OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pulwar

El pulwar o pulouar és una espasa corba originaria de l'Afganistan. És l'espasa tradicional del poble paixtu.

## Origen

El pulwar es va originar al costat d'altres armes de tipus simitarra com ara el saif àrab, el shamshir persa, el kilij turc i el talwar indo-paquistanès, tots ells basats en espases de l'Àsia central més primerenques. Originalment, el ganivet Khyber (chhoora o chhara) servia com a arma de la gent comuna mentre que les classes altes podien importar espases de la veïna Pèrsia i l'Índia. Amb el pas del temps, els afganesos van combinar les característiques de les espases importades i la van adaptar per crear el pulwar. La majoria de les pulwars existents es remunten a principis del segle xix.

## Característiques

En tenir les característiques les espases de les terres veïnes, el pulwar es pot descriure com una versió afganesa del talwar indo-paquistanès. Les fulles dels pulwars poden tenir més canaladures que les dels talwars. Algunes guarnicions de pulwar eren fixades a fulles perses, més primes, corbades i esmolades cap a la punta que les típicament robustes fulles de pulwar. L'empunyadura es caracteritza per dues barres curtes i corbades cap a la fulla com en les nimcha i els saif, tret típic de les espases produïdes al període Qajar a l'Iran. A diferència del disc pla que envolta el pom del tulwar, el pom de pulwar té forma de copa. Ambdues guarnicions i fulles es poden gravar ornamentalment amb inscripcions, dissenys i imatges.

## Vegeu també

* Kilij
* Sabre
* Scimitar
* Shamshir
* Talwar
* Zulfikar

## Notes

* ↑ D. Nicolle. Crusader Warfare: Muslims, Mongols and the struggle against the Crusades. Hambledon Continuum, 2007. ISBN 1-84725-146-3.
* ↑ Evangelista and Gaugler, p. 483.

## Referències

* Evangelista, N. I Gaugler, W. M. (1995). L'enciclopèdia de l'espasa. Greenwood Grup editorial. ISBN 0-313-27896-2 .
# Can Nouvilas

Can Nouvilas és una obra neoclàssica de Portbou (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cantoner de planta baixa i tres pisos amb coberta plana, molt proper a la Rambla del poble. Les façanes tenen obertures rectangulars de balcó i finestra, amb decoracions de motlures, i grans esgrafiats verticals de motius vegetals. La planta baixa ha estat desvirtuada pel local comercial que l'ocupa. El terrat presenta barana d'obra amb gerres ceràmiques decorant-la.

## Referències

* ↑ «Can Nouvilas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Llista de muntanyes del Perú

La Serralada dels Andes travessa el Perú de nord a sud, modelant la seva geografia i, amb ella, el seu paisatge, d'acord amb l'altitud i la latitud. Als Andes peruans es troben alguns dels cims més elevats del continent americà, entre elles destaquen l'Huascarán (6.768 msnm), la muntanya més alta del Perú i de tota la zona tropical del Món; el Yerupajá (6.634 msnm), el major cim de la gran Conca amazònica; i l'Alpamayo (5.947 msnm), considerada com la muntanya més bella del món en un concurs realitzat a Alemanya el 1960.
La següent és una llista amb les cent muntanyes més altes del Perú. L'altitud, així com la posició geogràfica atorgada a cada muntanya és la que estableix l'Instituto Geográfico Nacional del Perú.

## Referències

* 1 2 3 4 PromPerú. «Guía Especializada del Viajero: TREKKING Y MONTAÑISMO EN EL PERU» (pdf) (en español). [Consulta: 22 novembre].
* ↑ Instituto Geográfico Nacional del Perú (IGN). Carta Nacional 1:100000. Publicat en 500 fulls que cobreixen la totalitat del territori peruà orzanitzades en files (números del 01 al 37) i columnes (lletres A a la Z). Cada full té una superfície quadrada de 30 minuts en 30 minuts
# Ronald Venetiaan

Ronald Runaldo Venetiaan és un polític i metge de la República de Surinam. Va néixer el 18 de juny del 1936 a Paramaribo, Surinam. Fou president de Surinam en dues ocasions: entre el 1991 i el 1995 i entre el 2000 i el 2010 (tres legislatures). El 1992 va firmar un acord d'alto el foc amb els principals grups guerrillers. A les eleccions del 2010, el seu partit fou el principal derrotat, ja que va guanyar l'ex-guerriller i colpista, Desi Bouterse.

## Vida personal

Venetiaan és matemàtic. El seu sobrenom significa venecià en neerlandès.

## Referències

* ↑ (neerlandès) http://www.kabinet.sr.org/President/cv_Venetiaan.htm Arxivat 2006-11-02 a Wayback Machine.
# Li Zai

Li Zai (xinès simplificat i tradicional: 李在; pinyin: Lǐ Zài). Era un pintor xinès que va viure sota la dinastia Ming; oriünd de Putian, província de Fujian, l'any del seu naixement és desconeguda. Va morir el 1431. Va ser un pintor de la cort durant el període Xuande;va destacar com a pintor de paisatges i de figures humanes, influenciat pels estils de Guo Xi, Ma Yuan i Xia Gui. Per tal de realitzar els contorns dels plans intermèdia feia servir l'efecte denominat “blanc volador” mentre que en el cas de primers plans feia servir el “gongbi” (pinzellada de detall), El monjo budista Xue Zhou, procedent del Japó, va aprendre les tècniques de Li.

## Bibliografia

* ”The Art Book of Chinese Paintings”. EdLong River Press

## Enllaços externs

* http://arts.cultural-china.com/en/77Arts6792.html Arxivat 2015-05-03 a Wayback Machine.
* http://www.artehistoria.jcyl.es/v2/personajes/2460.htm Arxivat 2014-04-13 a Wayback Machine.
* http://www.silkqin.com/09hist/qinshi/qingao.htm (Sobre la llegenda de Qin Gao)
# Pèl corporal

El pèl corporal és causat per l'augment en els nivell d'andrògens (hormones sexuals masculines) durant la pubertat i l'adolescència. Els folículs del pèl responen als andrògens, principalment a la testosterona i els seus derivats. El seu ritme del creixement s'accelera i els pèls esdevenen progressivament més llargs i gruixuts.

## Vegeu també

* Barba
# Can Nonell de la Serra

Can Nonell de la Serra és una obra del municipi de Vallgorguina (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta rectangular. Consta de planta baixa i un pis. La coberta és a dues vessants. La façana, pintada de blanc, té un portal d'entrada de pedra d'arc de mig punt dovellat i finestres de pedra, algunes d'arc pla i altres d'arc conopial. Sobre la porta d'entrada hi ha un rellotge quasi descolorit, amb una data: 1870.

## Història

No se sap exactament la data de la seva construcció. La data que apareix al rellotge de sol pot ser d'una reforma, ja que tot i conservar l'aspecte primitiu, està molt transformada. La planta baixa de la part posterior es fa servir com a quadres pels animals de pastura.

## Referències

* 1 2 «Can Nonell de la Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# Lucas Vázquez

Lucas Vázquez és el nom dels següents personatges:
* Lucas Vázquez Iglesias (n. 1991), futbolista gallec.
* Lucas Vázquez de Ayllón (1475-1526), militar i explorador castellà.
# Philoria loveridgei

Philoria loveridgei és una espècie de granota que viu a Austràlia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Hero, J.-M., Clarke, J. & Meyer, E. 2004. Philoria loveridgei. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 24 d'abril del 2008.
# Grup de la calcantita

El grup de la calcantita és un grup de minerals de la classe dels sulfats. Està format per cinc espècies: belogubita, calcantita, jôkokuïta, pentahidrita i sideròtil. Gairebé totes tenen una fórmula química que segueix el patró M$^{2+}$SO₄·5H₂O, on M pot ser magnesi, manganès, ferro o coure. També se sap que existeixen selenats sintètics isotípics que en podrien formar part si es trobessin en estat natural. Totes aquestes espècies cristal·litzen en el sistema triclínic.
| Espècie | Fórmula |
| Belogubita | CuZn(SO₄)₂·10H₂O |
| Calcantita | CuSO₄·5H₂O |
| Jôkokuïta | MnSO₄·5H₂O |
| Pentahidrita | MgSO₄·5H₂O |
| Sideròtil | FeSO₄·5H₂O |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals d'aquest grup pertanyen a «07.CB: Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana“ juntament amb els següents minerals: dwornikita, gunningita, kieserita, poitevinita, szmikita, szomolnokita, cobaltkieserita, sanderita, bonattita, aplowita, boyleïta, ilesita, rozenita, starkeyita, drobecita, cranswickita, moorhouseïta, niquelhexahidrita, retgersita, bieberita, boothita, mal·lardita, melanterita, zincmelanterita, alpersita, epsomita, goslarita, morenosita, alunògen, metaalunògen, aluminocoquimbita, coquimbita, paracoquimbita, romboclasa, kornelita, quenstedtita, lausenita, lishizhenita, römerita, ransomita, apjohnita, bilinita, dietrichita, halotriquita, pickeringita, redingtonita, wupatkiïta i meridianiïta.

## Referències

* ↑ «Chalcanthite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 maig 2023].
* ↑ «Chalcanthite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 juliol 2017].
# Ronaldo Aparecido Rodrigues

* «Naldo» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Edinaldo Pereira da Silva».
Ronaldo Aparecido Rodrigues (nascut el 10 de setembre de 1982), més conegut com a Naldo, és un futbolista brasiler que actualment juga de defensa central pel VfL Wolfsburg de la lliga alemanya de futbol.

## Referències

* ↑ «Naldo» (en anglès). Werder Bremen. Arxivat de l'original el 2007-05-26. [Consulta: 1r juliol 2009].
# Can Boet

Can Boet és una masia neoclàssica de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia situada a l'extrem sud del barri que duu el mateix nom, molt a prop de l'autopista del Maresme i del clos arqueològic on fins no fa gaire temps hi havia la torre i la masia de Can Llauder. Can Boet pertany al primer grup de masies, segons la classificació de Bonet i Garí, amb teulada a dues aigües perpendiculars a la façana. La masia és del segle xviii, amb elements neoclàssics afegits a la façana. No ha sofert cap modificació.
Can Boet és de les poques masies que resten en la fèrtil plana baixa de la riera d'Argentona, actualment en fase d'expansió industrial.
Can Boet es un equipament municipal per a la gestió del patrimoni cultural del museu de Mataró i incorpora el centre d'interpretació del jaciment arqueològic de la vil·la romana de Torre Llauder i el Centre de Documentació del Parc del Montnegre i el Corredor.

## Referències

* 1 2 «Can Boet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
* ↑ Can Boet
# Platges de Las Imeas i Los Cantones

Les Platges de Las Imeas i Los Cantones són diverses cales consecutives de forma corba amb una longitud cadascuna d'uns 25 m i una amplària mitjana entorn dels deu m que estan situades en l'occident del Principat d'Astúries (Espanya), en el concejo de Valdés que pertanyen a la vila de Busto.

## Descripció

Té una perillositat mitjana i el seu entorn és totalment verge podent-se accedir a ella per diversos camins per als vianants d'una longitud inferior a un km. El seu jaç és de sorres torrades gruixudes i palets i una ocupació molt baixa.
Per accedir a aquestes cales cal abandonar la n-634 en direcció a Querúas i arribar a la localitat de Busto seguint la carretera sense agafar cap desviació per arribar a un lloc que té una línia d'arbres els quals separen els prats d'un camí de terra. En aquest moment cal deixar el cotxe per seguir a vaig piular per una pista que es dirigeix a l'est de la Platja de Cueva. Una mica més avanci hi ha un camí descendent pel qual arribarem a les dues cales. Prenent la zona ribereña del riu Esla es troba una zona coneguda com «La pocha».
Com a activitats recomanades, solament ha de fer-se, i amb prudència, la pesca recreativa a canya. S'aconsella que per recórrer el camí fins als penya-segats de la platja i accedir a ella es vagi proveït de pantalons llargs i dur per evitar les burxades de les nombrosos arços i tojos que estan gairebé tancant el camí.

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 73. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Gymnothorax pikei

Gymnothorax pikei és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 77 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Maurici i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1795. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 9. i-ii + 1-192.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Quercus lanata

Quercus lanata és un tipus de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins de la secció dels roures blancs.

## Descripció

És un arbre perennifoli que pot arribar a fer 30 m d'alçada, però habitualment creixen entre 4-18 m. El tronc està torsionat. L'escorça és gruixuda de color gris-marró cendra lenticel·lat, exfoliació en làmines fines. Els brots joves densament pubescent, convertint-se en part fina. Les fulles fan 10-22 per 3-9 cm, oblongues ovalades, dues o tres vegades més llarg que ample, glabres. La cara superior de les fulles són rígides, aspres; i tomentoses i blanc oxidat per sota. De vegades només al llarg de les venes; marges sencer o lleugerament dentat en la meitat apical. L'àpex és obtús, més o menys acuminat, base arrodonida o àmpliament cònica, amb 14-17 parells de venes paral·leles. El pecíol fa entre 6 a 25 mm, de color gris marró tomentós, convertint glabres. Fa unes inflorescències pistilades d'entre 4 a 14 cm de llarg, al juny i juliol. Les glans fan entre 1,1 a 1,8 cm de llarg, 0,9 a 1,2 cm d'ample; ovoides, mucronades, glabres. Les glans van individualment o en parelles i estan tancades 1/3 a 1/2 de tassa, tassa sèssils, 1 cm de diàmetre, amb escates petites, triangulars, adpreses. Maduren entre 1 o 2 anys.

## Distribució

L'àrea de creixement natural de Quercus lanata és a l'Himàlaia: (Índia, Myanmar, Xina, Nepal, Vietnam, Borneo i al nord de Pakistan); entre els 1300 i els 3000 m.

## Taxonomia

Quercus lanata va ser descrita per James Edward Smith i publicat a The Cyclopaedia; or, universial dictionary of arts,. .. 29: Quercus no. 27. 1819.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designav igualment al roure i a l'alzina.
lanata: epítet llatí que significa "amb llana".

### Varietat acceptada

* Quercus lanata subsp. leiocarpa (A.Camus) Menitsky

### Sinonímia

* Quercus banga Buch.-Ham. ex D.Don
* Quercus banga Ham. ex Hook.f.
* Quercus lanata subsp. lanata
* Quercus lanuginosa D.Don
* Quercus nepaulensis Desf.

## Vegeu també

* Característiques de les fagàcies

## Referències

* ↑ «Quercus lanata». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 12 juliol 2014].
* ↑ A Epítets Botànics
* ↑ «Quercus lanata». The Plant List. [Consulta: 12 juliol 2014].
* ↑ «Quercus lanata». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 12 juliol 2014].

## Bibliografia

* Flora of China Editorial Committee. 1999. Flora of China (Cycadaceae through Fagaceae). 4: 1–453. In C. Y. Wu, P. H. Raven & D. Y. Hong (editors) Fl. China. Science Press & Missouri Botanical Garden Press, Beijing & St. Louis.
# Lluïsa de Hessen-Darmstadt (1761 - 1829)

Lluïsa de Hessen-Darmstadt, va néixer a Darmstadt, Alemanya, el 15 de febrer de 1761 i va morir el 24 d'octubre de 1829 a Auerbach. Amb el seu matrimoni amb el príncep Lluís, va esdevenir la primera Gran Duquessa de Hessen-Darmstadt.
Lluïsa era filla del príncep Jordi Guillem de Hessen-Darmstadt (1722-1782) i de Lluïsa Albertina de Leiningen-Dagsburg-Falkenburg (1729-1818), filla del comte Cristià Carles Reinhard de Leiningen-Dagsburg-Falkenburg.

## Matrimoni i fills

Lluïsa es va casar el 19 de febrer de 1777, a Darmstadt, amb el seu cosí, el llavors príncep de la corona Lluís I de Hessen-Darmstadt (1753-1830. El seu marit va regnar des de 1790 com a landgravi Lluís X, a Hessen-Darmstadt i a partir del 1806 com al primer Gran duc de Hessen i el Rin. El matrimoni va tenir sis fills:
* Lluís, que esdevindria Gran Duc Lluís II de Hessen-Darmstadt (26 de desembre de 1777 - 16 de juny de 1848). Es va casar amb Guillemina de Baden.
* Lluïsa (16 de gener de 1779 - 18 d'abril de 1811). Casada amb Lluís d'Anhalt-Köthen, mort el 1802.
* Jordi (31 d'agost de 1780 - 17 d'abril de 1856). Casat morganàticament amb Carolina Török de Szendrö (1786-1862), de la qual es divorcià per casar-se de nou amb Lluïsa, marquesa de Mont Sainte-Marie)
* Frederic (14 de maig de 1788 - 16 de març de 1867)
* Emili (3 de setembre de 1790 - 30 d'abril de 1856)
* Gustau (18 de desembre de 1791 - 30 de gener de 1806)

## Enllaços externs

* http://www.geneall.net/D/per_page.php?id=5292
* http://www.harry-siegert.de/html/frauen_und_strassen.html Arxivat 2011-07-19 a Wayback Machine.
# Can Bofarull (Mataró)

Can Bofarull és una masia de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de planta baixa, pis i golfes. En el cos original s'observa a la façana principal, el portal de pedra amb arc escarser i dues finestres laterals, al primer pis un balcó en voladís i dos balcons reculats seguint el pla de façana. Al damunt tres finestres de ventilació de les golfes. Posteriorment s'hi afegiren fos cossos laterals amb arcs de mig punt que remarquen l'horitzontalitat de l'edifici. Dins l'annexa de llevant hi ha el safareig cobert amb una volta d'aresta romana. El safareig és cilíndric i pintat de color blau.
La composició de la façana principal es repeteix amb algunes variables a la resta de la façana de l'edifici.
Dins del recinte de la finca hi ha restes romanes.

## Referències

* 1 2 3 «Can Bofarull». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Lucina da Costa Gomez-Matheeuws

Lucina da Costa Gomez-Matheeuws (5 d'abril de 1929 - 7 de gener de 2017) va ser una política antillana holandesa pel Partit Popular Nacional (PNP). Va ser primera ministra de les Antilles Neerlandeses, lloc que el seu espòs Moises Frumencio fa Costa Gómez havia ocupat anteriorment, per poc temps el 1977. També va ser la primera dona a ocupar el càrrec. Anteriorment, va ser ministra de Salut i Medi Ambient, Benestar, Joventut, Esports, Cultura i Recreació (1970-1977).
Costa Gomez-Matheeuws va morir el 7 de gener de 2017 amb 87 anys.

## Referències

* ↑ «Sra. LUCINA ELENA DA COSTA GOMEZ-MATHEEUW» (en papiamento). extra.cw, 11-01-2017. [Consulta: 12 gener 2017].
* 1 2 «First female Prime Minister of the Netherlands Antilles has died». Curaçao Chronicle, 10-01-2017. [Consulta: 12 gener 2017].
# Platges de L'Atalaya i Focarón

Les platges de L'Atalaya i Focarón es troben en el concejo asturià de Muros i pertanyen a la localitat de El Monte i San Esteban. Els jaços d'ambdues són de sorres grises de gra gruixut i en escassa quantitat; la resta és de pedra. Els graus d'urbanització i ocupació en ambdues platges són baixos. L'accés per als vianants fins a la platja és molt fàcil a peu.
Ambdues platges pertanyen a la Costa Central asturiana i presenten protecció com ZEPA i com a LIC.

## Descripció

Per arribar aquestes platges cal localitzar prèviament els nuclis de població més propers, que en aquest cas són El Monte i San Esteban. La manera més fàcil de baixar a elles és des de la «ruta dels Miradors». Aquestes platges s'uneixen amb la seva veïna per l'est de Garruncho durant les hores de baixamar a través d'un pedrer que està en la prolongació de l'espigó de San Esteban de Pravia. Just sota el mirador de l'ermita de l'Esperit Sant està la platja del Focarón des d'on surt un camí descendent fins a la platja que no és recomanable, ja que és molt perillós. A la zona més occidental d'aquesta gran petxina es troba una petita cala inserida i que té les mateixes característiques que les seves dues platges veïnes coneguda com a «platja de Serrón».
Les platges no tenen cap servei però té com a llocs atractius el «Àrea recreativa de Focarón» i el tram de la «senda nord» que va des de San Esteban de Pravia a l'Aguilar; (zona dels Miradors). Les activitats més recomanades són la pesca submarina i la recreativa a canya. En aquestes platges es practica el naturisme.

## Referències

* ↑ «http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ «http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 134. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Gymnothorax pictus

Gymnothorax pictus és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 140 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a les Illes Galápagos, les Hawaii, les Illes Ryukyu i Austràlia.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1795. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 9. i-ii + 1-192.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Román Oyarzun Oyarzun

Román Oyarzun Oyarzun (Olague, 1882 - Pamplona, 1968) va ser un escriptor, periodista i historiador navarrès que va militar activament en el carlisme.
El 1908 va ser director del diari carlí El Correo de Guipúzcoa, càrrec que exerciria durant dos anys. El setembre del 1910 es va reunir al castell de Frohsdorf amb el pretendent carlí Jaume III, actuant com el seu secretari durant uns mesos, per iniciativa de Tirso de Olazábal.
Va ser autor de la primera història general del carlisme, la seu Historia del Carlismo, reeditada en múltiples ocasions (1939, 1944, 1965 y 1969). En aquest llibre va considerar molt negativa la trajectòria del Partit Integrista nocedalista i la seva influència posterior en el carlisme a partir de 1931. La seva publicació va suscitar crítiques des de sectors integristes, a les quals va respondre en 1940 des de les pàgines de El Correo Catalán (5 i 14 de març).

## Obres

* Historia del Carlismo (1939) — edició de 1944.
* Campaña de doce meses en Navarra y las Provincias Vascongadas (1939) — traducció de l'anglès de l'obra del Capità Charles Frederick Henningsen.
* Vida de Ramón Cabrera y las guerras carlistas (1961)
* El alavés D. Bruno de Villarreal, teniente general carlista (1964)
* Pretendientes al trono de España (1965)
* Nacimiento, vida, muerte y resurrección de los sacerdotes obreros (1966)

## Referències

* 1 2 «Román Oyarzun Oyarzun | Real Academia de la Historia». [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ López Antón, José Javier. Escritores carlistas en la cultura vasca. Pamplona-Iruña: Pamiela, 1999, p. 211-213.