# Ermengarda de Narbona

Ermengarda de Narbona (1127/29 ? - 1196/97 Perpinyà), filla del comte de Narbona Eimeric II i la seva primera esposa Ermengarda. Cosina germana del comte de Barcelona Ramon Berenguer IV. Tenia una germanastra, Ermessenda, filla de la segona esposa del seu pare, també dita Ermessenda.

## Arribada al poder

En morir el seu pare l'any 1134, el comte de Tolosa Alfons Jordà ocupà el càrrec de vescomte ajudat per l'arquebisbe de Narbona, ja que Ermengarda, tot i ser la filla hereva més gran d'Eimeric II, encara era menor. Aleshores, Alfons Jordà quedà vidu de la seva esposa Faidida d'Usès, i intentà casar-se amb Ermengarda. Però, una coalició de senyors poderosos, amb Roger Trencavell (vescomte d'Albi, Besiers, Carcassona i Rasés) al capdavant, acordaren a finals del 1142, casar Ermengarda amb Bernat d'Anduze, fidel de confiança de Roger Trencavell. Alfons Jordà és fet pres i aconseguí la llibertat després de jurar la pau i restituir el vescomtat a Ermengarda i el seu marit en el 1143. A partir de llavors, Ermengarda començà a dirigir el vescomtat de Narbona amb fermesa.

## Activitats politicosocials

La vescomtessa arribà a encunyar moneda comtal narbonesa, amb el nom ERMENGARD. Prengué part en moltes expedicions bèl·liques. S'alià amb els seus parents, comtes de Barcelona, Ramon Berenguer IV i Alfons I, per resistir els atacs del comte tolosà Ramon V de Tolosa, fill d'Alfons Jordà. Durant el seu regnat, tingué cura de l'abadia de Fontfreda, fundada pel seu avi, Eimeric I de Narbona (1077-1105). En el 1157, donà una partida de terres a l'abadia cistercenca. En els anys 1166 i 1173, signà tractats comercials amb Gènova i Pisa. Cedí el vescomtat al seu nebot Pere Manrique de Lara (fill d'Ermessenda, la seva germanastra) en el 1192, i es retirà a Perpinyà, on hi morí anys més tard. El seu cos fou enterrat a l'abadia de Fontfreda.

## Referències

* (francès) Arnaud Baudin, «André le Chapelain», dins de Le comté de Champagne et de Brie au Moyen Âge.
* (francès) Jacqueline Caille, «Ermengarde, vicomtesse de Narbonne (1127/29-1196/97). Une grande figure féminine du Midi aristocratique», dins de La Femme dans l'histoire et la société méridionales (segles IX-XIX), Actes du 66e congrès de la Fédération historique du Languedoc méditerranéen et du Roussillon (Narbonne, 15-16 octobre 1994), Montpellier, 1995, p. 9-50.
* (francès) Jacqueline Caille, «Les seigneurs de Narbonne dans le conflit Toulouse-Barcelone au segle XII», Annales du Midi, t. 97 (1985), p. 227-244.
* (anglès) Fredric L. Cheyette, «Women, Poets, and Politics in Occitania», a Theodore Evergates (éd.). Aristocratic Women in Medieval France. Philadelphie : University of Pennsylvania, 1999, p. 138-177.
* (anglès) Fredric L. Cheyette, Ermengard of Narbonne and the World of the Troubadours. Ithaca : Cornell University Press, 2001.
* (francès) Aryeh Graboïs. «Une étape dans l'évolution vers la désagrégation de l'État toulousain au XII siècle : l'intervention d'Alphonse-Jourdain à Narbonne (1134-1143)», Annales du Midi, t. 78 (1966), p. 23-35.
* (francès) François Grèzes-Rueff. «L'abbaye de Fontfroide et son domaine foncier aux XIIe et XIIIe siècles», Annales du Midi, t. 89 (1977), p. 253-280.
* (anglès) Linda Mary Paterson, The World of the Troubadours : Medieval Occitan Society, c. 1100-c. 1300. Cambridge : Cambridge University Press, 1993.