hoy i Ross Edgar)
** Campió de la Gran Bretanya en Velocitat

### Resultats a la Copa del Món

* 1999
** 1r a Ciutat de Mèxic i Fiorenzuola d'Arda, en Velocitat per equips
* 2004
** 1r a Manchester, en Quilòmetre
** 1r a Sydney, en Velocitat
** 1r a Manchester i Sydney, en Velocitat per equips
* 2004-2005
** 1r a Manchester, en Velocitat per equips
* 2005-2006
** 1r a Manchester, en Velocitat per equips
* 2006-2007
** 1r a la Classificació general i a la prova de Sydney, en Velocitat
** 1r a Sydney, Moscou i Manchester, en Velocitat per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Creu de Bronze (Països Baixos)

La Creu de Bronze (neerlandès: Bronzen Kruis) és una condecoració neerlandesa, instituïda per la Reina Guillemina I l'11 de juny de 1940 (poc després d'iniciar el seu exili de la Segona Guerra Mundial). És atorgada pel valor o els fets meritoris de lideratge davant l'enemic, en servei del Regne dels Països Baixos. Quan els civils o els militars estrangers actuen en un interès especial per la seguretat d'Holanda, també poden rebre-la.
La seva primera concessió va ser l'11 de juny de 1940 i la darrera va ser el 2002 a Cambodja. Se n'han atorgat 3.498, i pot ser concedida a títol pòstum.
Se situa sota el Lleó de Bronze i l'Orde Militar de Guillem i té precedència sobre la Creu al Mèrit. Pot ser atorgada diversos cops. Llavors, el receptor llueix un número aràbic daurat sobre el galó ("2", "3", etc.)
En un inici, era concedida a qui hagués estat Mencionat als Despatxos (si no hagués rebut la Creu de Bronze abans). Per a indicar aquesta menció, es posava una corona reial daurada sobre el galó de la medalla. Això no obstant, el 1944, després de la creació del Lleó de Bronze, totes les creu de bronze rebudes per Menció als Despatxos van ser substituïdes per la nova distinció.

## Disseny

És una creu patée amb un medalló central. A l'anvers, una "W" coronada en un cercle de fulles de roure a l'esquerra i de llorer a la dreta. Al revers, també apareix el cercle floral, amb la data 1940 al centre de la inscripció "TROUW AAN / KONINGIN / EN / VADERLAND" (Fidel a la Reina i a la Pàtria) als braços de la creu.
El disseny és el mateix que el de la Metalen Kruis 1830-1831, llevat que es va substituir el "1830-1831" per "1940", i el "Rei" pel "Reina"
Penja d'un galó taronja, amb una franja blau Nassau al mig.

## Referències

* ↑ «Vechten om een eervolle medaille» (en neerlandès). depers.nl, 09-10-2008. Arxivat de l'original el 2008-10-13. [Consulta: 23 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial sobre els Honors Reials Holandesos Arxivat 2007-08-12 a Wayback Machine.
* Pàgina molt completa sobre les condecoracions holandeses (anglès) (neerlandès)
# Departament de Carazo

El departament de Carazo és un departament de Nicaragua. La seva capçalera departamental és Jinotepe.

## Geografia

Està situat a la zona central de la regió del pacífic, al Sud de la capital Managua, prop de la cadena de volcans de Nicaragua, però és l'únic departament de la regió que no té cons volcànics. És uns dels departaments més petits quant a territori del país.
És conegut per les seves belles platges i per les festivitats religioses que es donen gairebé tot l'any, les més importants són les Festes Patronals de Sant Sebastià, a Diriamba en el mes de Gener, les Festes patronals de sant Marc patró de la ciutat del mateix nom en el mes d'abril i les festes de Santiago Apòstol Patró de Jinotepe, festes patronals per excel·lència del departament.
Aproximadament 177 000 habitants viuen en ell. Els noms de les ciutats són més coneguts que el departament.
El seu clima és fresc i està situat en un altiplà 700 metres sobre el nivell del mar.

## Divisió administrativa

Té tres centres urbans principals: Jinotepe, Diriamba i San Marcos.

### Municipis

Té 8 municipis en total:
| Ciudad | Población en 2012 |
| Diriamba | 62 631 |
| Dolores | 7 822 |
| El Rosario | 6 676 |
| Jinotepe | 50 812 |
| La Conquista | 4 008 |
| La Paz de Carazo | 5 355 |
| San Marcos | 31 652 |
| Santa Teresa | 17 942 |

## Referències

* ↑ «Información de Carazo.». Arxivat de l'original el 2012-07-27. [Consulta: 17 gener 2014].
* 1 2 Vianica.com:Carazo.
* ↑ «Población Total, estimada al 30 de Junio del año 2012.». INIDE.gob.ni, 30-06-2012. Arxivat de l'original el 2013-05-02. [Consulta: 17 gener 2014].
# Criminòleg

Un criminòleg és el professional que s'encarrega de l'estudi de la delinqüència, la seva prevenció i tractament, a través de la disciplina de la criminologia. Aquesta es conforma per diferents teories, paradigmes i elements propis d'ella com també de la sociologia, la psicologia, la medicina forense, el dret i l'antropologia.
Segons el Reial Decret 858/2003 de 4 de juliol, es va crear el títol oficial de Llicenciat en Criminologia a Espanya per, segons el mateix text legal afirma, donar resposta a la necessitat social d'especialistes en el món de la delinqüència, en la seva anàlisi i comprensió de les seves causes, en els mètodes més eficaços de prevenció i, molt especialment, en l'estudi i explicació de la conducta delictiva i en els mètodes i eines d'intervenció dirigits al tractament de la conducta delictiva en les seves més variades formes de manifestació.

## Formació i requisits (Espanya)

Per ser criminòleg hi ha diverses vies a seguir:
* Ser posseïdor de la Llicenciatura en Criminologia (2n cicle) dels Estudis Universitaris de Grau Superior.
* Grau en Criminologia.

## Mercat de treball

Les sortides professionals de la criminologia són les següents:
* Treballar per als Cossos i Forces de Seguretat de l'Estat, per exemple: assessor de jutges, advocats, fiscals o com a membre de la policia científica
* Investigació científica en universitats o altres associacions o institucions.
* Intervenció i prevenció a través de programes subvencionats per diverses institucions públiques o privades.
* Treballar com a formador de Forces i Cossos de Seguretat o altres institucions relacionades.
* Fer de detectiu privat, com a autònom o per a una empresa privada.

## Remuneració

Els criminòlegs autònoms cobren les seves tarifes lliurement el que poden rebre per ingressos directes dels clients. Els criminòlegs que siguin funcionaris de policia, o judicials cobren de l'Estat.

## Vegeu també

* Criminologia
* Lofoscòpia

## Referències

* ↑ Reial decret 858/2003, de 4 de juliol, pel qual s'estableix el títol universitari oficial de Llicenciat en Criminologia i les directrius generals pròpies dels plans d'estudis conduents a la seva obtenció.
* 1 2 Grau en criminologia (UOC)
* ↑ Grau de Criminologia (UB)

## Enllaços externs

* Associació Catalana de Criminòlegs
* Universitat de Salamanca - Ciències de la Seguretat
# Dialecte de Piacenza

El dialecte piacentí (dialët piaṡintëin) és un dialecte no codificat de la llengua emiliano-romanyola, pertanyent al grup lingüístic gal·loitàlic, parlat en la província de Plasència.