OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enhanced Xip set

Enhanced Xip set ( ECS , Chipset Millorat) és el nom utilitzat per a la versió ampliada del chipset original del Commodore Amiga (OCS). Es va llançar a 1990 amb l'Amiga 3000. Els ordinadors Amiga venuts en aquest any presentaven una barreja de xips OCS i ECS, i fins i tot un Enhanced Chipset complet. El 1991 s'introdueix oficialment en la gamma baixa amb el llançament de l'Amiga 500+. L'últim Amiga a usar-lo va ser l'Amiga 600. Va ser substituït pel chipset AGA ( Advanced Graphics Architecture ).
La llista completa dels models d'ordinadors Amiga que el van incorporar és:
* Amiga 3000
* Amiga 3000T
* Amiga 3000UX
* Amiga 2000 rev. C
* Amiga 1500
* Amiga 500+
* Amiga 600
El ECS consisteix en 3 components: Super Agnus, Super Denise i Paula. Super Agnus i Super Denise són millores sobre els originals xips Agnus i Denise.

## Super Agnus

El nom Agnus ve de l'anglès a ddress g enerator (generador d'adreces). És el xip responsable de controlar la xip RAM. A més processa els diferents senyals de sincronització de vídeo i conté els dos coprocessadors gràfics blitter i Copper. En comparació amb l'Agnus l'OCS duplica la capacitat de la Xip RAM a 2 MB.

## Super Denise

El nom prové de D isplay i ncoder, i és el xip encarregat de manejar les resolucions. En comparació amb el Denise de l'OCS, manté el mateix nombre de colors (4096) però a més aporta:
* Productivity Mode de 640 x 480 píxels i 4 colors
* SuperHires de 1280 × 200 o 1280 × 256 píxels i 4 colors
* Possibilitat que el blitter copiï regions més grans de 1024 × 1024 en una sola operació.
* Mostra sprites a la vora, fora de la zona de plans de bits

## Paula

El nom prové de P eripheral and au dio. No pateix canvis respecte de l'OCS. Aquest xip s'encarrega de:
* Lectura i escriptura dels disquet s
* Maneig del so
* Suport de monitor VGA
* Conversió analògica/digital.

## Suport i problemes de compatibilitat

El suport de l'ECS comença amb el sistema operatiu AmigaOS 2.0. Les noves prestacions són principalment aprofitades pel soft de productivitat, més que pels jocs. Les prestacions del Kickstart 2 són utilitzades ocasionalment pels jocs posteriors, i com les dues tecnologies se solapen àmpliament, alguns usuaris sobreestimar el paper del chipset ECS.
A causa dels canvis alguns jocs no funcionen ja correctament. Si se li suma el que no es notifica als programadors les noves prestacions i canvis amb suficient antelació, la producció de soft adaptat al nou chipset és escassa.
# Enrico Tamberlick

Enrico Tamberlick o Tamberlik (Roma, 16 de març de 1820 - París, 13 de març de 1889) va ser un tenor italià que va conrear sobretot el repertori operístic italià i francès. Va destacar per la seua punyent declamació i pels seus aguts.
Nascut a Roma, s'ha dit que era d'origen romanès i que el seu nom vertader era Nikita Torna. Va estudiar a Nàpols amb Zirilli; després a Bolonya amb Guglielmi, i finalment a Milà amb De Abella. Va debutar l'any 1837 en concert i després va fer la seua aparició en teatre al Teatro Apollo de Roma, com Gennaro en Lucrezia Borgia i com a Arnoldo en Guillaume Tell. Es va presentar al Teatro Fondo de Nàpols l'any 1841, amb el nom artístic d'Enrico Danieli, en el paper de Tybalt en I Capuleti e i Montecchi. En la temporada de 1842-43 va fer el seu debut al Teatro San Carlo, ja amb el nom d'Enrico Tamberlik.
Va gaudir de gran èxit a Lisboa, on va ser un dels introductors del repertori verdià, i Madrid i també va aparèixer al Gran Teatre del Liceu a Barcelona, on cantà al costat de la soprano barcelonina Amalia Muñoz.
L'any 1850 va debutar a la Royal Opera House de Londres com a Masaniello en La Muette de Portici i hi va tornar regularment fins a l'any 1869. També va cantar regularment al Teatre Mariïnski de Sant Petersburg, des de l'any 1850 al 1863, on va estrenar en el paper de Don Álvaro en La forza del destino de Giuseppe Verdi el 10 de novembre de 1862. Va debutar al Théâtre-Italien de París l'any 1858 i hi va retornar amb regularitat fins a l'any 1877.
L'any 1871 va estrenar a Madrid, en el paper de Jorge, la versió operística de Marina, d'Emilio Arrieta, que ell mateix havia sol·licitat al compositor per a poder cantar-la al Teatro Real de Madrid. L'any anterior havia conegut en una visita a l'Alhambra de Granada un pintor que mentre pintava anava cantant, Tamberlick el sentí i restà impressionat, i li digué que estudies i que l'any següent l'esperava a Madrid per veure els seus progressos. Aquest xicot era Fernando Valero y Toledano que havia fet tants progressos que aquell mateix any i amb el suport de Tamberlick debutà al "Teatro Real" de Madrid amb l'òpera Fra Diavolo de Daniel Auber.
Va debutar al Teatro Colón de Buenos Aires l'any 1857, en el paper d'Alfredo en La traviata, i a l'Academy of Music de Nova York durant la temporada 1873-74. El 1877 va estrenar a París l'òpera Zilia u odio et amore del compositor cubà Gaspar Villate y Montes. Es va retirar després d'una gira per Espanya l'any 1881.
Tamberlick posseïa una veu robusta amb aguts (incloent-hi el seu famós do de pit), una gran musicalitat i una presència física que el feien molt adequat per als papers heroics, especialment Jean en Le Prophète i Manrico en Il trovatore. Altres dels seus papers notables van ser l'Otello de Rossini, Arnold, Pollione, Arturo, Ernani, Robert le diable, Faust, Don Ottavio, Florestan, Max, Poliuto, Cellini, etc.
Va morir a París i està enterrat al cementeri de Père Lachaise.

## Bibliografia

* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 66, pàg. 730. (ISBN-84-239-4566-9)
* Grove Music Online, Elizabeth Forbes, Juliol de 2008.
# Ermita de l'Estrella

Ermita de l'Estrella és un edifici del municipi de Llorenç del Penedès (Baix Penedès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'ermita està situada a la banda esquerra de l'habitatge. És composta d'un sola nau, consta d'una mesa rodona (antiga pedra de molí), d'una imatge de la Verge de l'Estrella i d'una col·lecció de goigs. Les cobertes són de dos vessants. S'hi accedeix per una porta d'arc de mig punt precedida per un porxo compost de quatre arcades semicirculars. A la banda dreta, i adossat a l'edifici, hi ha una espadanya de dos cossos amb una campana. L'exterior de l'edifici és totalment arrebossat i emblanquinat.

## Història

L'ermita estatja la Verge de l'Estrella, patrona de la joventut del poble de Llorenç del Penedès. L'actual ermita fou construïda damunt de l'antiga, dedicada també a la mateixa Verge. La seva construcció data dels voltants del 1970 i fou feta a l'estil neoromànic.
Cal mencionar les dificultats que fou necessari superar al posar com altar una pedra de molí (rodona) i no la típica mesa rectangular, en conseqüència fou molt difícil aconseguir la consagració d'un altar rodó.
(Consultar la fitxa l'Estrella)

## Referències

* 1 2 3 4 «Ermita de l'Estrella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Ermita de l'Estrella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Església parroquial de Sant Antoni Abat (Sant Antoni de Vilamajor)

Sant Antoni Abat és l'església parroquial de Sant Antoni de Vilamajor (Vallès Oriental) construïda entre els anys 1944 i 1949 per suplir l'antiga, que havia estat destruïda el 1936. Aquesta primera capella havia estat feta construir per Pere Sunyer el 1555; visitada des del segle xviii, havia esdevingut vicaria perpètua de Sant Pere de Vilamajor des de l'any 1798.
És de planta basilical, amb una nau major central separada per quatre columnes de les dues naus laterals. L'absis és de volta de mitja esfera. Al sostre hi ha un enteixinat. La façana acaba amb frontó i cornisa, per sota hi ha tres buits de mig punt. Més avall, protegida per unes arcades, hi ha l'entrada central, i dues més de laterals. Totes les columnes tenen capitell corinti. Al pati de davant de l'església hi ha un banc de pedra amb la data 1796 i una inscripció, possiblement mortuòria.

## Referències

* 1 2 «Església parroquial de Sant Antoni Abat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Erm

Un erm (ermot quan és petit i ermàs quan és gran) és terra sense cultivar, un camp abandonat o un lloc semidesert i àrid amb vegetació esclarissada. En molts llocs s'utilitza aquesta paraula per referir-se a qualsevol terra en estat natural de vegetació baixa, sigui una zona de garrigar o matolls, brolla, mates d'herba o desert.
Normalment els camps erms s'han deixat sense conrear a causa de certes dificultats difícils de resoldre. Entre aquestes cal mencionar l'excessiva distància als punts habitats més pròxims, la manca d'aigua, la infertilitat o l'abundancia de roques. Per això la vegetació a molts erms és herbàcia o baixa, pobra i esclarissada o de petites mates separades per extensions de terra nua.

## Altres tipus d'erms

* En els llocs de conreu extensiu talvolta un camp es pot deixar erm (ermar) per un període més o menys llarg perquè la terra es recuperi.
* Un erm d'alta muntanya és un terreny amb prats, tarteres i afloraments rocosos per damunt dels 2000 metres.
* Alguns erms són resultat de l'activitat humana. Per exemple males pràctiques agrícoles que han fet que s'hagin erosionat les parts fèrtils del terreny o a causa del ramat fent pasturatge excessiu en una determinada zona. Altres erms són el resultat la contaminació directa del sòl amb productes químics o deixalles contaminants.
* Un erm urbà o industrial és una parce·la o terreny en un medi urbà o en una zona industrial que ha estat abandonat com a resultat de la demolició o l'abandonament d'una construcció d'ús previ. Sovint aquest tipus d'erm és colonitzat gradualment per plantes ruderals, com l'olivarda, les lletereses i el xenixell.

## Importància ecològica

En les zones costaneres del mediterrani al País Valencià, les Illes Balears i Catalunya, molts erms han desaparegut durant la darrera meitat del segle XX degut a la urbanització excessiva. Entre les causes principals hom pot mencionar la proliferació de zones industrials, urbanitzacions, abocadors d'escombraries, autopistes, camps de golf, centres comercials i aparcaments.
Sovint menyspreats com a terrenys inútils i improductius, els erms mediterranis són importants ecològicament per a tota una sèrie d'espècies vegetals i animals. Moltes plantes hi creixen espontàniament, i tota una població accessòria d'insectes, ocells, rèptils i amfibis viuen en aquests llocs. La destrucció d'aquest hàbitat ha fet minvar fortament les poblacions de certes espècies endèmiques.

## Erm com a metàfora

La paraula "erm" pot tindre un significat poètic o simbòlic. Així un erm es pot referir a un lloc solitari i desolat. A l'edat mitjana també es referia a un lloc llunyà i aïllat on es retiraven ermitans o ascetes per fer vida meditativa religiosa, allunyats de les temptacions mundanes.

## Vegeu també

* Bosc mediterrani
* Zona degradada

## Referències

* ↑ Tartera o tarter és una extensió de terreny, al flanc d'una muntanya, coberta de pedres despreses dels cims.
* ↑ Vall de Hònt Herèda - Generalitat de Catalunya Departament de Medi Ambient i Habitatge Direcció General del Medi Natural
# Esperando la carroza

Esperando la carroza és una comèdia argentina, estrenada el 6 de maig del 1985, basada en l'obra de teatre Esperando la carroza (1974) de l'uruguaià Jacobo Langsner.
Va ser protagonitzada per importants actors argentins i uruguaians, entre els quals hi havia Antonio Gasalla, Luis Brandoni, China Zorrilla i Enrique Pinti.
Esperando la Carroza va quedar com un clàssic del cine argentí.

## Argument

Mamá Cora, que pràcticament ja té 80 anys, és mare de quatre fills. Viu amb un d'ells, Jorge, el més pobre de tots. Reiterats conflictes amb la seua nora fan que aquesta li demani a un del germans de Jorge, Sergio, que accedeixi a viure amb Mamá Cora per un temps, perquè no suporta més la situació.
Al mateix temps Mamá Cora se'n va a la casa d'una veïna, per cuidar-li a un fill durant la vesprada. La "desaparició" de Mamá Cora genera una baralla, perquè pensen que s'ha suïcidat.
Finalment, Mamá Cora apareix quan tots, suposadament, l'estan vetllant, encara que en realitat vetllaven el cadàver d'una anciana que, als pocs instants, arriben a retirar els veritables familiars.

## Actors

| Actor | Personatge |
| Luis Brandoni | Antonio Musicardi |
| China Zorrilla | Elvira Romero de Musicardi |
| Antonio Gasalla | Ana María de los Dolores Buscarolli de Musicardi (Mamá Cora) |
| Betiana Blum | Nora de Musicardi |
| Julio de Grazia | Jorge Musicardi |
| Mónica Villa | Susana de Musicardi |
| Juan Manuel Tenuta | Sergio Musicardi |
| Andrea Tenuta | Matilde Musicardi |
| Darío Grandinetti | Cacho |
| Cecilia Rossetto | Dominga |
| Enrique Pinti | Felipe |
| Lidia Catalano | Emilia Musicardi |
| Clotilde Borella | Doña Elisa |
| José Andrada | |
| Juan Acosta | Peralta |

## Enllaços externs

* Informació en CineNacional.com(castellà)
* Informació Arxivat 2006-01-12 a Wayback Machine.(castellà)
* Youtube(castellà)
# Eslinga

Una eslinga és una eina d'elevació. És l'element intermedi que permet enganxar una càrrega a un ganxo d'hissat o de tracció. Consisteix en una cinta amb un ample o llarg específic (varien segons la seva resistència, els models i els fabricants) en què els extrems acaben en un llaç. El material de què està feta l'eslinga pot ser material sintètic o acer.

## Referències

* ↑ Innovacion Y Cualificacion, S.l.. Operador de Grúas Torre. Innovación Y Cualificación, 2004, p. 251–. ISBN 978-84-96401-19-8.

## Enllaços externs

* Cablered-eslingues. Arxivat 2011-11-26 a Wayback Machine.
# Estadi Mbombela

L'Estadi Mbombela és un estadi de futbol situat a Nelspruit a Sud-àfrica, que serà una de les seus de la Copa Africana de Nacions, i que fou seu també de la Copa del Món de futbol 2010 i on es disputaren quatre partits de la primera fase. El propietari del camp és el municipi de Mbombela. La seva capacitat total és de 43.500 espectadors i va ésser inaugurat l'any 2009.

## Copa del món de futbol de 2010

    Article principal: Copa del Món de futbol 2010
Partits del torneig que es jugaran a l'estadi:
Primera fase
* 16 de juny: Hondures - Xile.
* 20 de juny: Itàlia - Nova Zelanda.
* 23 de juny: Austràlia - Sèrbia.
* 25 de juny: Corea del Nord - Costa d'Ivori.

## Enllaços externs

* El Mbombela a FIFA.com Arxivat 2010-03-09 a Wayback Machine. (castellà)
# Evèlpides

Evèlpides (en llatí Evelpides, en grec antic Εὐελπίδης) era un famós oculista grec que va viure en temps de Cels, al començament de l'era cristiana. Cels va preservar diverses fórmules seves. (Cels de Med. pp. 120, 122, 123, 124.).

## Referències

* ↑ W.A.G., Evelpides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 83
# Evànguelos Meimarakis

Evànguelos-Vasileios Meimarakis (en grec: Ευάγγελος-Βασίλειος Μεϊμαράκης) (Atenes, Grècia, 14 de desembre de 1953), també conegut com a Vangelis Meimarakis, és un advocat i polític grec. Va ser el líder del partit grec Nova Democràcia i el líder de l'oposició de Grècia entre juliol i novembre de 2015.

## Carrera política

Meimarakis començà la seva militància a Nova Democràcia l'any 1974 essent un dels membres fundadors de les joventuts del partit, anomenades ONNED, d'on va ser president entre 1984 i 1987. Fou escollit membre del comitè central de Nova Democràcia l'any 1986, durant la segona conferència nacional del partit. L'any 2006, el primer ministre Kostas Karamanlís el nomenà ministre de Defensa Nacional de Grècia, càrrec que ocupà fins al 2009. També fou president del Parlament Hel·lènic de 2012 a 2014.
El 5 de juliol de 2015, Andonis Samaràs el nomenà líder provisional del partit després que Samaràs anunciés la seva dimissió. Degut a l'avançament electoral, fou el candidat a primer ministre a les eleccions legislatives gregues del 20 de setembre de 2015. El seu càrrec en el partit expirarà la primavera de l'any 2016, on s'escollirà el nou president del partit.

## Referències

* 1 2 3 «Evangelos Meimarakis CV». Arxivat de l'original el 2015-02-18. [Consulta: 15 octubre 2015]. (anglès)
* ↑ «Antonis Samaras announces departure from New Democracy presidency». tovima.gr. [Consulta: 15 octubre 2015]. (anglès)
* ↑ «Plebiscit a l'esquerra radical». El Punt Avui. [Consulta: 15 octubre 2015].
# Eua zebrina

Eua zebrina és una espècie de gastròpode eupulmonat terrestre de la família Partulidae. És terrestre i un endemisme de la Samoa Nord-americana.

## Referències

* 1 2 IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Baillie, J. i Groombridge, B., 1996. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 1996. UICN, Gland, Suïssa.
* Groombridge, B. (ed.), 1994. 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa.

## Enllaços externs

* Decline and homogenization of Pacific faunas: the land snails of American Samoa (anglès)
* Evolution and Extinction of Partulidae, Endemic Pacific Island Land Snails (anglès)
# Eubacteriàcies

Eubacteriaceae és una família de bacteris gram positius dins l'ordre Clostridiales

## Referències

* ↑ Eubacteriaceae on www.bacterio.cict.fr
# Factor sigma

Els factors sigma o factors σ són proteïnes que es troben en procariotes com subunitats de l'ARN polimerasa. Li permeten reconèixer les seqüències promotores de l'ADN per iniciar la transcripció. Els factors sigma més comuns són els factors σ$_{70}$ i σ$_{54}$.

## Factors σ$_{70}$

Són els més comuns, interaccionen amb la majoria dels promotors procariotes. Són regulats per repressors i activadors que es troben propers al promotor.
Alguns exemples de promotors reconeguts per l'ARN Polimerasa-σ$_{70}$ són el de l'operó lac i l'operó trp.

## Factors σ$_{54}$

L'ARN polimerasa-σ$_{54}$ reconeix seqüències que són regulats exclusivament per activadors que es troben units a seqüències amplificadores localitzades centenars o milers de parells de bases (pb) del promotor corrent arriba.
Un exemple de promotor reconegut per l'ARN Polimerasa-σ54 és el del gen glnA.

## Referències

* 1 2 3 LODISH, BERK, MATSUDAIRA, KAISER, KRIEGER, SCOTT, ZIPURSKY, DARNELL. "Biología Celular y Molecular (5ta. edición)". Panamericana, 2005. ISBN 950-06-1374-3.
# Fanny Brate

Fanny Ingeborg Matilda Brate, de soltera Ekbom (Estocolm, 26 de febrer de 1862-ibídem, 24 d'abril de 1940) va ser una pintora sueca. Les seves obres van influenciar Carl Larsson en les seves aquarel·les sobre la vida familiar idíl·lica.

## Biografia

Fanny Brate va ser filla del matrimoni format per John Frederic Oscar Gustaf Ekbom, que treballava per al príncep Carles de Suècia (duc de Västergötland), i Henriette Alexandrine Dahlgren.
L'any 1880, a l'edat de 18 anys, va ser acceptada a la Reial Acadèmia Sueca de les Arts, després d'haver-se graduat en el Konstfack. L'any 1887 va contreure matrimoni amb el runolèg Erik Brate (1857-1924), amb qui va tenir quatre filles: Astrid (1888–1929), Torun (1891–1993), Ragnhild (1892–1894) i Ingegerd (1899–1952). Després del matrimoni Brate es va veure forçada a deixar la pintura, però va continuar participant en el món artístic suec com a mecenes d'altres artistes.

## Obres

L'any 1885 va rebre una Medalla Reial en reconeixement per la seva obra Konstvänner (Amics de l'art), la qual retrata la pròpia Brate envoltada per una multitud de nens.
És més coneguda, no obstant això, per Namnsdag (Un dia de celebració), pintada l'any 1902 i que s'exhibeix actualment en el Museu Nacional d'Estocolm.
A més, Fanny Brate va il·lustrar diversos llibres infantils, com Mormors eventyr ('Les aventures de l'àvia').
El Museu Nacional va organitzar l'any 1943 una exposició memorial en la qual es van exhibir 126 obres de la seva autoria. Va treballar tant sobre oli com en aquarel·les. El seu treball té un valor de patrimoni cultural significatiu, ja que representa la vida de la burgesia sueca al segle xix.

## Galeria

* Retstickor (La burla), 1885
* Sov så sött - baby i barnvagn (Dolços somnis, bebè en cotxet), 1889
* En ledig stund (Un moment lliure) o Musse, 1892

## Exposicions

* Müsse el Grinden Internationale Kunstausstellung (Múnic, 1892).
* Grosse Kunstausstellung (Berlín, 1900).
* "L'art femení" (Den kvinnliga konsten) a l'exposició de la Svenska konstnärernas förening (Associació d'Artistes Sueques) (1909).
* Liljevalchs konsthall "Van anar a París" (They went to Paris).

## Referències

* 1 2 «Fanny I M Brate (f. Ekbom)». Svenskt biografiskt lexikon (SBL). [Consulta: abril 2020].
* ↑ National Museum exhibition catalogs No. 93
# Evangeli d'Eva

L'Evangeli d'Eva és un evangeli apòcrif de contingut gnòstic que només es coneix pel testimoni d'Epifani. El seu contingut es basa en visions imaginàries i testimonis estranys.
El nom d'Evangeli d'Eva s'explica fàcilment si es pensa en el paper tant important que va tenir aquest personatge en les creences ofites i en el maniqueisme. Es dubta de si aquest evangeli és el mateix que l'Evangeli de la Perfecció, també citat per Epifani i pel bisbe Filastri de Brescia. D'aquest últim evangeli només se sap que era usat pels gnòstics.
| « | Altres no s'avergonyeixen de citar l'Evangeli d'Eva, i pretenen depositar la seva llavor amparats en aquest nom... | » |
| — Epifani Panarium 26,2 |||

## Referències

* ↑ Santos Otero, Aurelio de. Los Evangelios apócrifos. Madrid: B:A:C, 1999, p. 67 i 69. ISBN 8479140445.
# Ezkabarte

Ezkabarte (oficialment, en castellà Ezcabarte) és un municipi de Navarra, a la comarca d'Ultzamaldea, dins la merindad de Pamplona. Limita amb Berriobeiti a l'est, amb Berriozar, Antsoain, Burlata, Atarrabia i Uharte al sud, amb Esteribar a l'oest, i Txulapain, Odieta i Olaibar al nord.
Està compost pels concejos d'Arre, Azoz, Cildoz, Eusa, Maquirriáin, Oricáin, Orrio i Sorauren i els indrets d'Adériz, Anoz, Ezkaba i Garrués.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 1 085 | 1 140 | 1 198 | 1 202 | 1 265 | 1 335 | 1 353 | 1 403 | 1 490 | 1 540 | 1 575 |
| Fonts: Ezkabarte i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Bibliografia

* José María Jimeno Jurio, Toponimia y cartografía de Navarra. LIX, Pamplona/Iruñea, 1999. ISBN 84-235-1876-0
# Faeto

Faeto (faetar Faíte) és un municipi italià de la província de Foggia, situat a la vall del Celone a la regió de la Pulla. L'any 2022 tenia 606 habitants. Pateix una despoblació constant, el 1931 encara hi havia 2716 habitants.
L'agricultura és la principal activitat economíca, però les ingressos romanen escassos per la pobre fertilitat de les terres. S'hi conrea blat, gira-sol i blat de moro. És conegut per les patates i els embotits. Té un clima apenínic: fred d'hivern, estius moderats.
Junts amb la veïna Celle di San Vito és un dels municipis de la minoria francoprovençal a la Pulla, resultat d'una colònia creada per Carles I d'Anjou tot i que la llengua es perd. Limita amb els municipis de Biccari, Castelfranco in Miscano, Celle di San Vito, Greci, Orsara di Puglia i Roseto Valfortore.

## Referències

* 1 2 «Faeto» (en italià). Enciclopedia Treccani. Treccani. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Popolazione residente al 1° gennaio: Tutti i comuni» (en italià). Istat, 01-01-2022. [Consulta: 4 febrer 2023].
* 1 2 «Faeto» (en italià). Enciclopedia Italiana. Treccani, 1932. [Consulta: 4 febrer 2023].
* 1 2 3 «La Città» (en italià). Ajuntament de Faeto. Arxivat de l'original el 2023-02-04. [Consulta: 4 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Faeto - Lloc web oficial