OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Markermeer

El Markermeer és un llac entre les províncies d'Holanda Septentrional i Flevoland. Al nord-est vorega a l'IJsselmeer, el dos llacs estàn separats per un dic, el Houtribdijk. El Markermeer té una forma de triangle, té una superfície de 700 km² i en general una profunditat de 2 a 4 metres. Una part del llac forma part del Parc Nacional Nieuw Land.

## Nom

El nom del Markermeer ve de l'antiga illa Marken, que es troba al sud-oest del llac i que avui en dia és una península. Aquest nom es va començar a utilitzar a partir del 1975. Abans, la zona va ser indicada com a part sud-oest de l'IJsselmeer. Com que l'any 1976 es va construir el Houtribdijk, un dic amb una carretera d'Enkhuizen a Lelystad, aquesta part va ser separada de l'IJsselmeer i aleshores va rebre un altre nom.

## Història

La idea inicial va ser de també fer un pòlder del Markermeer, com el Flevopolder i el Noordoostpolder. Aquesta idea va provocar protestes de la població, que van dir que fer-ne un pòlder seria negatiu per la ecologia. El Markermeer ja estava jugant un paper important per assegurar el nombre d'ocells. La experiència que es va tenir amb altres pòlders va ser que a llarg termini, això podia resultar a una dessecació de la massa continental. Quan, a més de les protestes, es va dubtar la viabilitat financera, als anys 80 es va decidir guardar el Markermeer com a llac.
# Malacocephalus hawaiiensis

Malacocephalus hawaiiensis és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 300-1250 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Hawaii.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Günther A. 1862. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Acanthopterygii, Pharyngognathi and Anacanthini in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 4. i-xxi + 1-534.
* ↑ BioLib (castellà)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. i A. Williams, 1999. Grenadiers (Pisces, Gadiformes) from the continental slope of western and northwestern Australia. Proc. Calif. Acad. Sci. 51(3):105-243.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Marta Mompart i Izquierdo

Marta Mompart i Izquierdo (Caldes de Montbui, Vallès Oriental, 18 de gener de 1990) és una jugadora d'hoquei sobre patins catalana, ja retirada.
Formada al Club Hoquei Caldes, va jugar posteriorment al Club Patí Vic, Club Patí Voltregà, aconseguint una Lliga catalana la temporada 2008-09, i l'SFERIC Terrassa. Internacional amb la selecció catalana d'hoquei sobre patins, va proclamar-se campiona de la Copa Amèrica de 2011 i va aconseguir el subcampionat de 2010. Amb la selecció espanyola, va aconseguir el Campionat d'Europa sub-18, sub-19 i sub-20. Amb l'absoluta, va aconseguir un subcampionat del Món el 2006, i una medalla d'argent el 2007 i de bronze el 2005 als Campionats d'Europa. Va retirar-se al final de la temporada 2013-14. Posteriorment ha exercit com a professora d'educació física, entrenadora personal i mànager de club de fitness.
Entre d'altres guardons, va rebre el premi Reconeixement al mèrit esportiu assolit femení de la II Nit de l'Esport de Caldes de Montbui el setembre 2008.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Lliga catalana d'hoquei sobre patins femenina: 2008-09

### Selecció catalana

* 1 medalla d'or a la Copa Amèrica d'hoquei sobre patins: 2011
* 1 medalla d'argent a la Copa Amèrica d'hoquei sobre patins: 2010

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'argent al Campionat del Món d'hoquei patins femení: 2006
* 1 medalla d'argent al Campionat d'Europa d'hoquei patins femení: 2007
* 1 medalla de bronze al Campionat d'Europa d'hoquei patins femení: 2005

## Referències

* ↑ «Marta Mompart i Izquierdo». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Tres jugadors d'hoquei calderins reben la felicitació de l'Ajuntament pels mèrits esportius aconseguits». Ajuntament de Caldes de Montbui, 30-11-2011. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ «España pierde la final ante Chile por la mínima (1-2)» (en castellà). Levante. El mercantil valenciano, 08-10-2006. [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ «L'Sferic Terrassa presenta les noves incorporacions». La Xarxa Comunicació Local, 30-07-2014. [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ «La II Nit de l'Esport de Caldes de Montbui distingeix als protagonistes de l'esport local amb un total de 23 guardons». Ajuntament de Caldes de Montbui, 19-09-2008. [Consulta: 4 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Marta Mompart i Izquierdo - RinkHockey.net (anglès)
# Maria Casado Paredes

Maria Casado Paredes (Barcelona, 14 de març de 1978) és una periodista i presentadora de televisió catalana.
Llicenciada en Ciències de la Informació a la Universitat Autònoma de Barcelona, començà a treballar el 1999 als Servicios informativos de Ràdio 4 com a redactora. Després del seu pas per Catalunya Ràdio on fou la productora del programa "El Matí de Catalunya Ràdio", tornà a Ràdio Nacional d'Espanya en 2003, com a subdirectora del magazin "Amb molt de gust" juntament amb Sílvia Tarragona, i l'estiu presentà i dirigí la versió estival "L'estiu amb molt de gust". El 2005 s'incorporà als serveis informatius del centre territorial de Televisió Espanyola a Catalunya com a redactora.
Des del 25 de febrer de 2006, i substituint a Helena Resano, presentà el Telediario del fin de semana amb David Cantero i Sergio Sauca. També presentà junt a Sandra Sabatés la gala de los premis de cinema Sant Jordi, entregats a Barcelona.
Als Sanfermines de 2007 fou una de les comentaristes dels encierros per a Televisió Espanyola. Des de l'11 de setembre de 2007, coincidint amb la Diada Nacional de Catalunya, presenta "59 segons", la versió en català de 59 segundos, emès en desconnexió local de La 2 per a Catalunya. Donà suport conjuntament a altres companys de la cadena la campanya solidaria "Un juguete, una ilusión", i a partir de novembre es convertí en co-presentadora del programa Informe semanal de La 1. A banda substituí a Ana Blanco a emissions durant dies festius i puntualment al “Telediario semanal” de La 1.
En 2008 substituí al Telediario de La 1 a Lorenzo Milá durant una setmana a l'estiu i el 31 d'agost presentà el nou logotip de TVE. El 29 d'octubre rebé el Premi Llongueras a la "millor imatge amb projecció nacional de l'any". També presentà junt a Toni Garrido la gala dels premis de cinema Sant Jordi, entregats a Barcelona.
En 2009 va ser de nou l'escollida per presentar juntament amb Toni Garrido la gala dels premis de cinema Sant Jordi, lliurats a Barcelona. Des del 9 de setembre presenta l'edició estatal del programa de debat 59 segundos, substituint Ana Pastor.
El setembre del 2012 Maria Casado s'incorporà com a presentadora de "Los desayunos de TVE".

## Referències

* ↑ La periodista María Casado releva a Ana Pastor al frente de '59 segundos' - 20minutos.es, 21 de juliol de 2009
* ↑ María Casado substituirá a Ana Pastor en '59 segundos' de TVE a partir de septiembre - rtve.es, 21 de julio de 2009 (castellà)
* ↑ «María Casado presentarà "Los desayunos de TVE"». Diari de Girona > Canal d'Oci > TV > Notícies, 21-08-2012 [Consulta: 28 gener 2013].

## Enllaços externs

* Blog de María Casado a “Los blogs de TVE”
* Página del Telediario Fin de Semana
# Maria Castanyer i Figueres

Maria Castanyer i Figueras (Girona, 1913 - Blanes, 29 de novembre de 2003) fou una poetessa i escriptora catalana.

## Biografia

Maria Castanyer va néixer Girona durant la primera quinzena d'agost de l'any 1913. Era la segona de vuit germans. Als cinc anys va patir un atac de poliomielitis que li va deixar greus seqüeles en una cama. Durant la infantesa va viure entre Girona, Olot i Cassà de la Selva. L'any 1925 tota la família va tornar a Girona, i Maria va començar a estudiar a les Carmelites. Al principi dels anys trenta es va traslladar a Barcelona, a casa d'un oncle, per aprendre a fer barrets. Però els esdeveniments polítics la van fer tornar a Girona on va fer de modista. La Guerra Civil va portar canvis a la família, amb alguns germans al front i el seu pare a la presó durant sis mesos per «missaire». Després de la guerra Maria va patir diversos problemes de salut i després va decidir canviar d'aires, anant a Madrid on va fer, entre altres coses, uns cursos de periodisme. En tornar a Girona, va obrir de nou el seu taller de costura i va començar a escriure. Es va traslladar de nou a Barcelona i en el seu estudi, durant el franquisme, es feien conferències clandestines. A Barcelona va conèixer escriptors com Aurora Bertrana, Marià Manent i Tomàs Garcés. Va viatjar per Europa i es va instal·lar a Blanes però també es va traslladar en dues ocasions als Estats Units on es convertirà a la fe mormona, que després abandonaria. Va retornar a Catalunya, primer a l'Espluga de Francolí, on feia classes d'anglès, i després a Blanes, on va morir amb noranta anys.

## Obra

Va formar part de l'equip inicial de la revista Presència a Girona. Va publicar els reculls de poesia Cançons del color del temps (1949), primer llibre literari editat en català a Girona durant el franquisme, Muriendo en silencio (1953), Retrobar-me en la terra (1958) i Immortal (1960). També va publicar la novel·la autobiogràfica Vocació de viure (1993). Guanyà la Flor Natural dels Jocs Florals de l'exili celebrats a París el 1959. El 1959 va fer també la primera traducció al català del Llibre de Mormó. Va col·laborar en diversos mitjans de comunicació i publicacions periòdiques. Va guanyar nombrosos premis en certàmens literaris i tot el seu fons documental es troba dipositat a la Biblioteca Nacional de Catalunya.

## Referències

* ↑ Bastons i Vivanco, Carles. Dones de les terres gironines que han fet història : 87 semblances biogràfiques, 18 perfils biogràfics. Barcelona: Base, 2018, p. 118-123. ISBN 9788417183271.
* ↑ Lucero Comas, Lluís «Maria Castanyer: superació i independència». Revista de Girona, 2006, pàg. 82-85.
* ↑ «Castanyer i Figueras, Maria». Revista Visat - PEN Català. [Consulta: 6 gener 2019].

## Enllaços externs

* Documentació literària a la Biblioteca de Catalunya.
# Mas Moner (Palafolls)

Mas Moner és una masia de Palafolls (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de teulada a dues aigües i de frontó a la principal, amb finestres gòtiques dels primers anys del segle xvi. De petites dimensions, mas Moner és una de les masies més senzilles de la zona, encara que conserva al seu interior alguns elements de la cuina, l'escala i alguns festejadors de les finestres. La masia conserva el nom des de fa més de tres o quatre generacions.

## Referències

* ↑ «Mas Moner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Mas Moió

«Mas Moió» té aquests significats:
* Mas Moió (entitat de població), entitat de població al municipi de Font-rubí que
* Mas Moió (edifici)
* Torrent de Mas Moió, curs fluvial de l'Alt Penedès, que neix al Serral de Santsuies, al terme municipal de Font-rubí
# Mas Molar (Llers)

El Mas Molar és una masia de Llers (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al sud-oest del nucli urbà de la població de Llers, pel camí del mas Molar, prop de les Muntanyes de Sant Quirze.
És una masia aïllada formada per diversos cossos adossats, que li confereixen una planta més o menys rectangular. El nucli central de la construcció consta de tres volums rectangulars amb les cobertes de dues vessants de teula, distribuïts en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada a llevant, presenta un cos davanter adossat format per una volta rebaixada bastida en maó, a la planta baixa, i cobert amb terrassa al pis. Damunt de l'arc hi ha un carreu de pedra gravat amb la següent inscripció: "ANTON MOLAR DIA 30 DE JULIOL 1802". La volta protegeix un gran portal rectangular, amb els brancals fets de carreus i la llinda plana. Unes escales de rajol donen accés a la terrassa des de l'exterior. A l'extrem de migdia de la terrassa hi ha un pou circular bastit en pedra, amb coberta d'un sol vessant. Les finestres dels pisos superiors són rectangulars, emmarcades amb carreus de pedra calcària i els ampits motllurats. Les de la banda nord del parament presenten les dates 1757 i 1758 gravades a la llindes. Adossat al sud de la construcció hi ha un altre cos rectangular amb la coberta d'un sol vessant, que presenta una finestra emmarcada també en pedra, amb una creu gravada a la llinda. A la façana de tramuntana també hi ha finestres emmarcades en pedra, tot i que majoritàriament són bastides amb maons. A la banda de tramuntana de la construcció principal hi ha un edifici aïllat auxiliar, amb les obertures rectangulars bastides amb maons.
La construcció està bastida en pedra sense treballar lligada amb abundant morter de calç.

## Història

És una antiga masia d'època moderna construïda vers els anys 1757 i 1758, tal com ho testimonien les llindes de dues finestres. En un cos davanter adossat a la façana principal es pot apreciar la inscripció ANTON MOLAR DIA 30 DE JULIOL 1802 que recull el nom propietari i el dia i any d'una de les fases d'ampliació de la masia.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Molar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Mateu Obrador i Bennàssar

Mateu Obrador i Bennàssar (Felanitx, Mallorca, 1852 — Palma, Mallorca, 1909) fou escriptor i lul·lista.
Estudià amb Josep Lluís Pons i Gallarza, després anà a cursar filosofia i lletres a Barcelona on rebé influències de Manuel Milà i Fontanals. Treballà com a preceptor dels fillols de l'arxiduc Lluís Salvador, continuà l'edició de les obres de Ramon Llull iniciada pel seu amic Jeroni Rosselló, i des del 1900 fou director tècnic de la Comissió Editora Lul·liana i prengué part en la fundació de la Revista Balear (1872) junt amb Bartomeu Ferrà i Perelló. Col·laborà també a La Ignorància i La Roqueta, de Mallorca, i La Renaixença i Lo Gai Saber, de Barcelona. Als jocs florals fou premiat el 1871, el 1874 i el 1878.

## Obra

* Los pretendents : joguina còmica en un acte y en vers (1877)
* Devers dels homens : parlament a un jovensà (1877)
* Poncelles : aplech de petites poesies (1880)
* Libre del gentil e los tres savis; Libre de la primera e segona intencio; Libre de mil proverbis, edició dels llibres de Ramon Llull (1901)
* Obres originals del illuminat doctor mestre Ramon Llull (1903)
* Obras de Ramón Llull : Felix de les maravelles del mon (1903)
* Llibre de Amic e Amat (1904)
* La Nostra arqueología literaria (1905)
* Llibre de les bèsties : text original (1905)
* Estudi de les doctrines sociologiques de Ramon Llull (1905)
* Doctrina pueril; Libre del Orde de Cavalleria; Libre de clerecia; Art de confessió (1906)
* Libre de contemplació en Déu (1906)

## Referències

* 1 2 «Mateu Obrador i Bennàssar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mateu Pla

Mateu Pla (Barcelona, 8 de juliol de 1910 - Barcelona, 22 d'octubre de 1987) fou un jugador de bàsquet català dels anys 1920 i 1930.

## Trajectòria

Començà a jugar a bàsquet amb 16 anys al Laietà BC, club on romangué durant tota la seva vida esportiva. Amb el Laietà fou dos cops campió de Catalunya i un cop segon. Jugà amb la selecció catalana de bàsquet els partits enfront l'Ambrosiana de Milà i el Foyer Alsacien. Un any abans de la Guerra Civil fundà l'equip Casal Català Prat de la Riba.

## Referències

* ↑ «Aquel balón de los italianos». Mundo Deportivo, 08-03-1986.
* ↑ «Falleció Mateu Pla». Mundo Deportivo, 24-10-1987.
# Mateu Molleví Ribera

Mateu Molleví Ribera (Barcelona, 1917-2009) fou esportista, directiu esportiu i polític.
La seva activitat com a esportista va començar el 1932 com a nedador i jugador de waterpolo en el CN Barcelona. En la seva faceta de nedador va participar en alguns campionats d'Espanya i en la de waterpolo va ser campió estatal, vint-i-cinc vegades internacional amb la selecció espanyola, i el van convocar per als Jocs Olímpics de Berlín 1936, encara que l'esclat de la Guerra Civil li va impedir anar-hi.
Com a dirigent esportiu, presidí la Federació Catalana d'Esgrima (1956-60), càrrec des del qual impulsà la celebració del Trofeu Internacional Ciutat de Barcelona i malgrat que entre 1958 i 1960 va compaginar el seu càrrec amb el de president de la Federació Catalana d'Esgrima, es va considerar sempre un home de la natació, i va presidir la Federació Catalana de Natació (FCN) durant una dècada de 1957 a 1967. Durant seu mandat al capdavant de la FCN, es van posar en marxa moltes iniciatives: es van fer les primeres edicions dels Campionats de Catalunya d'Hivern de Natació i els Absoluts de Sincronitzada (1958), es va inaugurar la piscina coberta del CN Sabadell (1959), es va crear el Col·legi Català d'Entrenadors (1961) i es va estrenar la Piscina Sant Jordi, la primera piscina coberta de 50 metres de l'estat espanyol (1966). Una vegada va deixar el càrrec de president de la FCN, va ser també vicepresident de la Federació Espanyola de Natació i membre del Comitè Organitzador de l'Europeu de natació de Barcelona el 1970.
En els anys 50 va iniciar una intensa activitat política que el va portar a ser regidor electe de l'Ajuntament de Barcelona pel terç sindical (1954), tinent d'alcalde de Relacions Públiques i Turisme (1955), càrrec que el portà a formar part del comitè organitzador dels Jocs del Mediterrani de Barcelona (1955) a la ciutat, procurador en Corts (1958-1964) i diputat provincial de Barcelona (1961-1967). Rebé la medalla al mèrit esportiu de la FCN (1964) i la medalla de Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya (1995).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. 5a edició. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1995. ISBN 84-393-3661-6.
# Marquette-lez-Lille

Marquette-lez-Lille és un municipi francès a la regió dels Alts de França, al departament de Nord. L'any 2006 tenia 9.933 habitants. Limita al nord-oest amb Verlinghem, al nord amb Wambrechies, al nord-est amb Bondues, a l'est amb Marcq-en-Barœul, al sud-oest amb Saint-André-lez-Lille i al sud-est amb La Madeleine.
Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 221 | 872 | 875 | 1 024 | 1 316 | 1 366 | 1 461 | 1 746 | 1 887 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2 244 | 2 489 | 2 867 | 3 069 | 3 250 | 3 770 | 4 307 | 4 722 | 4 930 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 5 005 | 5 477 | 5 610 | 5 151 | 6 006 | 6 330 | 6 548 | 6 067 | 6 741 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 8 050 | 9 007 | 8 244 | 7 880 | 11 013 | 10 822 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
# Marti Malloy

Marti Malloy (Oak Harbor, 23 de juny de 1986) és una esportista estatunidenca que competeix en judo.
Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, obtenint una medalla de bronze en la categoria de –57 kg. Als Jocs Panamericans de 2015 va aconseguir una medalla d'or.
Va guanyar una medalla al Campionat Mundial de Judo de 2013, i set medalles al Campionat Panamericà de Judo entre els anys 2010 i 2017.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 3 | –57 kg |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2013 | Rio de Janeiro ( Brasil) | 2 | –57 kg |
| Jocs Panamericans ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2015 | Toronto ( Canadà) | 1 | –57 kg |
| Campionat Panamericà ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2010 | San Salvador ( El Salvador) | 2 | –57 kg |
| 2011 | Guadalajara ( Mèxic) | 2 | –57 kg |
| 2013 | San José ( Costa Rica) | 2 | –57 kg |
| 2014 | Guayaquil ( Equador) | 1 | –57 kg |
| 2015 | Edmonton ( Canadà) | 1 | –57 kg |
| 2016 | l'Havana ( Cuba) | 1 | –57 kg |
| 2017 | Ciutat de Panamà ( Panamà) | 3 | –57 kg |

## Referències

* ↑ Marti Malloy Arxivat 2012-12-15 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* 1 2 Marti Malloy en Judoinside.com (anglès)

## Enllaços externs

* Marti Malloy - Lloc web oficial
* JudoInside profile
# María Carbonero Barceló

María Carbonero Barceló (Palma, 1956) és una pintora balear.
Llicenciada en Belles Arts per la Universitat de Barcelona (1981).
Realitzà la seva primera exposició a Palma el 1982 a la galería "Joaquim Mir", de Palma. Ha exposat a Madrid, Barcelona i París, i ha participat en les fires d'art ARCO (des del 1985), Interarte (1986-1988) i Art Frankfurt (Alemanya 1989). És membre fundadora del taller Edicions 6a Obra Gràfica (1982), amb el qual exposà a la calcografia Nacional (Madrid 1987), a Sala Pelaires (Palma 1989) i a Es Baluard.
Va pintar els éssers desheretats toreros, les gitanes i les senyores del vespre com ja va fer el seu avi Pedro Barceló. A les seves exposicions a l'illa de Mallorca s'han pogut trobar figures de l'elit del món polític i financer espanyol. És neboda de Josep Barceló Moner.

## Referències

* 1 2 Umbral, Francisco «María Carbonero». El País, 03-03-1985.
* 1 2 «Maria Carbonero». TalentIB. Institut d'Estudis Baleàrics [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ «Es Baluard > Exposiciones > Col·lecció > Col·lecció permanent». Fundació Es Baluard Museu d'Art Modern i Contemporani de Palma. [Consulta: 14 maig 2020]. «Un fet palès en l'eclosió postmoderna de la pintura dels anys vuitanta queda reflectit en la mostra per quatre autors vinculats a Mallorca: Miquel Barceló, Miguel Ángel Campano, José María Sicilia i Maria Carbonero.»
* ↑ Durán, Lourdes «Memorias de una pintora Maria Carbonero recorre el zócalo de calles que la vieron crecer a la par que nacía el Paseo Mallorca y sus traseras, Concepción y Bonaire». Diario de Mallorca, 07-02-2013 [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ Durán, Lourdes «Veraneantes de colección». Diario de Mallorca, 26-07-2009 [Consulta: 14 maig 2020].