OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Luis Roca Millán

José Luis Roca Millán (Manchones, Província de Saragossa, 14 de febrer de 1934) és un empresari, polític i dirigent esportiu espanyol, que va ser president de la Reial Federació Espanyola de Futbol entre 1984 i 1988.

## Biografia

Tot i que va néixer a Manchones, es va criar al poble turolenc d'Alcorisa, on el seu pare feia de mestre. Professor mercantil, i diplomat per l'Escola Superior de Direcció i administració d'empresa (ESADE) de Barcelona. Professionalment va destacar a partir dels anys 1940s com a empresari de la construcció i industrial de la ceràmica. El 1971 va constituir a Vinaròs l'empresa Ceràmiques i Construccions Roca SL i va ser també diputat en les Corts d'Aragó per Alianza Popular.
La seva vinculació amb el futbol va arribar a través de diversos clubs modests de Terol. Va ser directiu del Calbo Sotelo d'Andorra de Terol i posteriorment va fundar dos equips: el Calamocha i l'Alcorisa, del qual també va ser president. El 1972 va ingressar a la Federació Aragonesa de Futbol i posteriorment va rellevar-ne Jaime Dolset en la presidència.
El 1984 es va presentar a les eleccions a la presidència de la Reial Federació Espanyola de Futbol. Roca va ser considerat per la premsa com el candidat continuista de Pau Porta, a qui la llei impedia revalidar el seu càrrec. En els comicis, celebrats el novembre de 1984, Roca va obtenir una àmplia victòria, amb 250 vots, per davant dels 112 de Pedro Hernández Escorial, els 57 d'Antonio Baró i un de Luis Miguel Sabaté.
Roca es va mantenir en el càrrec durant quatre anys. El seu únic mandat va estar marcat pels enfrontaments amb les administracions, la Lliga de Futbol Professional (LFP) i l'Associació de Futbolistes Espanyols (AFE), i fins i tot va haver de superar un vot de censura el 1987.
Malgrat haver anunciat la seva possible candidatura en les eleccions de juliol de 1988, finalment, a quinze dies dels comicis, va renunciar públicament a la reelecció, alhora que va dimitir com a president de la junta gestora RFEF, argumentant pressions i ingerències del Consell Superior d'Esports.

## Referències

* 1 2 José María Sirvent. «José Luis Roca, candidato oficialista, tiene la afición de coleccionar cargos». El País, 30-11-1984. [Consulta: 4 abril 2009].
* ↑ «José Los seis candidatos». El País, 30-11-1984. [Consulta: 4 abril 2009].
* 1 2 José Damián González. «José Luis Roca arrolló a sus rivales en las elecciones a la presidencia de la Federación Española de Fútbol». El País, 01-12-1984. [Consulta: 4 abril 2009].
* ↑ Juan José Paradinas. «La AFE se une al voto de censura contra José Luis Roca». El País, 27-01-1987. [Consulta: 4 abril 2009].
* ↑ Tomás Guasch. «¡Entente Meler - Villar!». El Mundo Deportivo, 05-07-1988. [Consulta: 4 abril 2009].
* ↑ Josep M. Serra. «Regresó Núñez, más presidente que nunca». El Mundo Deportivo, 05-07-1988. [Consulta: 4 abril 2009].

## Enllaços externs

* Roca, orgulloso de su triunfo
* José Luis Roca pie de que dietas que cobró indebidamente se den a la beneficencia
* ENTREVISTA. Roca: "Quiero seguir"
# Mesa per a la Unitat dels Comunistes

La Mesa per a la Unitat dels Comunistes va ser el nom amb què es va presentar a les eleccions generals espanyoles de 1986 i a les eleccions al Parlament d'Andalusia de 1986 el Partit dels Treballadors d'Espanya-Unitat Comunista, liderat per Santiago Carrillo.
Va aconseguir 229.695 vots (l'1,1%) a Espanya i 50.886 vots (l'1,2%) a Andalusia, raó per la qual no va obtenir representació parlamentària.
Al País Basc es va presentar amb la denominació oficial de la federació del PCE, Partit Comunista d'Euskadi-Euskadiko Partidu Komunista (PCE-EPK), tornant a presentar-se d'aquesta forma a les eleccions al Parlament Basc d'aquest mateix any.

## Referències

* 1 2 Richard Gunther, José R. Montero, Juan Botella (2004). Democracy in Modern Spain, Yale University Press, pág. 240
# Ippasanama

Ippasanama o Ippaššana era una ciutat hitita situada a l'est de Kanish, al sud del riu Marasanda, on van arribar els kashka en la seva expedició al sud cap a l'any 1300 aC en temps del rei Hattusilis III.
Van saquejar la regió, on no van trobar resistència de la part dels hitites, ja que estava despoblada.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 209. ISBN 8446022532.
# Jaume Alzamora Riera

Jaume Alzamora Riera (Artà, Llevant, Mallorca, 9 d'agost de 1971) és un polític balear.
Llicenciat en Geografia i Història per la Universitat de les Illes Balears (UIB), fou alcalde de l'Ajuntament d'Artà entre 2011 i 2014, i regidor fins al 2019. Des de l'any 2001 fins al 2011 treballà com a professor d'educació secundària. També fou director d'una agència d'una companyia multinacional asseguradora.
Al sector públic tingut experiència exercint el càrrec de director insular de Promoció Sociocultural del Consell de Mallorca, i també ha ocupat el càrrec de director insular de Participació Ciutadana i Joventut entre els anys 2015 i 2017. El novembre del 2017 fou nomenat director de l'Agència de Turisme de les Balears (ATB), substituint a Pere Muñoz Perugorría, i es mantingué en el càrrec fins al 2019.
L'any 2019 fou nomenat conseller insular de Promoció Econòmica i Desenvolupament Local del Consell Insular de Mallorca, en el govern de coalició entre el Partit Socialista de les Illes Balears i Més per Mallorca, amb Catalina Cladera Crespí del PSIB com a cap de govern.
L'octubre del 2021 Jaume Alzamora presentà la seva candidatura a las primàries de Més per Mallorca per encapçalar la llista electoral d'aquesta formació al Consell de Mallorca a les eleccions insulars del 2023. I el març del 2023 fou presentat oficialment a Palma com a cap de llista de Més per Mallorca per a presidir el Consell després dels comicis de maig de 2023.

## Referències

* 1 2 «Jaume Alzamora Riera serà el nou director gerent de l'ATB». Govern de les Illes Balears, 10-11-2017. [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Jaume Alzamora substituirà Pere Muñoz a l'Agència de Turisme de les Balears». Diari de Balears, 09-11-2017 [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Jaume Alzamora, nou conseller insular de Promoció Econòmica i Desenvolupament Local». Defrancdigital [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ Ribelles, Indalecio «Jaume Alzamora presenta su candidatura a las primarias de Més al Consell de Mallorca». OK Diario, 09-10-2021 [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Jaume Alzamora, cap de llista de Més per Mallorca al Consell». VilaWeb, 11-03-2023 [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «MÉS per Mallorca presenta la seva candidatura al Consell amb Jaume Alzamora al capdavant: «Som un equip de gent diversa, preparada i plena de talent»». Diari de Balears, 11-03-2023 [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ Adrover, Miquel «Més per Mallorca presenta su candidatura al Consell con Jaume Alzamora al frente». Diario de Mallorca, 11-03-2023 [Consulta: 12 març 2023].
# Jacob Black

Jacob Black és un personatge de la saga Crepuscle de novel·les de fantasia romàntica juvenil escrita per Stephenie Meyer. És un home llop que s'enamora i té una relació amb la protagonista humana, Isabella Swan.
Segons la mateixa Meyer al seu lloc web oficial, en un principi, el paper de Jacob, tot i que important, havia de ser molt puntual. A la primera novel·la, Crepuscle, havia de ser l'amic de la protagonista que li suggereix la idea que potser l'Edward Cullen és un vampir. Per a fer-lo, l'autora li fa explicar a Bella diverses llegendes que ell coneix. Però en acabar de crear aquest personatge, tant a ella com al seu editor els va agradar molt, per la qual cosa van decidir donar-li més importància a les següents tres novel·les de la saga. Cada cop es fa més amic de Bella, és el seu millor amic i posteriorment el seu xicot, de manera que s'acaba creant un triangle amorós entre ells dos i Edward Cullen, que surt amb ella abans i després que ell. Jacob i Edward són rivals en l'amor per Bella i a més ho són, ja que pertanyen a dues famílies enfrontades, els homes llop i els vampirs. La quarta novel·la està parcialment narrada des del punt de vista de Jacob.
# Critèrium Internacional de Blida

El Critèrium Internacional de Blida és una competició ciclista d'un dia que es disputa als voltants de Blida (Algèria). La primera edició data del 2014 ja formant part de l'UCI Àfrica Tour, amb una categoria 1.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2014 | Marco Amicabile | Mekseb Debesay | Yonas Tekeste Haile |
| 2015 | Abdelbasset Hannachi | Mekseb Debesay | Nassim Saidi |
| 2016 | Nassim Saidi | Jesús Alberto Rubio | Tesfom Okubamariam |

## Enllaços externs

* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a los-deportes.info
# El Collell (Rupit i Pruit)

el Collell és una masia a l'oest de la Rovira al terme de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Masia de planta rectangular amb coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana, orientada a sud-oest. Consta de planta baixa i dos pisos. La façana presenta un portal centrat i amb motllures, de forma rectangular. A sobre hi ha una finestra i a la part dreta petites finestretes. A l'esquerra, a nivell de primer i segon pis s'obren galeries d'arc rebaixat i les de baix, més altes que les altres, són sostingudes per pilars amb els capitells motllurats. Al nord-oest s'hi adossen construccions complementàries a l'habitatge, una de les quals presenta una finestra goticitzant. Al sector sud-est hi ha una eixida a nivell del primer pis amb una teuladeta a la part dreta, la part de baix serveix de garatge. És construïda en pedra.

## Història

Al fogatge de la parròquia i terme de Sant Andreu de Pruyt de l'any 1553 apareix registrat un tal Francesc Collell.
El mas es degué ampliar vers el segle xvii, com es pot observar per alguns elements arquitectònics, i al segle xix, concretament al 1808, com indica el portal principal, degué sofrir noves modificacions.
Segons els estadants del mas se sap que la casa havia tingut oratori. Actualment s'ha convertit en restaurant.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas el Collell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Carmen Andrés

Carmen Andrés (1883 - 1959) va ser una Vedet de revista i sarsuela i actriu espanyola de finals de segle xix i començaments del segle xx.

## Biografia

Va debutar en el teatre a l'edat de 14 anys, de la mà de l'mestre Calleja, que la va incloure en el cor de l'Teatre Martín (Madrid). En 1903 va treballar amb la companyia de teatre de Pepe Ontiveros al teatre Còmic; també en el teatre Eslava i el teatre Apolo on va formar part de la companyia de Chicote i Vila (1913-1914).
Durant els seus començaments aconsegueix l'èxit en les famoses temporades de teatre Còmic acompanyant a Amparo Taberner i les germanes Calvo el 1903 i va tornar el 1905 a la mateixa coliseu estrenant La tassa de te de Vicente Lleó Balbastre, o les de l'mític Eslava de la mà de Vicente Lleó Balbastre i Antonio Paso i Cano amb les estrenes de les obres l'alegre trompeteria , la cort de Faraó , o l'opereta la república de l'amor , l'art de ser bonica de Jeroni Giménez i Amadeu Vives, Les granadines , la cort dels casats , El ratolí de Rafael Calleja o El que paga descansa i altres de repertori com La costa blava , El país de les fades ' 'de Rafael Calleja.
Apareix novament en escena en els anys vint convertida en característica estrenant Don Quintín el amargao de Jacinto Guerrero. Altres obres d'aquesta època van ser Encarna la misteri de Reveriano Soutullo i La cursilona 1930 de Eduardo Fonts.

## Referències

* ↑ Diversos autors, 2006, p. 101-102.

## Bibliografia

* Diversos a. Diccionari de la Zarzuela. Espanya i Hispanoamèrica.. Edita Institut Complutense de Ciències Musicals (ICCMU), 2006. ISBN 84-89457-30-1.
* Alier, Roger. El llibre de la sarsuela. Barcelona: Edicions Daimon. ISBN 84-231-2677-3.
# Ribeseya

Ribeseya (castellà: Ribadesella) és un conceyu d'Astúries. Limita al nord amb el mar Cantàbric, a l'est amb Llanes, al sud amb Cangues d'Onís i Parres i a l'oest amb Caravia. Fundada per Alfons X el Savi fou un dels principals ports asturians del segle xix.
El conceyu consta també de nombroses empreses dedicades a l'esport d'aventura, com el piragüisme, l'espeleologia o l'escalada. El primer dissabte d'agost després del dia 2 se celebra el famós Descenso Internacional del Sella, on acudeixen esportistes de tot el món i se celebra una gran festa local.
També aquest conceyu destaca per la varietat turística que ofereix, i sobretot per les activitats al voltant de la Cova d'El Pozu'l Ramu (asturià) o de Tito Bustillo, famosa per les seves pintures prehistòriques.

## Vegeu també

* Banda de cornamuses Ribeseya

## Enllaços externs

* Federació Asturiana de Concejos Arxivat 2011-04-12 a Wayback Machine.
* Belonweb, Astúries, Ribadesella Arxivat 2008-07-19 a Wayback Machine.
# José Luis Rodríguez

José Luis Rodríguez és el nom dels següents personatges:
* José Luis Rodríguez Aguilar (1994), ciclista xilè
* José Luis Rodríguez García (Loeches, 1966), ciclista espanyol
* José Luis Rodríguez Moreno (Madrid,, 1947), ventríloc espanyol
* José Luis Rodríguez Zapatero (Valladolid, 1960), polític espanyol
* José Luis Rodríguez (futbolista) (Buenos Aires, 1963), futbolista argentí
# Kenneth Alan Ribet

Kenneth Alan "Ken" Ribet és un matemàtic estatunidenc que exerceix de catedràtic a la Universitat de Califòrnia, Berkeley. Els seus camps de recerca inclouen la teoria de nombres algebraica i la geometria algebraica.
Una de les seves contribucions més destacades és la demostració de la conjectura èpsilon efectuada per Gerhard Frey la qual implicava que la demostració de la Conjectura de Taniyama-Shimura implicava la veracitat del Darrer Teorema de Fermat. De fet, el seu resultat demostrava que no es necessitava la demostració completa de la conjectura sinó només un cas particular, el cas de les corbes el·líptiques semiestables. Aquest cas fou finalment demostrat el 1994 per Andrew Wiles amb la col·laboració de Richard Taylor.
Rebé el Premi Fermat l'any 1989.
# Cantó de Morez

El cantó de Morez és un cantó francès del departament del Jura, situat al districte de Saint-Claude. Té 9 municipis i el cap és Morez.

## Municipis

* Bellefontaine
* Bois-d'Amont
* Lézat
* Longchaumois
* Morbier
* Morez
* La Mouille
* Prémanon
* Les Rousses

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Louis Paget | SFIO |
| 1949-1961 | Maxime Grenier | RGR, després divers droite |
| 1961-1973 | M. Prost | Centrista, després CDP |
| 1973-1985 | M. Grenier | Divers droite, després UDF-PR |
| 1985-1992 | Jean-Louis Crestin-Billet | Divers droite |
| 1992-1998 | Roland Carminati | RPR |
| 1998-2004 | Jean-Paul Salino | RPR |
| 2004- | François Godin | PR |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Carlo Mazzone

Carlo "Carletto" Mazzone (Roma, 19 de març de 1937 – Ascoli Piceno, 19 d'agost de 2023) fou un entrenador i exjugador de futbol italià.

## Biografia

Va començar la carrera professional de migcampista a l'AS Roma, després va fitxar per Spal, Siena i es retirà a l'Ascoli, on comença la seva carrera com a entrenador a la Serie C.

## Entrenador

La se primera temporada com a entrenador va ser el 1968-69 amb l'Ascoli, entrant a la banqueta a meitats del campionat a la Serie C, va seguir fins al 1975. En aquests 7 anys va dur l'equip a la Serie B, amb uns sorprenents bons resultats i a l'any següent va portar l'equip a la Serie A.
Al campionat de 1974-1975, Mazzone va aconseguir per primera vegada la permanència a la primera divisió italiana, passant a entrenar el següent any a la Fiorentina, on va estar-hi tres anys, on va arribar a un tercer lloc. Després va anar al recent ascendit Catanzaro i va assolir una meritòria 9a posició, l'any següent es va salvar de nou gràcies al fet que van baixar l'AC Milan i la Lazio després d'un procés judicial per l'escandal "calcioscommesse". El 1980 torna a l'Ascoli per estar 5 temporades, mantenint l'equip sense baixar de categoria durant 4 temporades seguides. Després d'un parèntesis a la Serie B amb el Bologna, en el qual no va aconseguir l'èxit de l'ascens, va passar al Lecce a 10 jornades del final del campionat. Després de dur-lo a la Serie A, va estar-hi dos anys més amb dues salvacions, la primera quedant novè i la segona salvant-se només per un punt. El 1991 va anar al Cagliari, després d'un breu parèntesi al Pescara, amb el qual va assolir la sisena posició i la classificació per la Copa de la UEFA, després de 21 anys. Va fitxar pel seu club de tota la vida, la Roma. Va estar tres anys amb un setè lloc i dos cinquens, i va ascendir al primer equip a Francesco Totti.
Torna al Cagliari el 1996 però no va poder salvar a l'equip. L'any següent va anar al Nàpols però no va concloure la temporada. El 1998 torna novament al Bolonya, orfe de Roberto Baggio però al qual havia tornat Signori. Va portar l'equip a la victòria de la Intertoto, i a les semifinals de la UEFA i de la Copa d'Itàlia. L'estiu següent fitxa pel Perugia. L'any 2000 és contractat pel Brescia, aquí coincideix amb Baggio, el qual signa amb l'equip amb una clàusula que el lliura si Mazzone marxa de l'equip. El binomi Baggio-Mazzone porta al Brescia a 4 salvacions seguides, record històric de l'equip. El 2001 es va classificar per a la copa de la UEFA, però és eliminat pel Paris Saint-Germain a les semifinals de la Intertoto. El 2004-2005 torna per tercera ocasió al Bologna, i l'equip descendeix després del "spareggio", partit de desempat, contra el Parma.
El 7 de febrer del 2006 marxa a entrenar el Livorno, 6é de la Serie A, per substituir Roberto Donadoni. Aconsegueix 7 partits consecutius sense derrotes, un record per l'equip a la Serie A. El 18 de març del mateix anys, iguala el record de 787 partits a la banqueta de Nereo Rocco i el supera, finalitzant la temporada amb 792 partits.
# Carlos Alberto Valderrama

Carlos Alberto Valderrama Palacio (Santa Marta, Colòmbia, 2 de setembre de 1961) és un exfutbolista colombià.

## Trajectòria

Amb un total de 111 partits entre 1983 i 1998 és el futbolista amb més partits internacionals disputats amb la selecció colombiana. També és considerat per molts analistes com el futbolista colombià més important de la història. Fou el capità de la selecció durant les copes del Món de 1990, 1994, i 1998.
Des dels seus inicis l'any 1981, Valderrama fou tot un rodamón del futbol. A Colòmbia va jugar amb Unión Magdalena, Millonarios i Deportivo Cali. Es va unir al Montpeller francès el 1988 i dos anys més tard al Reial Valladolid. Retornà a Colòmbia on jugà amb Independiente Medellín i Atlético Junior. L'any 1996 es traslladà als Estats Units on defensà els colors de Tampa Bay Mutiny (1996-97, 2000-01), Miami Fusion (1998-99), i Colorado Rapids (2001-02) de la Major League Soccer. L'any 2005 fou inclòs en l'11 de tots els temps de la MSL.
El febrer del 2004 es retirà després de 22 anys de carrera amb un partit a l'Estadi Metropolità de Barranquilla, al costat de jugadors com Diego Maradona, Enzo Francescoli i José Luis Chilavert.

## Palmarès

* Copa francesa de futbol: 1990
* Lliga colombiana de futbol: 1993, 1995
* Futbolista sud-americà de l'any: 1987, 1993
* Futbolista de l'any de la MLS: 1996

## Referències

* ↑ rsssf: Colombia record international footballers
* ↑ Fox Sports article (castellà)

## Enllaços externs

* Detalls a National Football Teams (anglès)
* RSSSF (anglès)
* Biografia (castellà)
# Casa Vives (Figueres)

La Casa Vives és una casa a la ciutat de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Pertany a la família Vives i fou edificada tres generacions endarrere. Ha sofert modificacions a l'interior pels mateixos propietaris, que són constructors. Edifici entre mitgeres molt estret, de planta baixa amb portal i aparador, arrebossada i amb estries imitant les dovelles. Els dos pisos, separats per franges de ceràmica amb motius florals o vegetals, presenten un balcó cadascun. Sobre els balcons hi ha un llindar ceràmic i a la part superior dels balcons hi ha orla d'estuc de motius florals. La coberta és una terrassa amb balustrada.

## Referències

* 1 2 «Casa Vives». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Casa Vilaró (Mollerussa)

La Casa Vilaró és un monument del municipi de Mollerussa (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
L'edifici presenta una distribució simètrica en tots els seus components. S'organitza en tres cruixies traduïdes a la façana, en la qual, la cruixia central sobresurt de les laterals, adquirint així més importància. La separació dels pisos o nivells queda reflectida a la façana mitjançant la utilització de frisos. Amb aquests la separació de la planta, el pis i les golfes queda ben palesa. La cruixia central està composta d'una porta (primer nivell), tres balcons (al pis) amb el central amb barana de pedra, i dues finestres geminades amb mainell d'arc de mig punt peraltat (golfes). Tots els elements d'obertura, porta, balcons i finestres, estan emmarcats en un llindar amb arc escarser. La planta de l'edifici és quadrangular. A la part superior, i sortint de les façanes laterals, hi ha un cos rectangular amb coberta a tres aigües i amb forma romboïdal. La inclinació és acusada, corbant-se als extrems. Cal destacar el treball de forja de les balconades laterals, decorades amb motius geomètrics.
L'edifici es va construir entre finals del segle xix i principis del segle xx. Les seves funcions era albergar-hi les oficines dels caps de l'explotació de la Societat del Canal d'Urgell. Durant la guerra civil va ser lloc de reunió del Sindicat UGT, que van realitzar una vaga a la Casa Canal durant el mes de juny de 1936 i durant la guerra es van apropiar de la casa. Fins aquelles dates era coneguda com a Casa Xalet i després de la guerra va ser coneguda com a Casa Vilaró, atès que, Llorenç Vilaró, cap de l'explotació durant el primer franquisme i tenia el seu despatx.
L'edifici es va mantenir en propietat de la Societat Canal d'Urgell fins a l'any 1975, quan aquesta torre modernista va passar a ser la seu de l'associació ACUDAM.

## Referències

* 1 2 «Casa Vilaró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Canadian Pacific Railway

Canadian Pacific Railway (CPR) és una xarxa de ferrocarril del Canadà que va ser coneguda com a "CP Rail" entre 1968 i 1996, operada per Canadian Pacific Railway Limited. La seva xarxa ferroviària s'estén de Vancouver fins a Montreal, a més a més cobreix algunes ciutats importants dels Estats Units, com Chicago, Detroit, Milwaukee, Minneapolis i la ciutat de Nova York. La seva seu central es troba a Calgary, Alberta. Té una amplada de via de 1.435 mm. La seva xarxa té 22.500 km de vies.
La xarxa es va iniciar entre la part oriental del Canadà i la Colúmbia Britànica entre 1881 i 1885. Actualment és fonamentalment un ferrocarril de mercaderies però en les seves primeres dècades de funcionament transportava viatgers a llarga distància i va ser fonamental pel desenvolupament del desenvolupament de l'oest del Canadà. Va ser el primer ferrocarril transcontinental del Canadà, però en l'actualitat no arriba a la costa atlàntica.
En principi s'havia planejat que aquest ferrocarril recorreria la zona fèrtil de la vall del riu Saskatchewan Nord i travessaria les muntanyes Rocoses canadenques per la collada de Yellowhead, tanmateix, la CPR aviat va descartar aquesta opció i la ruta va anar més cap al sud travessant el Triangle de Palliser a Saskatchewan i per la collada de Kicking Horse Pass que es salva gràcies al Field Hill.

## Referències

* ↑ Canadian Pacific Railway. «Canadian Pacific trains across North America pause for day of mourning». webcache.googleusercontent.com, 28-01-2011. Arxivat de l'original el 30 d'abril 2009. [Consulta: 4 febrer 2011].

## Vegeu també

* Western Pacific Railroad