OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1598 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1598 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 28 d'abril de 2005 després de reafirmar totes les resolucions anteriors del Sàhara Occidental, en particular la Resolució 1495 (2003) Resolució 1541 (2004) i Resolució 1570 (2005) el consell va ampliar el mandat de la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO) per dos mesos fins al 31 d'octubre de 2005.
El Consell de Seguretat va reafirmar la necessitat d'una solució duradora i mútua per al problema del Sàhara Occidental, que proporcionaria l'autodeterminació de la població del territori. Tant el Marroc com el Front Polisario van ser convidats a cooperar amb les Nacions Unides per posar fi al destí polític i arribar a una solució a la disputa de llarg termini. També es va demanar al Front Polisario que alliberés tots els presoners de guerra d'acord amb el dret internacional humanitari, mentre que, juntament amb el Marroc, havia de cooperar amb el Comitè Internacional de la Creu Roja per determinar el destí de les persones desaparegudes. Tots els acords militars celebrats amb la MINURSO han de ser respectats.
Mentrestant, es va demanar al secretari general Kofi Annan que informés sobre la situació i la MINURSO, inclosa una revisió de la seva estructura. Es va demanar als Estats membres que consideressin contribuir a mesures de foment de la confiança per facilitar un major contacte personal, com ara visites familiars.

## Vegeu també

* Zona Lliure
* Estatut polític del Sàhara Occidental
* República Àrab Sahrauí Democràtica
* Mur marroquí
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1501 a la 1600 (2004 – 2005)

## Referències

* ↑ «Security Council extends Western Sahara mission until 31 October». United Nations, 28-04-2005.
* ↑ «UNSC Extends UN Mission In Western Sahara». Scoop.co.nz, 29-04-2005.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Rhonda Jo Petty

Rhonda Jo Petty (North Hollywood, Califòrnia, 30 març de 1955) és una actriu porno estatunidenca membre de l'AVN Hall of Fame.

## Biografia

Petty va créixer a Chatsworth (Los Angeles), Califòrnia. El seu debut de protagonista va ser en la pel·lícula Disc Lady (1978)per la seva semblança física amb l'actriu popular i tradicional Farrah Fawcett i va agafar com a nom artístic Sarah Dawcett per sostenir aquest efecte de similitud. La seva carrera va arribar al seu punt màxim entre finals de la dècada de 1970 i la meitat de la dècada del 1980. A més de fer escenes de lesbianes sovint ha actuat en nombroses pel·lícules amb la icona del porno John Holmes; en aquell temps, un altre detall no gaire comú fou que s'afaitava les parts íntimes i sovint va participar en escenes de fist-fucking.
En la pel·lícula The Greatest Little Cathouse in Las Vegas (1982) va fer el seu debut de protagonista com la futura esposa de John Holmes, Laurie Rose, (àlies de la senyora Misty Dawn, i efectiva cònjuge de l'actor porno John Holmes) i convertint-se en una de les actrius preferides de Laurie.
Rhonda Jo Petty és una de les vint-i-cinc dones de l'època d'or (en anglès: Golden Age Of Porn) del cinema pornogràfic que són presents en un llibre de l'any 2012; del mateix llibre la procedència va ser per part de John Holmes: A Life Measured in Inches, i la hiperficció constructiva es va realitzar mitjançant Jill C. Nelson.

## Referències

* ↑ Rhonda Jo Petty és el pioner de la pel·lícula. Warren, Peter. «XRCO Announces 2012 Winners». Adult Video News. Arxivat de l'original el 2016-05-10. [Consulta: 4 gener 2015].
* ↑ «Hall of Fame». AVN Awards. [Consulta: 3 gener 2015].
* ↑ «Golden Goddesses - the book!: Spotlight on Rhonda Jo Petty». Goldengoddessesbook.blogspot.com, 10-10-2012. [Consulta: 3 gener 2015].
* ↑ «facts about Rhonda Jo Petty - Evi». Trueknowledge.com. [Consulta: 3 gener 2015].
* ↑ Joan Patterson «Holmes shares story of her famous husband in book `Porn King'». Las Vegas Review-Journal, 12-07-1998.
* ↑ Jill C. Nelson. Golden Goddesses: 25 Legendary Women of Classic Erotic Cinema, 1968-1985. ISBN 9781593932985. Jill C. Nelson: Golden Goddesses Arxivat 2015-01-03 a Wayback Machine.
* ↑ John Holmes: A Life Measured in Inches. BearManor Media, 8 d'agost de 2008. ISBN 9781593933029.

## Enllaços externs

* Rhonda Jo Petty a Internet Adult Film Database
# Nebulosa de l'Homuncle

La nebulosa Homuncle o nebulosa de l'Homuncle és una nebulosa d'emissió de l'hemisferi sud que s'hi troba envoltant l'estel Eta Carinae a la constel·lació de la Quilla. De forma bilobulada, també és coneguda com a nebulosa d'Eta Carinae. El terme homunculus significa «homenet» en llatí i va ser introduït pel físic i astrònom argentí Enrique Gaviola, qui la va identificar i estudiar emprant el telescopi de 1,5 m de l'Estació Astrofísica de Bosque Alegre.
Hom creu que està formada per pols estel·lar i gas expulsat per l'estel en una erupció detectada al voltant de 1840, època en la qual Eta Carinae constituïa el segon estel més lluminós del firmament nocturn. Des de llavors, la seva lluentor hauria minvat a causa de la presència del núvol. Al seu interior existeix una altra estructura anomenada «l'homuncle», que hom creu va ser produïda per una erupció de menor intensitat que va tenir lloc a la fi del segle XIX.

## Vegeu també

* Eta Carinae
* Estrella
* Nebulosa
* Catàleg Messier

## Referències

* 1 2 Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Gaviola, E. «Eta Carinae. I. The nebulosity» (en anglès). The Astrophysical Journal, 111, 1950, pàg. 408.
* ↑ Paolantonio, S. «El homúnculo de Eta Carinae.» (en castellà). Blog Historia de la Astronomía.

## Enllaços externs

* L'homuncle d'Eta Carinae (Història del seu descobriment)
* Estació Astrofísica de Bosque Alegre - Observatori Astronòmic de la Universitat Nacional de Córdoba
# Resolució 2447 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2447 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 13 de desembre de 2018. El Consell demana al Secretari General millorar la coherència, el rendiment i l'eficàcia dels mitjans en mans dels programes de manteniment de la pau de l'ONU, subratllant la importància d'ajudar les institucions legals i integrar la compatibilitat de la justícia, la policia i els sectors correccionals per tal d'assolir una pau sostenible als països amb mandat de missions de pau.

## Referències

* ↑ Security Council Calls for Integrating United Nations Support of Police, Justice, correctional Sectors, Unanimously Adopting Resolution 2447 (2018), un.org, 13 de desembre de 2018

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2401 a la 2500 (2018 -)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2441 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2441 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 5 de novembre de 2018. Després de referir-se expressament a les resolucions 1970 (2011) i 2242 (2015), el Consell va acordar l'extensió del mandat del Grup d'Experts que supervisen les sancions a l'exportació il·lícita de petroli de Líbia fins al 15 de febrer de 2020, decidint que es podria estendre les mesures als autors de violència de gènere.
La resolució fou aprovada per 13 vots a favor i cap en contra, però amb l'abstenció de la Federació Russa i de la República Popular de la Xina.

## Referències

* ↑ Security Council Grants Mandate Extension to Panel of Experts on Libya Sanctions, Adopting Resolution 2441 (2018) by 13 Votes, with 2 Abstentions, un.org, 5 de novembre de 2018

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2401 a la 2500 (2018 -)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2445 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2445 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 de novembre de 2018. Després d'observar la situació al Sudan i a Abyei, el Consell ha acordat ampliar el mandat de la Força Provisional de Seguretat de les Nacions Unides per a Abyei (UNISFA) fins al 15 de maig de 2019, reduint els seus efectius de 4.500 a 4.140 i augmentant la força de policia de 50 a 345 agents.

## Referències

* ↑ Security Council Adopts Resolution 2445 (2018), Extending Mandate of United Nations Interim Security Force in Abyei, un.org,15 de novembre de 2018
* ↑ Opinion: Abyei and UN resolution 2445: How much do we know?, Radio Tamazuj, 19 de novembre de 2018

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2401 a la 2500 (2018 -)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Carl Johan Schönherr

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom « Schönherr».
Carl Johan Schoenherr, (Estocolm, Suècia, 10 de juny del 1752-Lerdala, Suècia, 28 de març del 1848) fou un entomòleg i empresari suec conegut per a la seva revisió de la taxonomia dels coleòpters i sobretot dels sitòfils.
Fou fill d'emigrants alemanys originaris de Saxònia que van establir-se a Estocolm com a manufacturers de seta. Tenia dinou anys quan va esdevenir junts amb la seva mare director de l'empresa familiar que va desenvolupar i que tenia 200 empleats quan el 1811 la va vendre al seu associat. Després es va retreure al casal pairal Sparresäter i dedicar-se a la seva passió que era l'entomologia. La seva obra major d'entomologia Genera et species curculionidum, sobre els curculiònids va realitzar en col·laboració amb Leonard Gyllenhaal i Carl Henrik Boheman i altres entomòlegs.

## Unes famílies que va descriure

* Apiònids, Apionidae
* Bèlids, Belidae
* Sitòfils, Sitophilus

## Obres principals

* Genera et species curculionidum, cum synonymia hujus familiae, specie novae aut hactenus minus cognitae, descriptionibus a dom. Leonardo Gyllenhal, C. H. Boheman, et entomologis aliis illustratae. Paris, Roret. (1833-1845)
* Edició fàcsimil en línia: Col·lecció zoològica Arxivat 2015-02-11 a Wayback Machine., Universitat de Göttingen

## Referències

* ↑ Hofberg, Herman; Heurlin, Frithiof et alii. «Carl Johan Schönherr». A: Svenskt biografiskt handlexikon (en suec). 2a edició. Estocolm: Albert Bonnier Förlag, 1906.
# Carl Johann Philipp Noé Richard Anschütz

Carl Johann Philipp Noé Richard Anschütz, conegut com a Richard Anschütz, (10 de març de 1852, Darmstadt - 8 de gener de 1937, Darmstadt) fou un químic alemany.

## Biografia

Anschütz rebé el seu doctorat a la Universitat de Bonn pel seu treball amb August Kekulé. Després es convertí en el seu ajudant i, més tard, el seu successor com a professor de la Universitat de Bonn. La seva biografia de Kekulé obrí el camí perquè Archibald Scott Couper descobrís la tetravalència del carboni.

## Obra

Durant la seva investigació per explicar les estructures dels compostos orgànics, Richard Anschütz introduí l'ús sistemàtic de mètodes físics. El 1883 aconseguí la síntesi de l'antracè en presència de clorur d'alumini anhidre, la qual cosa donà lloc a l'augment dels treballs d'investigació en l'àrea que més tard es convertí en el camp de les reaccions de Friedel-Crafts. També desenvolupà molts instruments de laboratori, alguns dels quals encara s'utilitzen avui en dia.
# Carrer del Bon Jesús (Salàs de Pallars)

El Carrer del Bon Jesús és una via pública de Salàs de Pallars (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sembla el carrer més antic del nucli antic i uneix la porta de la Casa Capitular amb la Plaça del Mercat.
Està travessat per la prolongació de l'església, que té l'altar més elevat, i al damunt de les arcades de volta rebaixada.
Forma un angle amb edificis de tres o quatre plantes d'alçada amb cellers que unien el subsòl, i golfes amb teulades volades sobre el carrer. A la cantonada que forma aquest carrer hi ha un accés que permet el entrar a la Torre de Barta, es tracta de la porta original a aquest immoble.
És part del conjunt medieval que conserva la tipologia del segle xv.

## Història

La població, esmentada ja el segle x, formà part del comtat, després marquesat, de Pallars.
El segle xv va ser l'època d'esplendor de la vila. Durant la Guerra dels Segadors hom hi encunyà moneda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Carrer del Bon Jesús». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Carlos Alfaro Martínez

Carlos Alfaro Martínez (València, 4 de gener de 1983) és un futbolista valencià, que ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Després de militar en diversos equips de la capital valenciana, com el Crack's o el Don Bosco, el 2001 fitxa per l'Albacete Balompié, per militar a l'equip filial. Arribaria a debutar amb el primer planter manxec a la temporada 04/05, en un encontre de primera divisió.
La temporada 05/06 recala al València B, on tampoc aconsegueix donar el salt al primer equip valencianista. Des del 2006, el migcampista ha actuat en equips de Segona B i Tercera: Marbella (2006), UE Alzira (06/07), CE Onda (07/08), Socuéllamos (08/09) i La Roda (09/...).

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Cantó de Mielan

Mielan és un cantó del departament francès del Gers amb les següents comunes:
* Aus e Aussat
* Barcunhan
* Bèthplan
* Castèths
* Dufòrt
* Estampas e Castèthfranc
* Haget
* Laguian e Masons
* Malavath
* Manàs e Bastanós
* Mielan
* Lo Mont de Marrast
* Montaut
* Montegut Arròs
* Sadelhan
* Senta Aurensa e Casaus
* Senta Dora
* Sarragusan
* Vilacomdau d'Arròs

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1992 | Jean Dours | Divers droite |
| 1992-1998 | Gérard Dabezies | Divers droite |
| 1998- | Gérard Fauqué | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 4.928 | 5.317 | 5.044 | 4.856 | 4.895 | 4.695 | 4.702 |
# Carl Adolf Agardh

Carl Adolph Agardh (Båstad, Suècia, 13 de gener de 1785, — 28 de gener de 1859, Karlstad) va ser un botànic, micòleg, pteridòleg i algòleg suec especialitzat en algues, que va ser designat com a bisbe de Karlstad.
Carl Agardh va ser designat com a professor de botànica i pràctica econòmica a la Universitat de Lund el 1812, on es va convertir en un científic important en algologia de la seva època. Va fer una primer redactat de Synopsis algarum Scandinaviae (1817) que posteriorment ampliaria en el Species algarum (1821–1828) i el Systema algarum (1824). La seva més extensa del sistema natural en botànica va ser recollit en les diferents sèries de Aphorismi botanici (1817–1826) y en su Classes plantarum (1825).
La seva visió sistemàtica estava influenciada majoritàriament per la Naturphilosophie alemany.a El 1827 va conèixer el filòsof Friedrich Schelling a Karlsbad, amb qui examinaria el desenvolupament de les algues en les fonts d'aigües minerals de Karlsbad.
Agardh va ser ordenat clergue el 1816 i va rebre dos parròquies eclesiàstiques com a prebenda. Va ser el rector magnífic de la Universitat de Lund entre 1819-1820. En ser designat bisbe de Karlstad el 1835, Agardh va deixar la botànica per dedicar-se exclusivament a les funcions que comportava el càrrec, que ocuparia fins a la seva mort.
Va ser representant a la cambra clerical del parlament suec diverses vegades des de 1817; va ser escollit membre de l'Acadèmia Sueca el 1831.
# Casa Brunet i conjunt urbà de les Rambles

La casa Brunet i conjunt urbà de les Rambles és una obra del municipi de Gavà (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta baixa comercial, dos pisos i un tercer que es descobreix sota una coberta amansardada amb acabats de pissarra. El primer i segon pis tenen obertures balconeres, amb llindes ornades de motius florals, motllures a manera de trencaaigües i barana arrodonida de ferro forjat. L'edifici ve rematat per finestres a dreta i esquerra del frontó circular del mig. El conjunt és d'inspiració clàssica i un cert gust afrancesat.

## Història

El passeig de la Rambla fou obert al públic l'any 1881 amb motiu de la inauguració de l'estació de ferrocarril, proporcionant a Gavà un nou eix estructural. Els primers edificis construïts han estat, amb el temps, substituïts per altres de més alçària. Malgrat tot, cal destacar com a element d'interès la que anomenem Casa Brunet (Rambla Vayreda), edificada l'any 1925 segons consta al cadastre. Aquest edifici fou la primera casa de pisos construïda a la Rambla.

## Referències

* 1 2 «Casa Brunet i conjunt urbà de les Rambles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Cantó de Morlans

El cantó de Morlans és un cantó al districte de Pau (departament dels Pirineus Atlàntics, regió de Nova Aquitània) que té 29 municipis: Avera, Andonsh, Anòs, Arrien, Barinco, Vernadèths, Buròs, Escobés, Eshlorentias, Espeisheda, Gavaston, Higuèra e Soja, Lesporcin, Lombiar, Maucòr, Montardon, Morlaàs, Aulhon, Riupeirós, Sent Armon, Sent Castin, Sent Jacme, Sent Laurenç e Bretanha, Seuvòla, Setzèra, Sendèts, Sèrras Castèth, Sèrra de Morlans i Uròst.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Nom | Partit | Qualitat |
| 1972 | Louis Lahitte | | |
| 1976 | Pierre Menjucq | | |
| 1982 | Pierre Menjucq | UDF | |
| 1988 | Pierre Menjucq | UDF | |
| 1994 | Pierre Menjucq | UDF | conseller regional |
| 2001 | Pierre Menjucq | UDF | |
| 2008 | Stéphane Coillard | PS | |
| Les dades anteriors a 1972 no són conegudes. ||||

## Notes

* ↑ Cantonals 2008 - Resultats del cantó de Morlans
# Casa Vives Castellet

Casa Vives Castellet és un edifici del municipi de Valls (Alt Camp) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres format per dues construccions de diferent època i tipologia per bé que unificades constructivament i decorativament per fer un sol habitatge. La tipologia externa es manté diferenciada. La banda esquerra, arrebossada, presenta planta amb entresòl, dos pisos i golfes, i respon a la simplicitat de línies de les construccions vallenques del segle xix, norma alterada per un esgrafiat floral i geomètric. La banda dreta contrasta tant per la composició com pel material emprat, que en aquesta part és la pedra. A l'entrada s'obre una gran porta d'arc de mig punt que dona un ampli vestíbul, coronada per dues grans volutes i una garlanda. A l'altura del primer pis hi ha una finestra d'inspiració medieval, separada per dos mainells, amb tres arcs de mig punt i ornamentada amb garlandes i escut central. A la part superior es troben dos grans rebaixats amb columna de fust helicoidal. Aquest conjunt és de maó amb ferros decoratius.

## Història

Edifici construït per l'arquitecte Josep Maria Vives Castellet com a habitatge propi amb motiu del seu casament, l'any 1913. L'edifici es va aixecar en un terreny contigu a la casa de la seva família. Vives va remodelar l'antic edifici del segle xix i integrà el conjunt en un nou edifici únic. En aquesta casa, en la qual l'arquitecte passà la seva vida existeix encara el seu estudi, en el primer pis. Actualment viuen els seus fills.

## Referències

* 1 2 «Casa Vives Castellet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Casa Vives Castellet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Vilaseca (Vic)

La Casa Vilaseca és una obra eclèctica de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Casa entre mitgera, consta de planta baixa, 3 pisos i terrat.
A la planta hi ha un ampli portal destinat a botiga i farcit d'anuncis comercials. S'hi obre un portal aparador i un portalet que dona a l'escala dels pisos. Hi ha una gradació d'obertures segons l'alçada. A cada un dels nivells s'hi obre un balcó amb baranes de forja. La façana està decorada amb esgrafiats de color blanc i terrós. Al primer i tercer pis hi ha una mena de rosers i en el del mig s'hi entreveu una mena de parra amb figures humanes que beuen d'una copa. En un sector s'hi veu el cromatisme de les fulles de color verd. La façana és acabada amb una cornisa i al damunt s'hi obre una terrassa amb barana i coberta d'uralita. L'estat de conservació és mitjà i caldria restaurar els esgrafiats.

## Història

L'edifici primitiu fou construït el 1886. Posteriorment s'hi feren reformes i cal ressaltar les baranes dels balcons i els esgrafiats d'inspiració modernista.
Situada a l'antic camí itinerant que arribava a la ciutat i que va començar a créixer al segle xii. Al segle xiii va creixent el raval del carrer de Manlleu i al segle xiv es comença a construir el convent de les clarisses entre aquest carrer i el de Santa Joaquima. Al segle xvi comença a construir-se Santa Clara la Nova i al segle xvii s'hi instal·len els carmelitans descalços (a l'actual Sant Miquel). A partir d'aquest segle es comencen a construir els eixamples de la ciutat i es refà el barri de Santa Eulàlia entre els carrer de Manlleu i els dels caputxins. Al segle xviii desapareix el portal d'aquest carrer. Al segle xix finalment acaba amb l'eixample de l'horta d'en Xandri entre aquest carrer i el Gurb.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Vilaseca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Casa Vilella (Reus)

La Casa Vilella és un edifici noucentista de Reus (Baix Camp) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'arquitecte Pere Caselles la va construir el 1925.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i tres pisos, del que destaca la gran tribuna del pis principal, que té un disseny que combina parelles de columnes classicistes, amb capitells corintis, sobre les que reposen arcs de mig punt. A les dues cantonades de la tribuna la disposició de les columnes permet l'obertura de finestres aixamfranades. Hi ha una cornisa, amb vuit mènsules grans que són continuació dels muntants de cadascuna de les obertures de l'última planta i a més, entre aquestes, hi ha d'altres més petites amb un nombre total de 28 unitats.
La façana del raval de santa Anna pren el protagonisme de l'exterior de l'edifici, ja que la gran façana lateral originàriament s'alçava sobre el carreró de Misericòrdia, molt estret i que no donava perspectiva a la casa.
Pere Domènech va construir per a aquest edifici una enginyosa escala de fusta que comunicava directament el pis principal amb els baixos.

## Història

L'any 1925 Ramon Vilella Estivill, que ja tenia una casa al raval de Jesús, i uns importants magatzems al carrer de Sant Esteve, va decidir reformar l'edifici que la família de la seva dona, els Macaya, tenia al raval de Santa Anna. Com a testimoni de l'arquitectura preexistent, a la tarja de la porta d'accés a l'edifici s'hi conserva una reixa original amb la data de 1842. Als plànols conservats, signats per Josep M. Pujol de Barberà, tot i que són fets per Pere Caselles, es veu que el projecte original era molt més ambiciós, amb la tribuna de doble alçada, que s'havia de prolongar fins a la segona planta amb unes columnes helicoidals, i l'edifici coronat per una torre mirador de dos pisos d'alçada situada sobre el terrat. Pere Caselles, pel fet de ser l'arquitecte municipal, donava a signar els seus projectes a altres arquitectes per no caure amb incompatibilitats.

## Referències

* 1 2 «Casa Vilella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2014].
* 1 2 March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura noucentista de Reus" A: L'arquitectura noucentista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 120. ISBN 8493315176