OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cita con la vida

Cita con la vida va ser un programa de televisió espanyol, que es va emetre per Antena 3 entre 1993 i 1996, presentat per la periodista Nieves Herrero.

## Format

El programa va debutar pretenent ser un espai de reportatges humans pròxims a la realitat, amb reportatges i entrevistes al plató.
S'alternaven les entrevistes a personatges famosos i populars amb trobades amb persones anònimes que exposaven davant les cambres les seves, a vegades, molt penoses circumstàncies personals.
Entre el 7 i el 25 de març de 1993 el programa va comptar amb una versió diària, de dilluns a dijous, de 20'30 a 21 hores, que va ser retirat per la seva escassa audiència.
El programa es va acomiadar al juliol de 1996, amb entrevistes a Carmen Maura, Jesús Vázquez (en aquells dies implicat en el denominat Cas Arny) i Natalia Estrada.

## Polèmiques

* Només un mes després de la seva estrena, un jutge va suspendre cautelarment un dels reportatges que s'anaven a emetre en el programa, per abordar l'apunyalament d'una menor. L'argument va ser que tal reportatge podria incórrer en violació del dret a la intimitat i a l'honor del menor.
* Al novembre d'aquest mateix any, el programa abordava el cas del segrest de Maria Angels Feliu, coneguda com la farmacèutica d'Olot. La seva família va qualificar l'espai com a lamentable i fastigós i un portaveu de l'Audiència Nacional, va assenyalar que Constitueix una clara falta de deontologia professional dels advocats d'unes persones inculpades en un procés declarat secret per un jutge que participin en un debat televisiu. Els lletrats que van participar en el programa van ser expedientats pel Col·legi d'Advocats de Barcelona.
* Al març de 1994, la presentadora va ser agredida quan es va interposar per a evitar que el fill d'un dels convidats colpegés al cobrador del frac.
L'acumulació d'escàndols i el to general del proograma van donar lloc a dures crítiques entre els mitjans de comunicació. A més, al setembre de 1994, el periòdic El País, va realitzar una enquesta entre personalitats del món de les lletres, l'escena i la cançó sobre el pitjor de la TV, i van votar per Cita con la vida, com el programa de pitjor gust de la televisió personatges tan dispars com Emma Cohen, Corín Tellado, Álvaro Urquijo i Ana Diosdado.

## Referències

* ↑ Antena 3 apuesta por la produccion propia para competir con TVE El País. 23 de setembre de 1993.
* ↑ Antena 3 suprime el programa diario de Nieves Herrero, por su baja audiencia El País. 25 de març de 1994.
* ↑ El Mundo. 12 de juliol de 1996. Vist el 29 de novembre de 2008.
* ↑ Un juez suspende un reportaje sobre el apuñalamiento de un menor en Antena 3 El País. 21 d'octubre de 1993.
* ↑ La familia de la farmacéutica secuestrada califica de "asqueroso" el uso televisivo del caso El País. 12 de novembre de 1993.
* ↑ Colegio de Abogados expedienta dos letrados el 'caso Olot' El País. 18 de novembre de 1993.
* ↑ El Mundo. 4 de marzo de 1994. Vist el 29 de novembre de 2008.
* ↑ El Mundo. 28 de octubre de 1994. Vist el 29 de novembre de 2008.
* ↑ Cita con el mal gusto El País. 25 de setembre de 1994.
# Cita con Apeles

Cita con Apeles fou un programa d'entrevistes de televisió, produït per Gestmusic Endemol i emès per la cadena espanyola Telecinco el 1997. Era dirigit i presentat pel Pare Apel·les i la Rocío Carrasco i tenia el Frank J. Torres i el Joan Tresserras como codirectors i guionistes.
Cita con Apeles es començà a emetre el 31 d'octubre del 1997 i tingué una audiència mitjana d'1.061.000 i el 18,7% del share.
L'èxit del pare Apel·les al debat de Moros y cristianos i els seus irònics comentaris al programa estival El puente, el van portar a presentar, el 1997, per primer cop un programa a Telecinco.
Com a companya tenia la Rocío Carrasco, que també s'estrenava així en la presentació de programes. Era una producció basada en un xou televisiu anomenat It's your turn, format d'Endemol, que anteriorment havia triomfat en diverses televisions europees.
Al programa hi podia assistir qualsevol persona que tingués alguna cosa a dir o demostrar; per fer-ho, disposava de dues possibilitats: un escenari i una cadira. Si el concursant tenia alguna cosa a dir, ja fos una queixa, un discurs a favor d'una idea política o, simplement, volia recitar versos, s'asseia a la cadira i el públic del plató, a través del comandament, decidia si el volia seguir escoltant o no. Quan el vot negatiu del públic superava el 50%, la cadira es desplaçava per un carril i feia fora del concurs a l'orador. Automàticament, un altre concursant començava a dirigir-se al públic.
Pel que fa a l'escenari, normalment l'ocupava gent amb ganes de cantar. D'altres hi ballaven o feien xous de màgia. En aquest cas, el públic decidia –a través del comandament– quan havia de baixar el teló d'acord amb l'interès que generava l'actuació. Per tant, els guanyadors eren els que aguantaven més estona amb el beneplàcit del públic.

## Enllaços externs

* Web de Cita con Apeles a la web de Gestmusic Arxivat 2012-06-28 a Wayback Machine.
* Pàgina de Cita con Apeles a Facebook
* Blog de Cita con Apeles
* Fragment de Cita con Apeles a Dailymotion
* Fragment de Cita con Apeles a Dailymotion
# Consell departamental del Roine

El Consell departamental del Roine (en francès conseil départemental du Rhône) és l'assemblea deliberant del departament francès del Roine, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. La seu es troba a Lió.

## Composició

El març de 2015 el Consell departamental del Roine era constituït per 26 elegits pels 13 cantons del Roine.
| Partit | Sigla | Electes | Grup polític |
| Majoria (24 escons) ||||
| Els Républicans | LR | 14 | LR |
| UDI / Divers droite | | 10 | Centre |
| Oposició (2 escons) ||||
| Partit Socialista | PS | 2 | Esquerra |

## President

Des de 2015 el president és Christophe Guilloteau (Els Republicans).

## Enllaços externs

* Web oficial del Consell departamental del Roine
# Claude Perrault

Claude Perrault (*París, 25 de setembre de 1613 - ibíd., 9 d'octubre de 1688) va ser un famós arquitecte, físic, mecànic, metge i naturalista francès, membre de l'Acadèmia de Ciències. Germà del també famós escriptor Charles Perrault, autor de contes tan coneguts como La caputxeta vermella, La ventafocs o La bella dorment.

## Obra
### Obra arquitectònica

Les seves obres arquitectòniques més destacades són: la columnata del Louvre; la capella de Nostra Senyora de Navona, a l'església dels Mínims; disposició dels cinc tipus de columnes, segons el mètode dels antics. Entre 1673 i 1677 va construir per al ministre Colbert el castell de Sceaux. També va dissenyar l'observatori astronòmic de París.
El 1673 va traduir del llatí al francès De architectura libri decem, els deu llibres sobre arquitectura de Vitruvi.
El castell Sceaux i el parc Sceaux estan situats a Sceaux, al departament d'Hauts-de-Seine (França). Claude Perrault, Le Brun, Le Nôtre… van ser els arquitectes d'aquesta magnífica mansió i els seus jardins, propietat de Colbert, el cèlebre ministre de finances de Lluís XIV.
La creació de la Reial Acadèmia d'Arquitectura el 1671 va tenir com a principal objectiu l'elaboració d'una doctrina global d'arquitectura que permetés explicar els fonaments dels treballs arquitectònics durant el regnat de Lluís XIV (1643-1715) i, sobretot, per preservar les línies generals per al seu període i la seva tradició. El debat doctrinal girava a l'entorn del text de Vitruvi, Els deu llibres d'arquitectura, únic tractat d'arquitectura de l'antiguitat que havia perdurat fins aleshores, però que calia analitzar més a fons, perquè hi havia alguns enigmàtics apartats del llibre que restaven encara per resoldre. La traducció d'en Perrault va refermar el seu prestigi intel·lectual, però no va acabar de satisfer els membres de l'Acadèmia.

### Obra científica

Quant als seus treballs científics destaquen: Assaig de física i La mecànica dels animals. L'obra naturalista de Perrault s'enquadra dins la filosofia cartesiana, molt estesa en la seva època, segons la qual, els animals podien ser considerats com màquines i llur òrgans com les peces d'engranatge que explicaven les funcions vitals. Això no obstant, Perrault era un cristià convençut, i es va negar a acceptar que aquestes màquines poguessin posar-se en marxa en absència d'una ànima que n'impulsés el moviment.

## Bibliografia

* Assaig de física
* La mecànica dels animals

## Enllaços externs

* Perrault, Claude, 1613-1688 / Memoir's for a natural history of animals: containing the anatomical descriptions of several creatures dissected by the Royal Academy of Sciences at Paris (1688) (anglès).
# Conxita

Conxita fou un grup de música Pop català liderat per Helena Casas. El primer disc de la formació, Amb lletra petita, fou guardonat als Premis Enderrock de música en català del 2006 amb el Premi al millor disc i amb el Premi al millor disc de Pop-Rock.

## Membres

* Marc Marcé: So
* Roger Pineda: Guitarra
* Pep Pastor: Baix
* Oriol Casas: Bateria
* Helena Casas: Veu

## Discografia

* 2006: Amb lletra petita - CC
* Música de gossos (Helena Casas)
* Productes de neteja (Joan Miquel Oliver)
* Al darrere la nevera (Janot Vila)
* Horòscop (Xavier Grimau)
* Torrefiel (Ovidi Twins)
* La tieta Assuncion (Helena Casas)
* Vikings (Helena Casas)
* Mallorquina (Helena Casas)
* L'autobús que va al Taulí (Helena Casas)
* Peus petits (Helena Casas)
* 2008: Santa rita, santa rita
* Cor de panxa
* Àngel
* L'home que diu les paraules
* Santa rita, santa rita
* Dolor
* Tot i res
* Abordatge
* Tristor total
* Quan t'adormis
* Mal de cap

## Enllaços externs

* Web oficial
* Descàrrega de cançons de la maqueta a Musicalliure.cat
* Premis Enderrock 2007
# Collegiove

Collegiove és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 50 km al nord-est de Roma i a uns 30 km al sud-est de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 152 habitants.
Collegiove limita amb els següents municipis: Ascrea, Collalto Sabino, Marcetelli, Paganico Sabino, Pozzaglia Sabina i Turania.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 24 gener 2020].
# Copa del Món de Clubs de la FIFA 2020

La Copa del Món de Clubs de la FIFA (coneguda oficialment com la Copa Mundial de Clubs de la FIFA Qatar 2020 presentada per Alibaba per motius de patrocini) va ser la 17a edició de la Copa Mundial de Clubs de la FIFA, un torneig internacional de futbol de clubs organitzat per la FIFA entre els guanyadors dels sis campionats continentals. confederacions, així com els campions de lliga del país amfitrió. El torneig es va disputar a Qatar.
L'esdeveniment es va ajornar el 2021 a causa de la pandèmia de la COVID-19, ja que els campions de l'AFC, CONMEBOL i CONCACAF no s'haurien decidit a temps per al torneig. Inicialment s'havia de celebrar el desembre de 2020, però el 17 de novembre del mateix any la FIFA va anunciar que la competició es jugaria entre l'1 i l'11 de febrer de 2021.

## Referències

* ↑ Dunbar, Graham «Pandemic disrupting FIFA's World Cup, Club World Cup program». Associated Press News, 19-09-2020.
* ↑ «Update on FIFA Club World Cup 2020 and women's youth tournaments». FIFA.com, 17-11-2020.
# Juan Díaz del Moral

Juan Díaz del Moral (Bujalance, Còrdova, 24 de gener de 1870 – Madrid, 7 de novembre de 1948) fou un historiador andalús.
Pertanyia a una família de pagesos, estudià el Batxillerat en el col·legi de l'Asunción de Còrdova i es llicencià i doctorà en Filosofia i Lletres i Dret a la Universitat de Sevilla. En aquesta universitat exercí de professor de Metafísica posteriorment, la qual cosa li va permetre relacionar-se amb Federico de Castro i posteriorment a Madrid, amb Francisco Giner de los Ríos. Així va entrar en contacte amb els plantejaments reformistes de la Institución Libre de Enseñanza. En 1898 es trasllada a Bujalance per fer-se càrrec de la notaria local, que va ocupar fins a 1935. Durant la Segona República, va pertànyer a la Agrupación al Servicio de la República, per la qual va ser parlamentari entre 1931 i 1933. Aquest protagonisme polític va causar el seu trasllat forçós a Caravaca de la Cruz una vegada acabada la Guerra Civil. Va morir a Madrid en 1948.

## Activitat política i intel·lectual

La seva activitat política es desenvolupa sobretot durant la Segona República Espanyola. És elegit diputat per la província de Còrdova en les eleccions generals espanyoles de 1931 com a membre de la Agrupación al Servicio de la República, que tenia com a líder a José Ortega y Gasset. La seva labor en les Corts republicanes va estar centrada en la discussió del projecte de la Llei de Reforma Agrària d'Espanya. La seva activitat intel·lectual ha quedat materialitzada en col·laboracions en la premsa cordovesa i en la revista Espanya, fundada per Ortega y Gasset. Entre les seves obres destaquen la Historia de las Agitaciones Campesinas Andaluzas (1929) i Las reformas agrarias en Europa (publicada després de la seva mort).

## Historia de las agitaciones campesinas andaluzas

Es tracta d'un treball d'especial rellevància per a la comunitat científica. Editat en 1929, va ser qualificat per Manuel Tuñón de Lara com a "model d'història social de la nostra pàtria". Estudia les organitzacions obreres i patronals de la província de Còrdova i la seva conflictivitat centrant-se en el període 1918-1920, el Trienni Bolxevic. Aquesta denominació de "trienni bolxevista" es deu a Díaz del Moral, que anomena així a un període d'enorme agitació revolucionària a Andalusia, sobretot aglutinada pels anarcosindicalistes de la CNT, molt més que pels socialistes, encoratjada per les notícies del triomf de la revolució bolxevic a Rússia, la Revolució d'Octubre. Noti's la influència de la seva ciutat natal, centre agrícola i camperol d'orientació anarcosindicalista durant l'època.

## Fonts

* Antonio Tastet Díaz, Antonio Barragán Moriana, José Luis Casas Sánchez, Juan Díaz del Moral: vida y obra: Bujalance (Córdoba) 1870 - Madrid 1948, Córdoba, Departamento de Cultura y Educación del Ayuntamiento de Córdoba, 1995
* Antonio Tastet Díaz, Semblanza sobre la vida y obra de Don Juan Díaz del Moral, Málaga, Imp. de la Universidad, 1980

## Enllaços externs

* C.E.I.P. Juan Díaz del Moral
* Cordobeses ilustres Arxivat 2013-05-06 a Wayback Machine.
# Slaútnoie

Slaútnoie (en rus: Слаутное) és un poble del krai de Kamtxatka, a Rússia, que el 2021 tenia 267 habitants. Pertany al districte de Kàmenskoie.

## Referències

* ↑ «Камчатский край. Общая площадь земель муниципального образования». Arxivat de l'original el 2017-09-02. [Consulta: 28 març 2022].
# Son Cósset

Son Cósset és una antiga parcel·lació de la Cavalleria de Santa Maria en el municipi de Santa Maria del Camí. Estava al costat del Camí de Muro i confrontava amb Can Colom, la Pleta i el Camí de Sóller.
La urbanització d'aquest espai es va iniciar en el període 1890-1930, mitjançant l'allargament dels carrers Mesquides (Lluc Mesquida) i Boltau (Arquitecte Forteza), encreuats en retícula amb dos carrers nous perpendiculars (part de P. J. Jaume i Pons i Basílica). Així i tot la urbanització no es poblà massivament fins després de la guerra, amb l'allargament del carrer Arquitecte Forteza fins al de Santa Margalida.

## Referències

* ↑ Vich, Mateu «Evolució urbana de Santa Maria del Camí». II Jornades d'estudis locals, Ajuntament de Santa Maria del Camí, Santa Maria del Camí, 2000, pàg. 183-196.
# Mary T. Meagher

Mary Terstegge Meagher, coneguda com a Mary T. Meagher, (Louisville, Estats Units 1967) és una nedadora nord-americana, ja retirada, guanyadora de cinc medalles olímpiques i considerada una de les millors de la història en la modalitat de papallona.

## Biografia

Va néixer el 27 d'octubre de 1967 a la ciutat de Louisville, població situada a l'estat de Kentucky. Germana de la política Anne Northup, es casà amb el patinador de velocitat Mark Plant.

## Carrera esportiva

Especialista en la modalitat de papallona, sense oblidar però el crol, destacà en els Jocs Panamericans de 1979 realitzats a San Juan (Puerto Rico), on aconseguí guanyar la medalla d'or dels 200 metres papallona, establint un nou rècord del món amb un temps de 2:09.77 minuts, rebaixant així deu centèssimes el rècord de l'alemanya Andrea Pollack.
No pogué participar en els Jocs Olímpics d'estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica) a conseqüència del boicot polític organitzat pel seu país. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), però, aconseguí guanyar la medalla d'or en les proves dels 100 metres papallona, 200 metres papallona i relleus 4x100 metres estils, establint un nou rècord olímpic en la prova dels 200 metres amb un temps de 2:06.90 minuts. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) aconseguí guanyar la medalla de plata en els relleus 4x100 metres estils i la medalla de bronze en els 200 metres papallona, a més de finalitzar setena en els 100 metres papallona, aconseguint així un diploma olímpic.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar nou medalles en el Campionat del Món de natació, dues d'elles d'or; dues medalles d'or en els Jocs Panamericans; quatre medalles d'or en la Universíada i dues medalles d'or en el Campionat Pan Pacífic.
L'any 1985 fou nomenada "nedadora de l'any" per la revista Swimming World Magazine.
# Valentin Eduard Becker

Valentin Eduard Becker (Würzburg, 20 de novembre de 1814 - Würzburg, 25 de gener de 1890) va ser un compositor i tresorer públic de la ciutat alemanya.
El 15 d'abril de 1847 va fundar l'Associació de Cantants de Würzburg amb 45 cantants, que va rebre el seu nom el 2005.
D'ell prové la cançó patriòtica Sie sollen ihn nicht haben, den freien deutschen Rhein, que també va trobar el seu camí a les cançons populars cap al 1848 (per exemple, a través dels anomenats taulers de cançons). El 1861 va posar en música el text de la cançó Franconia de Joseph Victor von Scheffel.

## Obres escèniques

* Die Bergknappen, (Els miners) (Theodor Körner), òpera romàntica en 2 actes (1838 Würzburg)
* Napoleon, das Kind der Garde, (Napoleó, el nen de la guàrdia) (G. Ball), pintura històrica 5 Dept. (1839 Würzburg)
* The Deserter Kom, Opera 3 actes (1855 Würzburg)

## Honors

En el seu honor, la ciutat de Bad Brückenau atorga el premi Valentin Becker cada tres anys des de 1953. La seva ciutat natal de Würzburg, on també va treballar com a tresorer de la ciutat, honra els seus ciutadans amb un monument al Ringpark i a la Valentin-Becker-Straße que porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Max Döllner: Entwicklungsgeschichte der Stadt Neustadt an der Aisch bis 1933. Ph. C. W. Schmidt, Neustadt a.d. Aisch 1950. (Neuauflage 1978 anlässlich des Jubiläums 150 Jahre Verlag Ph. C. W. Schmidt Neustadt an der Aisch 1828-1978.) S. 624.

## Bibliografia

* Oskar Kaul: Becker, Valentin Eduard. A: Neue Deutsche Biographie (NDB). Volum 1, Duncker & Humblot, Berlín 1953, ISBN 3-428-00182-6, p. 722 (còpia digital).

## Enllaços externs

* Web del Cor Valentin Becker!
# Serrat Gros (Aramunt)

El Serrat Gros és un serrat contrafort de la muntanya de Sant Corneli, pel seu vessant nord, en el terme municipal de Conca de Dalt, en el seu vell terme d'Aramunt.
Pot considerar-se que arrenca d'un retomb del riu de Carreu just a llevant del poble vell d'Aramunt, a 580 m. alt., i s'enfila cap al sud pels contraforts septentrionals de la muntanya de Sant Corneli, fins, aproximadament, els 1.000 metres d'altitud, on s'uneix amb altres serrats de característiques semblant, com el Serrat Curt, que queda a llevant seu.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sine qua non

Conditio sine qua non és una locució llatina originalment utilitzada com a terme legal per dir «condició sense la qual no». Es refereix a una acció, condició o ingredient necessari i essencial —de caràcter més aviat obligatori— perquè alguna cosa sigui possible i funcioni correctament.
En temps recents ha passat d'un ús merament legal a un ús més general en molts idiomes, fins i tot anglès, alemany, francès, italià, etc. En llatí tardà, que és com es va encunyar la locució, la fórmula empra conditio, però actualment la frase es troba de vegades amb la paraula condicio, que és la forma del llatí clàssic (en llatí clàssic, conditio només tenia el sentit de «fundació»); en català normalment s'utilitza aquesta locució amb aquesta paraula ja traduïda com a condició. La frase s'utilitza també en economia, filosofia i medicina. En Dret Penal és usada aquesta expressió per fer referència a la relació de causalitat establerta entre una acció i el resultat final.
El plural d'aquesta expressió seria Condicions sine quibus non

## Exemples

«El passaport és un requisit sine qua non per viatjar a aquest país» (= No es pot viatjar sense passaport).
«És una condició sine qua non ser major d'edat per participar» (= No poden participar menors).

## Referències

* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 51 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
* ↑ condicio/conditio (Vademécum de la Fundéu)
* ↑ «Sine qua non». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Serres de Llevant

Les Serres de Llevant o Serra de Llevant és una alineació muntanyosa de Mallorca orientada de nord nord-est (Cap de Ferrutx) a sud sud-oest (cap de Ses Salines), que es prolonga per l'arxipèlag de Cabrera i constitueix l'extrem septentrional emergit de la Serralada Subbètica.

## Morfologia

Morfològicament es poden distingir tres sectors: el massís d'Artà, la serra de Calicant i el sector de Felanitx, a més de la plataforma costanera.
* El massís d'Artà és el sector més robust i compacte, forma la península de Llevant o d'Artà, entre la punta de n'Amer, la punta de Capdepera i el Cap de Ferrutx. La principal elevació és sa Talaia Freda (561 m), però també hi trobam altres elevacions importants com el Bec de Ferrutx (522 m), el puig d'en Xoroi (489 m), el Puig des Porrassar (481 m), el puig de sa Tudossa (444 m), el puig de sa Talaia Morella (432 m).
* La serra de Calicant té com a elevacions principals el puig de Calicant (473 m), es telègraf (418 m) i el puig d'en Sard (413 m).
* El sector de Felanitx (entre Manacor i Santanyí) és discontinu i més baix. Els principals cims d'aquest sector són el puig de Sant Salvador (510 m), el puig de s'Envestida (421 m), el puig de Santueri (390 m) i el puig del Fangar (319 m).
* La plataforma costanera és una plataforma inclinada lleugerament cap a la mar d'uns 3-4 km d'amplada i d'una alçada de 60 metres que va del cap de Ses Salines a Felanitx.

## Flora

La vegetació predominant a la plataforma costanera i al sector de Felanitx són el pinar i el conreu de secà. Però també s'hi conserven alzinars a les obagues dels turons.
En canvi el massís d'Artà té menys mantell vegetal, per mor dels freqüents incendis, però en alguns indrets hi ha bosquina de margalló i alzinars. A més en aquesta zona hi creix un endemisme mallorquí: Galium balearicum, que creix als cimals d'aquesta zona i als de la Serra de Tramuntana.

## Fauna

Hi ha una gran varietat de fauna, hi és abundant el gripau verd, la serp de cogulla, la mostela i gran varietat de rosegadors. Pel que fa a l'avifauna destacarem la presència del xoriguer, l'òliba, el xot i l'àliga calçada en les zones de conreu i bosc. En canvi, en els llocs costaners del massís d'Artà hi havia la gavina vulgar i el corb marí. També cal remarcar que les nombroses coves marines de la zona acollien, fa uns anys, una notable població de vell marí.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 16. Palma: Promomallorca, p.. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 7. Palma: Promomallorca, p. 328-329. ISBN 84-8661702-2.