OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Powell (Alabama)

Powell, Alabama és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 926 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Powell tenia 926 habitants, 318 habitatges, i 220 famílies La densitat de població era de 72,2 habitants/km².
Dels 318 habitatges en un 32,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,5% hi vivien parelles casades, en un 14,2% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 27% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,9% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 33,5% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones hi havia 84,8 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.857 $ i la renda mediana per família de 25.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.308 $ mentre que les dones 17.250 $. La renda per capita de la població era de 17.399 $. Aproximadament el 19,6% de les famílies i el 31,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Powell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Powell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Powell (Wyoming)

Powell és una població dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 5.373 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Powell tenia 5.373 habitants, 2.083 habitatges, i 1.272 famílies. La densitat de població era de 556,2 habitants/km².
Dels 2.083 habitatges en un 26,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,1% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 38,9% no eren unitats familiars. En el 31,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21% tenia menys de 18 anys, un 18,6% entre 18 i 24, un 22,4% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 18,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.364 $ i la renda mediana per família de 34.877 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.175 $ mentre que les dones 21.000 $. La renda per capita de la població era de 14.518 $. Entorn del 13,5% de les famílies i el 20,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Powell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Powell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# The Land where Monkeys have no Tails

The Land where Monkeys have no Tails o La terra on els micos no tenen cua és una creació de l'artista filipí Manuel Ocampo datada el 1992. Consisteix en un collage i oli sobre llenç de 152,7 cm d'ample x 122,1 cm d'altura, localitzada actualment a l'Institut Valencià d'Art Modern.

## Descripció

Aquesta obra representa amb claredat l'estil pictòric i compositiu de l'artista, qui ha plasmat el seu anhel de comprendre la identitat del seu país mitjançant la cultura i la política d'aquells que colonitzaren el seu territori natal. Quant a la temàtica, es poden observar les mostres d'identitat encaixades en una més gran i més complexa, com és la nacional.
Ocampo en The Land where monkeys have no Tails mostra la relació entre la diversitat interna de les Filipines i els seus diferents processos de conquesta i opressió. La composició per altra banda aglutina diverses escenes dins d'un mateix escenari, causant així un ampli ventall d'interpretacions cap a un conjunt de referències estètiques mestisses. L'estil mescla de forma natural les imatges amb papers i il·lustracions impreses, les quals han sigut retallades i pegades, juntament amb text pintat. La paraula "Europa" per exemple, ocupa el centre del quadre, a la part superior del mapa de les Filipines. En aquest últim mencionat apareixen escrites diverses paraules de mida més reduïda, fent al·lusió a la religió, les ètnies o els moviments de lliberació, com "Whites", "Arabs" o "Dogeaters" (menjagossos). Al quadre trobem el rostre d'un home natiu amb la boca oberta com un cendrer al mateix temps que sosté un gos en el moment de fustigar-lo contra un ixent, probablement utilitzat metafòricament fent referència a l'abús i al desconeixement de la societat occidental sobre els processos simbòlics i ritus propis dels aborígens. Podem observar a més la frase en alemany "ist Schlafen" (està adormit/da), la qual fa al·lusió a, o bé Europa, o Filipines. Una il·lustració circular entremig d'ambdues paraules mostra una fàbrica i un braç que vol llançar un explosiu. Juntament amb una esvàstica quasi sancera trobem a la part inferior dreta altres paraules en alemany: "geld" (diners) i "kultur" (cultura), formant un bloc esborronat i una mica dissolt.

## Referències

* ↑ Art and AsiaPacific. Fine Arts Press, 2000, p. 31.
* 1 2 Institut Valencià d'Art Modern. 50 obras maesstras de la Colección del IVAM : 1900-1950. València: Institut Valencià d'Art Modern, 2019. ISBN 978-84-482-6416-1.
* ↑ Biennale d'art contemporain de Lyon. Réunion des Musées Nationaux, p. 208.
# The Exorcism of God

The Exorcism of God (literalment L'exorcisme de Déu) és una pel·lícula de terror i suspens del 2022, coproduïda entre Veneçuela, Estats Units i Mèxic, dirigida per Alejandro Hidalgo i escrita per Santiago Fernández Calvete i Alejandro Hidalgo.

## Sinopsi

El pare Peter Williams (Will Beinbrink), un exorcista estatunidenc, és posseït pel dimoni que intentava expulsar d'una jove, i es veu obligat, contra la seva voluntat, a cometre el més terrible sacrilegi. Divuit anys després, tractant de mantenir la seva culpa enterrada sota els treballs de caritat en favor dels pobres en un petit poble de Mèxic, en Peter descobreix que el dimoni ha tornat.
Aquest cop el dimoni ha posseït una jove que es diu Esperanza (María Gabriela de Faría), i, a més a més, també produeix una malaltia mortal entre els nois del poble. Tot i així, el seu objectiu és posseir l'ànima d'en Peter.
Per exorcitzar l'Esperanza, en Peter ha de confessar el seu pecat, però si ho fa, es condemnarà no només a un destí d'excomunicació, sinó a sacrificar la seva fe, la seva llar, la seva ànima i la possibilitat de salvar les persones que més estima.

## Repartiment

* Will Beinbrink: Pare Peter Williams
* María Gabriela de Faría: Esperanza
* Irán Castillo: Magaly
* Joseph Marcell: Pare Michael Lewis
* Evelia Di Gennaro: Germana Camila
* Hector Kotsifakis: Dr. Nelson
* Juan Ignacio Aranda: Bisbe Balducci
* Raquel Rojas: Silvia
* Alfredo Herrera: Jesucrist posseït
* Eloísa Mataren: Verge posseïda
* Christian Rummel i Johanna Winkel: Balban (veu d'home i de dona respectivament)

## Referències

* ↑ «Sinopsis de El Exorcismo de Dios» (en castellà).
# Portogruaro

Portogruaro (friülès Puart; vènet Portò) és un municipi italià, situat a la regió del Vèneto i a la ciutat metropolitana de Venècia. L'any 2008 tenia 25.281 habitants. Limita amb els municipis d'Annone Veneto, Caorle, Cinto Caomaggiore, Concordia Sagittaria, Fossalta di Portogruaro, Gruaro, Pramaggiore, San Michele al Tagliamento, San Stino di Livenza i Teglio Veneto.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2015- | Maria Teresa Senatore | Centredreta |
# Premi Theodor Adorno

El Premi Theodor Adorno és un prestigiós premi alemany concedit a personatges destacats de la filosofia, el teatre, la música i el cinema. Es va crear el 1977 a la ciutat de Frankfurt del Main en memòria del filòsof, músic i crític d'art Theodor Adorno, que va ser professor de la Universitat de Frankfurt durant vint anys fins a la seva mort el 1969.
El premi es concedeix cada tres anys l'11 de setembre, dia del naixement d'Adorno, i està dotat amb 50.000 €.

## Premiats

* 1980: Jürgen Habermas
* 1983: Günther Anders
* 1986: Michael Gielen
* 1989: Leo Löwenthal
* 1992: Pierre Boulez
* 1995: Jean-Luc Godard
* 1998: Zygmunt Bauman
* 2001: Jacques Derrida
* 2003: György Ligeti
* 2006: Albrecht Wellmer
* 2009: Alexander Kluge
* 2012: Judith Butler
* 2015: Georges Didi-Huberman
* 2018: Margarethe von Trotta
* 2021: Klaus Theweleit

## Referències

* ↑ Brumlik, Micha «Kolumne Gott und die Welt: Die Philosophin im Brunnen» (en alemany). Die Tageszeitung: taz, 04-06-2012. ISSN: 0931-9085.
* ↑ «KulturPortal Frankfurt: Theodor-W.-Adorno-Preis». [Consulta: 19 setembre 2021].
# Terra nullius

Terra nullius és una locució llatina que significa terra de ningú. En dret internacional la seva definició ha evolucionat al llarg del temps. Històricament ha estat un sistema jurídic de colonització i d'adquirir la sobirania un estat en un territori habitat o no.

## Terra nullius i colonització

Durant el segle xviii el principi de terra de ningú es va utilitzar per a donar força legal a les colonització de les terres ocupades per pobles que no tenien una organització estàtica o un sistema de propietat organitzat (per exemple poblacions nòmades i/o que no practicaven l'agricultura). Segons l'escola suïssa de dret internacional que parteix Christian Wolff, va proposar que es considerés terra nullius la terra no cultivada pels habitants indígenes i que aquells que feien l'esforç de cultivar-la adquirien, en conseqüència el dret a la propietat.
El principi de terra de ningú va ser invocat per justificar la colonització d'Austràlia pels britànics i les expropiacions de terres dels aborígens australians. No va ser fins a 1992 quan el Tribunal Suprem d'Austràlia invalidà retroactivament aquest argument i proclamà que Austràlia mai havia estat terra nullius.

## Terra nullius al Sàhara Occidental

Sobre el territori del Sàhara Occidental, davant la comunicació de l'Assemblea General de l'ONU, el 16 d'octubre de 1975 el Tribunal Internacional de Justícia va donar a aquest terme una definició restrictiva: no es poden considerar com terra nullius els territoris habitats per tribus o pobles que tenen una organització social i política.

## Terranullius a l'Àrtic

Per exemple, l'Illa de l'Ós de l'arxipèlag Svalbard, va ser terra de ningú des del seu descobriment, el 1596, fins que el 1920 Noruega en va adquirir la sobirania.

## Terra nullius i Antàrtida

De fet, l'Antàrtida, és la darrera terra nullius, en la mesura que algunes de les seves terres es poden considerar habitables. Però en haver un Tractat de l'Antàrtida no s'aplica el concepte de terra de ningú.

## Terra nullius i cossos de l'espai

Actualment el Tractat de l'Espai de 27 de gener de 1967, en el seu article 2 prohibeix tota apropiació nacional per proclamació de la sobirania en cossos de l'espai.

## Notes

* ↑ (anglès) Mabo & Others v. Queensland, Australasian Legal Information Institute

## Enllaços externs

* Native Title Reports, 1994–2009
* Veracini L, An analysis of Michael Conner's denial of terra nullius (The Invention of Terra Nullius)
# Thomasville (Alabama)

Thomasville és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 4.649 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Thomasville tenia 4.649 habitants, 1.794 habitatges, i 1.230 famílies La densitat de població era de 205,1 habitants/km².
Dels 1.794 habitatges en un 35,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,9% hi vivien parelles casades, en un 19,7% dones solteres, i en un 31,4% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 84 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.549 $ i la renda mediana per família de 32.476 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.212 $ mentre que les dones 21.319 $. La renda per capita de la població era de 14.916 $. Aproximadament el 20,6% de les famílies i el 23,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Thomasville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Thomasville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Teutberga d'Arle

Teutberga d'Arle (vers 887 - † abans de setembre de 948), dita també Tiberga d'Arle, fou una noble provençal. El seu nom el portava per la seva bestia Teutberga, filla de Bosó el Vell i esposa de Lotari II de Lotaríngia i germana d'Hubert, avi de Teutberga d'Arle.
Era la filla de Teobald d'Arle, comte d'Arle i de Berta de Lotaríngia, filla il·legítima de Lotari II de Lotaríngia; era germana d'Hug d'Arle (vers 882- † 947), comte de Provença i rei d'Itàlia i de Bosó I d'Arles (885- † 936), comte de Provença.

## Biografia

Es va casar el 908 amb Garnier (o Warnarius) (nascut cap a 885 mort el 6 de desembre 924 combatent als vikings a la batalla de Chalmont entre Milly-la-Forêt i Barbizon; Garnier era comte (o vescomte) de Sens des de vers 895 o 896, i comte de Troyes (923-924)
Va tenir quatre fills:
* Manassès d'Arle (? - † 962), arquebisbe d'Arle (920-962), i després de Milà, pel qual la seva mare és coneguda.
* Teuberga de Sens (909 - després de 962)
* Fromond I comte de Sens (vers 914 - 948/951) comte 936-948/951
* Berta de Sens (915 - ?)

## Enllaços externs

* Els comtes de Provence

## Notes

* ↑ la mare d'aquesta no era evidentment Teutberga, una de les esposes de Lotari II, ja que en aquest cas Teobald i Berta haurien estat cosins germans
* ↑ Probablement abans, tenint en compte que el seu fill Manassès fou nomenat arquebisbe d'Arles des de 920; o alternativament Manassès seria fill d'un matrimoni precedent no conegut.
* ↑ Mentre que Roegnvald penetrava a Borgonya, saquejant tot al seu pas, els comtes Garnier de Sens i Manassès de Dijon, amb els bisbes Josselí de Langres i Anseis de Troyes, previnguts potser sota mà pel marquès Hug, havien reunit als seus vassalls. Aquestos senyors van marxar a l'encontre dels normands que es retiraven cap a França del nord, carregats de botí. El xoc va tenir lloc sobre els confins del Gatinais, a Chalmont, el 6 de desembre. La lluita va ser acarnissada. Es tractava per als normands d'assegurar la seva retirada, i els borgonyons estaven decidits a fer-los expiar els estralls que havien fet a les seves terres. Vuit-cents normands es diu que van quedar sobre el lloc. Del costat borgonyó, el comte Garnier, al morir el seu cavall que va caure al seu damunt, va ser capturat i executat.
* ↑ L'esmenta com "matris mee Theotberg" en una donació a Cluny de setembre del 948 en què l'arquebisbe "Manases archiepiscopus Arelatensis" demanava pregar per la seva ànima, el que generalment vol dir que ja havia mort segurament no gaire abans; vegeu a Els comtes de Provence . Se sap d'altra banda que Manassès era un nebot d'Hug d'Arle el que reforça la relació de fill de Teutberga
# Thymus adamovicii

Thymus adamovicii, és una espècie de farigola nativa de Sèrbia. És una planta perenne de la família Lamiàcia que es troba als Balcans. De tija llenyosa, de 5 a 10 cm d'alt, viu en sòls pobres i amb pedres.
Va ser descrita per Josef Velenovský i publicat a Beihefte zum Botanischen Centralblatt 19(2): 282. 1906.

## Etimologia

Thymus: nom genèric que deriva del grec: thymon, thymos, que és el nom que donaven a aquestes plantes, probablement derivat de thyein, que significa olor, aroma.
adamovicii: epítet específic en honor del botànic Lujo Adamović

## Referències

* ↑ Thymus adamovicii en Jstor
* ↑ Thymus adamovicii en Trópicos
* ↑ Thymus adamovicii en PlantList
* ↑ {http://www.floradecanarias.com/thymus.html En Flora de Canarias]
# Pica del Migdia

La Pica del Migdia és una muntanya de 1.923,5 metres d'altitud, al límit dels termes de les comunes de Jújols i Noedes, totes dues de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a l'extrem nord-est del terme de Jújols i al sud del de Noedes. És al sud-est del Mont Coronat i del Roc de l'Ermita.
És una muntanya per on passen diverses rutes d'accés al Mont Coronat.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «77 - Jújols». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «100 - Noedes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Jújols i Noedes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Pica del Migdia en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ La Ruta Vauban des de Vilafranca de Conflent
# Phillip Blond

Phillip Blond (Liverpool, 1 de març de 1966), és un pensador polític i teòleg britànic i creador del think tank ResPublica. El seu llibre Red Tory, publicat el 2011, aposta per una tercera via conservadora, per retornar el poder a la societat. Un compendi d'idees que proporciona per mitjà del think tank Res Publica a l'Executiu de Cameron.

## Obres

* Post-Secular Philosophy: Between Philosophy and Theology (London: Routledge, 1998)
* Red Tory: How Left and Right Have Broken Britain and How We Can Fix It (London: Faber, 2010)

## Enllaços externs

* ResPublica (anglès)
* Entrevist a The Guardian, 8 agost 2009
* Phillip Blond i Adrian Pabst: The roots of Islamic terrorism, International Herald Tribune, 28 juliol de 2005
* Phillip Blond i Adrian Pabst: The problem with secularism, International Herald Tribune, 21 desembre 2006
* http://www.bbc.co.uk/programmes/b00jwqkp
# Miwa Yonetsu

Miwa Yonetsu (米津 美和, 4 de desembre de 1979) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2009. Va disputar 2 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2009 | 2 | 0 |
| Total | 2 | 0 |

## Referències

* ↑ tokidokinikki.net(japonès)
# Macari Magnes

Macari Magnes o Macari Magnetes (en llatí Macarius, en grec Μακάδριος) va ser un escriptor grec.
Es conserva una obra de nom Apologia adversus Theosthenem Evangeliorum Calumniatorem, escrita sota el nom de Macari Magnetes o Macari Magnes o simplement Macari (Μακαρίου Μαγνήτου, Μακαριου Μαγνητος i Μακαριου), i se l'ha identificat amb un Macari Magnes, prevere de Jerusalem que va assistir al sínode d'Antioquia l'any 265 en el que Pau de Samòsata va ser deposat i excomunicat, però aquesta identificació està mancada de proves. El fet que sigui esmentat només com a Macari provaria que era el nom i no el títol (Macari equival a beat). Magnes potser voldria dir originari de Magnèsia. Una còpia del llibre diu que era "bisbe" (ἱεραρχὴς). Hi va haver també un Macari que va ser bisbe de Magnèsia al començament del segle v, però el més probable és que fos un personatge diferent.
També va escriure Ἀποκριτικά, Responsiones, en cinc llibres, que semblen dirigits contra Porfiri.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/887?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=MacariusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 877. ]
# Eduard Bernstein

Eduard Bernstein (Berlín, 6 de gener de 1850 - Berlín, 18 de desembre de 1932), teòric i dirigent socialista marxista alemany, forjador de les teories socialistes reformistes en el si de la socialdemocràcia de la II Internacional i el Sozialdemokratische Partei Deutschlands (SPD).
De família obrera jueva, fou economista i militant de l'SPD d'ençà la seva fundació. Quan el 1878 l'SPD fou il·legalitzat, s'exilià a Suïssa, d'on fou expulsat el 1888. D'allà anà a Londres, on va romandre fins al 1900. Amic de la Fabian Society britànica i molt influït per les seves doctrines, decidí d'emprendre una revisió de l'aplicació del pensament de Karl Marx dins el socialisme marxista, per tal com el benestar relatiu de la classe obrera a finals del segle xix ho podien fer possible. Això s'emmarcà dins les estratègies reformistes endegades per la II Internacional a la mateixa època. Eduard Bernstein proposà en la seva obra Les premisses del socialisme i les tasques de la socialdemocràcia (1899) la transformació gradual del capitalisme vers el socialisme, amb un ritme lent i sense revolució, de la mateixa manera que proposà de mirar amb una certa comprensió l'imperialisme de les grans potències europees, atès que el proletariat se'n beneficiava en la millora de les seves condicions materials.
Dins el SPD, fou derrotat en el congrés de Dresden de 1903, de la mateixa manera que en la II Internacional. Malgrat tot, fou diputat al Reichstag alemany per l'SPD de 1902 a 1906 i de 1912 a 1918. Contrari a l'union sacrée dels partits socialistes europeus amb l'estat liberal burgès durant la Primera Guerra Mundial, s'escindí per formar l'USPD el 1917, juntament amb Karl Kautsky i altres dirigents socialistes de l'SPD contraris a la política del partit. Tanmateix, el 1920 tornà a ingressar dins l'SPD i fou novament diputat per aquest partit entre 1920 i 1928.
Després de la Segona Guerra Mundial, es recuperaren els seus escrits i teories per forjar la nova socialdemocràcia europea

## Referències

* ↑ Berman, Sheri. Social Democracy and the Making of Europe's Twentieth Century. Cambridge University Press, 2006. pp. 38–39.
* ↑ Berstein, Sozialdemokratische Lehrjahre, p.72; Berstein to Bebel, 20.10.1898, Tudor and Tudor, p.324.
* ↑ Belchem, Joaquim. Diccionario Akal de Historia del siglo XIX (en castellà). Madrid: Akal, 2007, p. 71. ISBN 9788446018483.