OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# International Council on Clean Transportation

International Council on Clean Transportation (ICCT) és una organització independent sense ànim de lucre constituïda segons la secció 501 (c) (3) del codi fiscal dels Estats Units. Proporciona anàlisis tècniques i científiques als reguladors ambientals. És finançada per la ClimateWorks Foundation, la William and Flora Hewlett Foundation, la Energy Foundation i la David and Lucile Packard Foundation.

## Escàndol d’emissions de Volkswagen

L’ICCT va encarregar a investigadors de la West Virginia University que provessin les emissions de vehicles dièsel Volkswagen el 2013. El maig de 2014, ICCT va alertar l'Agència de Protecció Ambiental dels Estats Units i el California Air Resources Board que els models mostraven nivells d'emissions d'òxid de nitrogen molt més elevats dels permesos per la llei. El setembre de 2015, l'EPA va dir que Volkswagen podria ser responsable de fins a 18.000 milions de dòlars en multes per l'ús de programari en gairebé 500.000 vehicles dièsel VW i Audi venuts entre el 2009 i el 2015 que eludien les normatives d'emissions, desencadenant una controvèrsia que va conduir a múltiples proves i regulacions a tot el món.
El 2015, un estudi ADAC (ordenat per ICCT) de 32 cotxes Euro6 va demostrar que pocs complien els límits d’emissions a la carretera. El 2016 l’ICCT va mesurar 19 cotxes nous i va trobar que les emissions reals eren un 40% superiors a les aprovades, principalment a causa dels mètodes laxos de les proves NEDC.

## Vegeu també

* Infracció de les emissions de Volkswagen

## Referències

* ↑ «In-Use Emissions Testing of Light-Duty Diesel Vehicles in the United States», May 15, 2014. [Consulta: September 22, 2015].
* ↑ «Interview: West Virginia engineer proves to be a David to VW's Goliath», 01-09-2015. [Consulta: September 23, 2015].
* ↑ Phillip A. Brooks. «VW Notice of Violation, Clean Air Act (September 18, 2015)» (PDF). US Environmental Protection Agency, September 18, 2015. [Consulta: September 20, 2015].
* ↑ «NOx control technologies for Euro 6 diesel passenger cars». whiTE PaPER, 03-09-2015, pàg. 29. Arxivat de l'original el 9 de setembre 2017 [Consulta: 26 d’agost 2021].
* ↑ Kühlwein, Jörg «THE IMPACT OF OFFICIAL VERSUS REAL-WORLD ROAD LOADS ON CO2 EMISSIONS AND FUEL CONSUMPTION OF EUROPEAN PASSENGER CARS». ICCT WHITE PAPER, 01-05-2016 [Consulta: 26 agost 2021].
# Illes Semidi

Les illes Semidi són un arxipèlag de l'estat d'Alaska, Estats Units, que es troba al golf d'Alaska, al sud-oest de l'illa de Kodiak, a mig camí entre la península d'Alaska i l'illa de Chirikof. Està format per nou illes que tenen una superfície de 30,17 km² i es troben deshabitades. Les illes més grans del grup són Aghiyuk i Chowiet. Formen part de l' Alaska Maritime National Wildlife Refuge.

## Història

Foren descobertes el 1741 per Vitus Bering, que les anomenà Tumannoi ("boira", del rus туман). James Cook visità les illes el 1778. L'actual nom prové d'ostrova Semidy o Yevdokevskiye que li donà el tinent Gavril Sàritxev el 1826.

## Referències

* ↑ Hatch, Scott A.; Hatch, Martha A. «Populations and Habitat Use of Marine Birds in the Semidi Islands, Alaska». The Murrelet, 64, 2, 1983, pàg. 39–46. DOI: 10.2307/3534688. ISSN: 0027-3716.
* ↑ Semidi Islands: Block 1016, Census Tract 1, Kodiak Island Borough, Alaska United States Census Bureau
* ↑ «Geographic Names Information System». [Consulta: 22 març 2024].
# Instituts - Templers

Instituts - Templers és un barri de Lleida. El seu nom prové del castell de Gardeny, pertanyent a l'Orde del Temple, i dels tres instituts d'educació secundària que comparteixen un mateix espai al barri, l'anomenat Camp Escolar.
L'any 2007 tenia 7.428 habitants.

## Referències

* ↑ «La població de Lleida l'any 2007». Arxivat de l'original el 2010-10-03. [Consulta: 2 gener 2009].
# Irina Arkhípova

Irina Konstantínovna Arkhípova, rus: Ирина Константиновна Архипова (Moscou, 2 de gener de 1925 - Moscou, 11 de febrer de 2010) fou una mezzosoprano russa.
Irina Arkhípova va néixer en una família de músics. El seu pare tocava el piano i la guitarra, mentre que la seva mare era cantant. Malgrat créixer en aquest ambient, l'època no era la més propícia per a dedicar-se a les arts. El seu pare, enginyer als ferrocarrils, fins i tot va prohibir a la seva mare que formés part del cor del Teatre Bolxoi. Així doncs, Irina va enfocar el seu futur professional cap a l'arquitectura, mentre que la música va quedar com la principal distracció del temps lliure, amb estudis al Conservatori local i posteriorment a Moscou; va debutar a l'Òpera de la seva ciutat el 1953. Amb la seva victòria en el Concurs Internacional de Varsòvia (1955) se li obren les portes del Bolxoi de Moscou, teatre on desenvoluparà la seva carrera com a principal mezzosoprano: Marfa, Marina, Amneris, Carmen i Éboli se succeeixen, sempre cantades en rus, amb creixent autoritat.
L'any 1956 es va incorporar a la companyia d'òpera moscovita, i va arribar al cim de la seva carrera en les dècades dels 60 i els 70. Entre els papers que va interpretar, va destacar sobretot la seva dramatització de Carmen. Arkhípova va aportar al personatge més famós del compositor francès Georges Bizet una veu profunda i plena, d'una gran intensitat. Es deia que la seva tècnica era perfecta, però al mateix temps amb un inimitable sentiment emocional. Van arribar els èxits a Londres, San Francisco, Roma, Aurenja i Milà, aleshores cantant en l'idioma original. També van ser destacades les seves interpretacions de Marina a l'òpera Borís Godunov o Khovànxtxina de Modest Mússorgski, i Elena a Guerra i pau, de Serguei Prokófiev.

## Referències

* ↑ Obituari
* 1 2 http://www.teatral.net/noticies/cos/id/10009%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://estanochebarralibre.blogspot.com/2010/02/grandes-cantantes-del-pasado-irina.html
# Ingemar Hedberg

Ingemar Hedberg (Örebro, 8 de març de 1920 - Estocolm, 19 de maig de 2019) fou un piragüista en aigües tranquil·les suec que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del K-2, 1.000 metres del programa de piragüisme. Formà equip amb Lars Glasser.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or al Campionat del Món en aigües tranquil·les de 1950.

## Referències

* ↑ «Dödsannonser - Sök efter dödsannonser på familjesidan.se».
* 1 2 «Olympedia – Ingemar Hedberg». [Consulta: 15 juny 2023].
* ↑ «Ingemar Hedberg - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 15 juny 2023].
# Inspiration

Inspiration és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Clarence Brown, estrenada el 1931.

## Argument

Yvonne Valbret és una "cortesana" de la qual els homes s'enamoren, sobretot els artistes que en fan el seu model. Però quan coneix André Montell, un jove de sentiments sincers, se n'enamora i vol renunciar per a ell a aquesta vida. André descobreix llavors el passat...

## Repartiment

* Greta Garbo: Yvonne Valbret
* Robert Montgomery: André Montell
* Lewis Stone: Delval Raimond
* Marjorie Rambeau: Lulu
* Joan Marsh: Madeleine Darthy
* Judith Vasselli: Odette
* Beryl Mercer: Marthe
* John Miljan: Coutant
* Gwenn Lee: Gaby
* Zelda Sears: Pauline
* Edwin Maxwell: Julien Montell
* Oscar Apfel: Vignault
* Paul Mac Allister: Jouvet
* Arthur Hoyt: Gavarni
* Richard Tucker: Galand
* Karen Morley: Liane Latour
* George Irving (no surt als crèdits): El pare de Magdalena

## Crítica

En una difusió televisada el 1990, Patrick Brion escrivia a Télérama, sota el pseudònim d'André Moreau :
    "Greta Garbo encarna de nou una dona seductora i temptadora. Una vegada més, Clarence Brown la dirigeix, signant Adrian el seu vestuari i William Daniels la fotografia. Inspiration se situa, doncs, en la línia de les produccions decidides per la Metro-Goldwyn-Mayer per assegurar la notorietat i l'èxit de Greta Garbo. Presoner d'un assumpte melodramàtic - Sapho, d'Alphonse Daudet -, Clarence Brown aprofita no obstant això per recordar, en el transcurs d'algunes escenes, el seu gust i la seva intel·ligència. Així veurem molt particularment la seqüència del suïcidi de Liana Latour, un moment molt breu, magníficament tallat i d'una tràgica intensitat. Gràcies a Garbo, sublim, que Clarence Brown havia dirigit a Flesh and the Devil i Anna Christie, les convencions de la història s'esborren a poc a poc, amb la seva presència, havent-hi prou en transformar situacions convingudes en trasbalsadors instants. Es tracta d'una de les pel·lícules més rares de « La Divina »."

## Referències

* ↑ The New York Times. (en anglès). The New York Times.
# Webdoc

El Webdoc, també anomenat documental web, documental interactiu o documental multimedia, és una producció documental que neix de la cerca de nous formats periodístics i creatius per a explicar històries adaptades a la xarxa. Aprofitant-se de les possibilitats multimedia que l'ordinador i Internet ofereix, el Webdoc té la voluntat de combinar els diversos suports documentals, com seria la fotografia, el text, el so, el vídeo, l'animació i la infografia.

## Diferències entre Webdoc i documentals convencionals

El Webdoc es diferencia de la resta de tipologies documentals convencionals per la combinació d'elements multimedia utilitzant la tecnologia web. En aquest tipus de suport, l'usuari consumeix el producte documental de manera interactiva. La principal divergència conceptual respecte als formats convencionals és que amb el Webdoc es trenca la lògica lineal. La narrativa no és necessàriament Inici-Destí, si no que l'usuari pot anar fluctuant pel documental vivint els diferents camins que ofereix el producte, consultant els diversos paquets d'informació de manera independent. La integració de l'arquitectura de la informació i el disseny gràfic de les imatges, els títols i subtítols jerarquitzen els continguts i representen pistes visuals pels usuaris sobre la seqüència que poden seguir.

## Exemples de Webdoc

* Barcode: Un documental de ARTE France i la National Film Board of Canada sobre els objectes i com han afectat la nostre manera de viure. Està creat per 30 directors i conté 100 videos diferents.
* Welcome to Pine Point: Un Webdoc de la National Film Board of Canada que explica les memòries de l'antiga comunitat de Pine Point, Northwest Territories.
* My tribe is my life: Webdoc sobre com els joves defineixen la seva identitat i les seves relacions mitjançant la Internet i les subcultures musicals.

## Referències

* ↑ Melahat Hosseini and Ron Wakkary (2004). "Influences of Concepts and Structure of Documentary Cinema on Documentary Practices in the Internet". Archives & Museum Informatics.
* ↑ Anderson, Kelly (6 October 2011). "NFB, ARTE France launch ‘Bar Code’". Reelscreen. Retrieved 7 October 2011.
* ↑ Quenneville, Guy (31 January 2011). "Remembering a lost mining town" Arxivat 2011-03-18 a Wayback Machine.. Northern News Services. Retrieved 1 February 2011.
* ↑ Scott-Stevenson, Julia (15 March 2011). "My Tribe is My Life" Arxivat 2014-02-23 a Wayback Machine.. Special Broadcasting Service (Australia). Retrieved 7 April 2011.
# Reprise Records

Reprise Records és un segell discogràfic estatunidenc, propietat de Warner Music Group, operat conjuntament amb Warner Bros. Records. Reprise va ser originalment fundada el 1960 per Frank Sinatra amb el propòsit de permetre una major llibertat artística per als seus propis enregistraments. També els seus companys de la banda Rat Pack, Dean Martin i Sammy Davis, Jr. es van unir al segell. El comediant Redd Foxx també va gravar per al segell durant uns anys. Reprise va ser venuda a Warner Bros. Records el 1963. Actualment és la casa discogràfica d'artistes com Neil Young, Green Day, The Network, Josh Groban i My Chemical Romance. A finals dels anys 70, quan Joni Mitchell i Captain Beefheart van deixar el segell discogràfic, Sinatra va expressar el seu desig de ser l'únic artista restant a Reprise, però Neil Young va refusar-ne la seva sortida.
# When My Baby Smiles at Me

When My Baby Smiles at Me és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Walter Lang, estrenada el 1948.

## Argument

Skid (Dailey) i Bonnie (Grable), artistes de vodevil, estan casats i ambdós són estrelles d'un musical, "Big Time". El problema sorgeix quan Skid comença a tenir una severa addicció a l'alcohol.

## Repartiment

* Betty Grable: Bonny Kane
* Dan Dailey: 'Skid' Johnson
* Jack Oakie: Bozo Evans
* June Havoc: Gussie Evans
* Richard Arlen: Harvey Howell
* James Gleason: Lefty Moore

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1949: Oscar al millor actor per Dan Dailey
* 1949: Oscar a la millor banda sonora per Alfred Newman

## Referències

* ↑ «When My Baby Smiles at Me». The New York Times.
# When Ladies Meet (pel·lícula de 1933)

When Ladies Meet és una pel·lícula estatunidenca de Harry Beaumont, estrenada el 23 de juny de 1933.

## Argument

Un periodista de Nova York, Jimmy Lee, enamorat de Mary Howard, una jove i bonica novel·lista d'èxit, li demana la mà. Però aquesta el rebutja. Mary Howard té en realitat una relació amb el seu editor Rogers Woodruf, un home més gran que ella i ja casat. Amb la seva millor amiga, Bridget Drake, i el seu editor marxa un cap de setmana a una tranquil·la propietat. Apareix llavors, Claire, l'esposa de Rogers, amb Jimmy.

## Repartiment

* Ann Harding: Claire Woodruff
* Robert Montgomery: Jimmie Lee
* Myrna Loy: Mary Howard
* Alice Brady: Bridget Drake
* Frank Morgan: Rogers Woodruff
* Martin Burton: Walter
* Luis Alberni: Pierre

## Premis i nominacions
### Nominacions

* Oscar a la millor direcció artística per Cedric Gibbons

## Al voltant de la pel·lícula

* Rodatge: març de 1933.
* Remake de la pel·lícula el 1941 amb Greer Garson, Joan Crawford, Robert Taylor i Herbert Marshall
* L'obra de Rachel Crothers "When Ladies Meet", que va tancar la segona etapa a Broadway es veu en el cinema. Es tracta d'una producció intel·ligent i divertida, tot i que una pel·lícula té massa diàlegs i és una mica curta en l'acció. Aquí i allà, Harry Beaumont, el director, s'esforça per aprofitar l'abast de la càmera, però sovint té els personatges conversant en diverses sales.

## Referències

* ↑ «M-G-M has 7 features to be released». Film Daily, 17-05-1933, pàg. 4.
* ↑ HALL, MORDAUNT. When Ladies Meet (en anglès), 24 de juny de 1933.
# República de Koritza

La república de Koritza fou un règim que va existir a Korçë, Albània, el 1917.
El desembre i gener de 1915 els austrohongaresos (i aliats búlgars) van ocupar el nord i centre del país i el juny de 1916 els aliats van ocupar la resta amb els italians que ja eren a Vlorë i els francesos que es van dirigir a Koritza on es van establir el 29 de novembre de 1916. El 16 de desembre de 1916 es creava la província autònoma de Koritza sota administració militar, amb Themistokli Gërmenji com a encarregat del poder executiu (amb 12 membres) amb nominal títol de "cap de la policia". La bandera d'aquesta regió fou la clàssica vermella amb àliga de dos caps amb corbata amb els colors francesos.
El 3 de gener de 1917 Àustria -Hongria declarava el seu protectorat sobre tota Albània. Itàlia va decidir establir un govern republicà albanès (també de tota Albània teòricament) amb seu a Vlorë i va proclamar la república independent el 3 de juny de 1917 sobre la qual va establir el protectorat, al·legant com a precedent l'autonomia establerta per França a Koritza. Això no tenia el suport de la població ni el consens dels aliats, i va molestar especialment als francesos que controlaven la zona d'Ersek i Koritza però no n'havien declarat ni la independència ni el protectorat; com a gest polític la seva zona d'ocupació fou anomenada llavors República de Koritza, i amb aquest nom es van emetre segells de correus o bitllets de banc. França però volia bones relacions amb Grècia i Itàlia, els seus aliats a la guerra, i va desautoritzar les actuacions del govern de Koritza. Themistokli Gërmenji fou acusat de col·laborar amb els búlgars i austrohongaresos contra els francesos i fou jutjat sumàriament per un consell de guerra de l'Exèrcit de l'est sota el general Sarrail, i executat el 9 de novembre de 1917. La "república", que mai va passar realment de província autònoma, fou de fet dissolta el setembre de 1917, després de l'acord entre les Potències, encara que França continuà ocupant la regió i Koritza es va mantenir com una mena de província autònoma però amb rang de territori sota autoritat del governador delegat francès; el consell administratiu establert el març de 1917, Qani Dishnica, va seguir en funcions fins al 16 de febrer de 1918, quan aquesta situació va ser formalment suprimida. En endavant el territori va estar únicament sota administració del governador delegat francès i el consell administratiu va passar a ser merament consultiu.

## Vegeu també

* Història de l'Epir del Nord de 1913 a 1921
* República Autònoma de l'Epir del Nord

## Bibliografia

* Paulo Lago & Ivan Sache, Republic of Korçë, 3 de maig de 2001
# Rascuporis III

Rascuporis III (Rhascuporis, Ῥασκούπορις) fou rei dels odrisis d'Astes o Astea. Va succeir al seu pare Cotis III (VIII) vers el 18 aC.
Va ser derrotat i mort en una batalla davant Vologès cap dels tracis bessis, i cap de la revolta general del tracis contra els romans vers el 13 aC. El va succeir Cotis IV (X) per poc temps, ja que aquesta part del regna fou annexionada pels romans que la van cedir al regne odrisi de Seutòpolis.
# Willem Drees

Willem Drees (5 de juliol de 1886 - 14 de maig de 1988) va ser un polític neerlandès del Partit del Treball que va servir com primer ministre dels Països Baixos entre el 7 d'agost de 1948 i el 22 de desembre de 1958. Durant el seu mandat com a Primer Ministre, van ocórrer fets molt rellevants als Països Baixos, com la descolonització de les Índies Orientals Neerlandeses i la reconstrucció dels Països Baixos, uns anys després de la Segona Guerra Mundial.
El 1958, amb 72 anys, Drees es va retirar la política, després d'haver acabat el mandat com a Primer Ministre, sent un dels polítics més longeus dels Països Baixos, de la mateixa manera que Johan Rudolph Thorbecke.
Drees era reconegut per mantenir una postura política socialdemòcrata, però amb algunes idees basades en el pragmatisme. També va ser durant tota la seva vida un ferm defensor de la llengua auxiliar internacional esperanto.
Va morir el 14 de maig de 1988, a La Haia, amb 101 anys, convertint-se en una de les persones més lonegevas dels Països Baixos.
L'any 2004, Willem Drees va ser triat per la Radiodifusió Pública d'Holanda com la tercera persona més important de tots els temps en els Països Baixos.
# Reactiu d'Olah

El Reactiu d'Olah és un agent de fluoració que es compon d'una barreja de fluorur d'hidrogen al 70% i de piridina al 30%, i sobretot s'utilitza per convertir alcohols en fluorurs d'alquil:
Actua com una forma menys volàtil del fluorur d'hidrogen. S'utilitza en la fluoració d'esteroides i en la desprotecció de pèptids. En comptes de fluorur d'hidrogen poden ser utilitzats diversos agents flourants, com el trifluorur de dietilaminosofre (DAST).

## Referències

* ↑ Bergstrom, CG; Nicholson, RT; Dodson, RM «9α-Fluoro-11- deoxy Steroids» (en anglès). J. Org. Chem., 1963.
* ↑ Olah, GA; Nojima, M; Kerekes, I «Mètodes sintètics i reaccions II. Hidrofluoració d'alquens, ciclopropà i alquins amb reactius de poli-fluorur d'hidrogen/piridina (trialquilamina)» (en anglès). J. Org. Chem., 1973, pàg. 779-780. DOI: 10.1055/s-1973-22297.
* ↑ Olah, GA; Welch, JT; Vankar, YD; Nojima, M; Kerekes, I; Olah, JA «Hydrogen fluoride: A convenient reagent for organic fluorination reactions» (en anglès). J. Org. Chem., 44(22), 1979, pàg. 3872–3881.

## Vegeu també

* Compostos d'organofluor
* Reactiu d'Ishikawa
# Rhaphidura

«Rhaphidura» té aquests significats:
* Rhaphidura (ocell), gènere d'ocells de la família dels apòdids
* Rhaphidura (planta), gènere de plantes de la família de les rubiàcies
# Rickie Lambert

Rickie Lee Lambert (Kirkby, Anglaterra, 16 de febrer de 1982) més conegut com a Rickie Lambert és un futbolista anglès que juga de davanter al West Bromwich Albion i a la selecció anglesa.

## Referències

* 1 2 3
# Vincent Auriol

Vicent Auriol (Revèl, Alta Garona, Migdia-Pirineus, 27 d'agost de 1884 - París, Ille-de-France, 1966) fou un polític francès, President de la República francesa del 1947 al 1954.
Fill d'un carnisser, estudià dret a Tolosa de Llenguadoc. Ingressà al Partit Socialista Francès i el 1908 ja fou redactor del seu diari Le Midi Socialiste. El 1914 fou elegit diputat socialista per Muret, i el 1920, quan el Partit Socialista Unificat es va trencar, ingressà al SFIO.
Fou alcalde de Muret del 1925 al 1946, i continuà com a diputat per l'Alta Garona fins al 1942. Durant el govern del Front Popular fou ministre de finances (1936-1937) i ministre de justícia (1937-1938). Com que fou un dels diputats que el 1940 es negà a votar a favor de la concessió de plens poders al mariscal Henri Philippe Pétain el juliol del 1940, fou arrestat, però el 1941 fou posat sota vigilància domiciliària per motius de salut. El 1942 es va unir a la Resistència francesa, i el 1943 fugí de França cap a Londres en avió. El 1944 fou president de la Comissió de Finances de l'Assemblea Constitutiva d'Alger i representant dels socialistes en el govern de Charles de Gaulle.
El 1946 fou president de la primera i segona Assemblea Constitutiva, en la que també fou ministre sense cartera, així com primer representant francès a l'Assemblea General de les Nacions Unides. Un cop proclamada la Quarta República Francesa, en fou escollit president el 16 de gener del 1947 per 452 vots contra 242 de Champetier de Ribes (MRP), 122 de Jules Gasser (radical) i 60 de Michel Clemenceau (dreta). El seu paper durant el mandat es limità a fer d'àrbitre i mantingué una línia política de centre. També fou testimoni del començament de la fi de l'imperi colonial francès (Vietnam, Madagascar, Marroc, Tunísia). El 1954 acabà el seu mandat i no es presentà a la reelecció, i fou succeït per René Coty. El 1958 abandonà el SFIO i el 1959 fou nomenat membre del Consell Constitucional Francès, però es va oposar aferrissadament a la concentració de poders sobre Charles de Gaulle i el 1960 va dimitir. El 1965 donà suport la candidatura de François Mitterrand.

## Enllaços externs

* Biografia a World-at-War
* Línia del temps de la vida d'Auriol Arxivat 2007-05-23 a Wayback Machine. (en francès)
* Línia de temps del govern d'Auriol Arxivat 2006-04-21 a Wayback Machine. (en francès)
# Riera d'en Matamoros

La Riera d'en Matamoros és una riera de la ciutat de Badalona. Neix entre el Turó d'en Boscà i el Turó de l'Enric i desembocava a la Platja dels Pescadors, tot i que actualment l'aigua no desemboca a la mar sinó que és reconduïda per un col·lector interceptor que la porta a la depuradora del Besòs. En el curs més alt, del naixement fins a l'autopista, rep el nom de Torrent de la Font o d'en Quatre Hores, i discorre canalitzat per dins el parc de la Bòbila. En el curs inferior, passada l'autopista, discorre totalment soterrat, per sota del carrer de la Riera d'en Matamoros. Aquesta riera, tot i que força menys important que altres rieres adjacents, va tenir un paper rellevant en la història de la ciutat perquè durant un període, juntament amb la Riera d'en Folc, va conformar un límit pel creixement de la ciutat per Baix a Mar. Deu el seu nom a Joan Banús i Amat de malnom en Matamoros, propietari d'una masia de la zona.

## Referències

* 1 2 «Un recorregut per les rieres i els torrents de Badalona». Tot Badalona, 27-07-2018 [Consulta: 29 abril 2021].
* ↑ «De les rieres a les clavegueres i a la depuradora». Ajuntament de Badalona. Arxivat de l'original el 1 de maig 2021. [Consulta: 1r maig 2021].
* ↑ Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 2003, p. 207 [Consulta: 29 abril 2021].