OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frederic Masriera i Manovens

Frederic Masriera i Manovens (Barcelona 15 d'abril de 1846 - Barcelona, 12 de desembre de 1932) fou un fonedor i orfebre català.

## Biografia

Va néixer al carrer Vigatans, 3 de Barcelona. Fill de Josep Masriera i Vidal natural de Sant Andreu de Llavaneres i d'Eulàlia Manovens i Roldós de Barcelona. Germà dels pintors Francesc i Josep Masriera, va fundar -associat amb el seu nebot Antoni Campins- la foneria artística Masriera i Campins, la qual va fondre, pel procediment de la cera perduda des de petites peces decoratives a la majoria de bronzes dels més acreditats escultors de l'època. Adquirí, però, un gran prestigi en la fosa de grans estàtues destinades a la major part dels monuments erigits a nombroses ciutats espanyoles i americanes.
Va ser pare del violinista i compositor Rossend Masriera i Vila. Va tenir altres dos fills: Víctor i Frederic.

## Referències

* ↑ «Registre de Naixements.1846.Llibre 1.Registre núm.1188». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 15-04-1846. [Consulta: 26 juny 2019].
* 1 2 «Esquela funerària». La Veu de Catalunya, 27-12-1932, pàg. 2.
* ↑ (Mendoza, 1995), núm.119

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
# Léonard Kweuke

Léonard Kweuke és un futbolista camerunès. Va començar com a futbolista en Camerun.

## Carrera

El 18 de desembre del 2008, Eintracht Frankfurt va prendre cedit a Kweuke per un partit en la 1. Bundesliga alemanya. Fins al 2009 ell va jugar en la Bundesliga cedit pel DAC Dunajská Streda. La temporada 2009–10, va ser cedit al FC Energie Cottbus, després del qual va tornar a Eslovàquia. El 10 de juny del 2010 el seu club el DAC Dunajská Streda va anunciar el seu retorn després de dos anys a Alemanya, però ell fou venut a l'Sparta de Praga.

## Referències

* ↑ Eintracht Frankfurt leiht Olympia-Auswahlspieler Kweuke aus
* ↑ «KÁDER A-MUŽSTVA DOSPELÝCH FK DAC 1904 a.s. DUNAJSKÁ STREDA CORGOŇ LIGA 2008/2009:». fcdac1904.com.
* ↑ Kweuke verlässt Cottbus - Trainer Wollitz sucht Ersatz
# Milan Čop

Milan Čop (Slavonski Brod, Regne de Iugoslàvia, 5 d'octubre de 1938) és un exfutbolista croat, que jugava de defensa, internacional amb la selecció de futbol de Iugoslàvia en 10 ocasions.

## Referències

* ↑ «Milan Čop» (en serbi). Reprezentacija.rs. [Consulta: 10 maig 2018].

## Enllaços externs

* NASL estadístiques (anglès)
# Vassílievka (Tula)

* Per a altres significats, vegeu «Vassílievka».
Vassílievka (en rus: Васильевка) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 230 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Grimpa-soques de Zimmer

El grimpa-soques de Zimmer (Dendroplex kienerii) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida pròxima a l'Amazones i tributaris.

## Referències

* ↑ «Grimpa-soques de Zimmer». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 29-12-2010, (català)
# Luci Papiri Mugil·là (cònsol 326 aC)

Luci Papiri Mugil·là (en llatí: Lucius Papirius L. F. L. N. Mugillanus) va ser un magistrat romà del segle iv aC. Formava part de la gens Papíria.
Va ser elegit cònsol de Roma l'any 326 aC, tal com diu Titus Livi i els Fasti, però és dubtós si el cognomen era Mugil·là (la branca patrícia dels Papirii), o Cursor, la branca plebea. Per això se l'ha confós amb Luci Papiri Cursor Mugil·là.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita VIII,23
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1119.
# Georg Stiernhielm

Georg Stiernhielm, nascut Göran Olofsson (7 d'agost de 1598 - 22 d'abril de 1672) fou un funcionari, lingüista i poeta suec.

## Biografia

Stiernhielm va néixer en una família de classe mitjana al poble de Svartskär de Vika, parròquia de Dalarna. El sobrenom Stiernhielm, que vol dir literalment "casc d'estrella" fou pres al final de la vida quan va entrar en la noblesa sueca. Va créixer a la regió de Bergslagen on el seu pare va treballar en la indústria minera. Stiernhielm va rebre la primera educació a Västerås i també va ser educat a Alemanya i als Països Baixos.
Va ser elegit com a membre de la Royal Society el 1669.

## Obra

Fou un lingüista pioner i moltes de les teories que va formular, tot i que després han estat considerades errònies, van ser ben acceptades pels contemporanis. Stiernhielm va intentar provar que el gòtic, que igualva amb el nòrdic antic era l'origen de totes les llengües, i els països nòrdics eren la Vagina gentium, el lloc de naixement de la humanitat.
L'obra més destacada és l'Hèrcules, un poema èpic escrit en hexàmetres, que tracta sobre l'heroi Hèrcules en la joventut quan és temptat per Fru Lustra (la Luxúria) i les seves filles, per prendre el camí correcte i alhora la immortalitat en un futur. L'al·legoria es pot seguir des del sofista Pròdic de Queos i Xenofont.
Stiernhielm fou el primer poeta suec en aplicar els metres clàssics a la poesia sueca, va modificar el principi de les síl·labes llargues i breus per tòniques i àtones, que s'adapta millor a la fonologia sueca, tal com havia formulat Martin Opitz i més tard aplicades en teoria al suec per Andreas Arvidi. Per aquest motiu, és anomenat el pare de la poesia sueca.

## Referències

* ↑ «Library and Archive Catalogue». Royal Society. [Consulta: 22 octubre 2010].
# Gamma d'Andròmeda

Gamma d'Andròmeda (γ Andromedae) és la quarta estrella múltiple a la constel·lació d'Andròmeda. És coneguda també amb el nom d'Almach (escrit a vegades Almaach, Almaack, Almak, i Alamak). En xinès és coneguda com a 天大將軍一('la primera estrella del Gran General del Cel').
Amb un telescopi petit, γ Andromedae pot ser resolta com una estrella doble, i es diu que és una vista molt interessant i bella per als astrònoms aficionats. L'estrella principal (γ¹) és de la magnitud +2,13 de color taronja. És una gegant brillant del tipus espectral K3 Iib). La companya (γ²) té una magnitud de +4,84 i està a 9,6 segons d'arc amb un angle de posició de 63 graus.
De manera sorprenent, γ² també pot ser resolta com una estrella doble amb telescopis més grans. Els seus dos components són nanes de la seqüència principal del tipus B8 (magnitud +5,1), i una nana A0 (de la magnitud +6,3). Tenen un període orbital de 61 anys. La més brillant és també una binària espectroscòpica, amb un període orbital de 2,67 dies. Per tant, γ² és una estrella triple.

## Localització

La localització de l'estrella es mostra en aquesta il·lustració de la constel·lació d'Andròmeda:

## Referències

* ↑ Afirmat a: General Catalogue of Stellar Spectral Classifications. Pàgina: 2023. Data de publicació: 2013.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 3 4 5 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ «Pulkovo Compilation of Radial Velocities for 35 495 Hipparcos stars in a common system» (en anglès). Astronomy Letters, 11, 01-11-2006, pàg. 759–771. DOI: 10.1134/S1063773706110065.
* ↑ «Almach» (en anglès). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 22 desembre 2020].
# Léonce Rosenberg

Leonce Rosenberg, (París, 1879 -1947) fou un marxant i editor d'art francès.

## Biografia

Fill d'Alexander i germà de Paul Rosenberg, galeristes de renom a l'avinguda de l'Òpera de París, Léonce Rosenberg va ser dels primers defensors de l'art abstracte i el cubisme, que descobreix per als marxants Ambroise Vollard i Wilhelm Uhde el 1911, abans d'empènyer la porta de la galeria de Daniel-Henry Kahnweiler el 1912.
Ell va començar a col·leccionar obres de Picasso, Juan Gris, Auguste Herbin, Léger, Gino Severini, Henri Laurens, Georges Valmier, Henri Hayden, Jean Metzinger, i així successivament. Durant la Primera Guerra Mundial, donarà suport moral i financer a aquests artistes.
Després de la Gran Guerra, es troba en fallida, però, presenta el treball que té a la Galerie de L'Effort Moderne, i la seva mansió del carrer de la Baume, a París, s'obre a totes les formes del cubisme, mostra pintures de Mondrian, Ozenfant, Picabia, i també organitza a la seva galeria, els matins literàries i musicals.
Quan els stokcs d'obres de la galeria de Daniel-Henry Kahnweiler, són segrestats durant la guerra del catorze, després es venen a les subhastes (durant 1921 al 1923) per França en virtut de "botí de guerra" —Kahnweiler era un ciutadà alemany—, Rosenberg va sert nomenat «expert», amb la consternació d'ell mateix.
L'aventura de l'art modern, la Galerie de L'Effort Moderne, finalment es va tancar el 1941 com a resultat de lleis antisemites.

## Bibliografia

* Pierre Assouline, L'Homme de l'Art. D.-H. Kahnweiler, 1884-1979, éd. Balland, 1988 (francès)
# Clementina (cràter)

Clementina és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 4 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim portuguès (d'origen francès, Clementine), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2006.

## Referències

* ↑ «Clementina». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
Viccionari
# Un any difícil

Un any difícil (francès: Une année difficile) és una pel·lícula de comèdia francesa del 2023 escrita i dirigida per Éric Toledano i Olivier Nakache. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula se centra en l'Albert (Pio Marmaï) i en Bruno (Jonathan Cohen), dos amics amb hàbits de compra compulsius que es veuen atrets a l'activisme ecologista per la promesa de menjar i cervesa gratuïts més que per qualsevol convicció política.
El repartiment també inclou Mathieu Amalric, Luàna Bajrami, James Gaspar De Almeida, Jean-Louis Garçon, Grégoire Leprince-Ringuet, Noémie Merlant, Héléna Mogelan, Marie Papillon, Sophie Parel, Julie Tessier i Gaïa Warnant.
La va produir Quad i Ten Cinéma, en coproducció amb Gaumont i TF1 Films Production. La pel·lícula es va projectar al Marché du Film de 2023, i va comptar amb noves projeccions a Clarmont d'Alvèrnia i La Valeta abans de la seva estrena comercial. Es va incorporar a la secció de Presentacions especials al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2023. La pel·lícula es va estrenar als cinemes de França el 18 d'octubre de 2023 a càrrec de Gaumont.

## Referències

* ↑ Keslassy, Elsa (16 January 2023). «Eric Toledano, Olivier Nakache on Their New Comedy With Gaumont, 'A Difficult Year,' Where Eco-Activists and Over-Spenders Cross Paths». Variety.
* ↑ «Une année difficile». Goita què fan, ara!. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «Critiques Presse pour le film Une année difficile» (en francès). AlloCiné. [Consulta: 2 December 2023].
* ↑ Daniels, Robert (14 September 2023). «'A Difficult Year': Toronto Review». Screen International.
* ↑ Lemercier, Fabien. «Review: A Difficult Year». Cineuropa, 15-09-2023. [Consulta: 8 octubre 2023].
* ↑ Leffler, Rebecca (16 May 2023). «Cannes 2023: the buzz titles from France». Screen International.
* ↑ (en francès) , 15-07-2023.
* ↑ «Une année difficile en avant-première : rencontre avec Eric Toledano et Olivier Nakache» (en francès). Info83, 29-07-2023. [Consulta: 8 agost 2023].
* ↑ Canfield, David (24 July 2023). «Big Stars and Bigger Oscar Contenders Lead Toronto Film Festival Lineup». Vanity Fair.
* ↑ Daniels, Robert (14 September 2023). «'A Difficult Year': Toronto Review». Screen International.
* ↑ Choppin, Damien. «Gaumont date le prochain film de Nakache et Toledano» (en francès). Écran total, 22-04-2022. [Consulta: 8 octubre 2023].
# Luci Vari Cotila

Luci Vari Cotila (en llatí Lucius Varius Cotyla) va ser un dels amics íntims i company de Marc Antoni, encara que Ciceró diu que Marc Antoni el va fer assotar en públic pels seus esclaus en dues ocasions durant un banquet.
Va ser probablement edil curul el 44 aC, ja que l'any següent se l'anomena persona amb rang edilici.
L'any 43 aC, quan Marc Antoni assetjava Mutina, va enviar a Cotila a Roma per proposar els termes de la pau amb el senat. Després que Antoni fos derrotat a Mutina i hagués reunit un altre exèrcit a la Gàl·lia, va encarregar a Cotila el comandament de l'exèrcit que va deixar en aquell territori. Amb la major part de les forces, Marc Antoni va creuar els Alps cap a Itàlia a finals del 43 aC. Plutarc l'anomena Luci Vari Cotiló (Lucius Varius Cotylo).

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/884?rgn=full+text;view=image;q1=CotylaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 869. ]
# Grampó

Els grampons són elements metàl·lics adaptables a la sola de determinats tipus de bota per a fer possible o millorar l'adherència d'aquesta a les superfícies gelades o nevades.
Són formats per una estructura de la mateixa mida que la sola de la bota a la que s'adapten. De la part inferior d'aquesta estructura surten una sèrie de "puntes" esmolades que són les que penetren al gel. Eixes puntes sempre són formades de la mateixa peça de metall que l'estructura. La llargada de l'estructura és variable i es pot adequar a la mida de la bota. Cal un manteniment acurat de puntes, tanques i corretges.
Els grampons s'acostumen a equipar per la seva part inferior d'unes làmines de goma o plàstic que impedeix que la neu freda s'enganxi i formi els perillosos pans que –al guanyar volum- podrien impedir finalment el contacte del grampó amb la neu. Aquestos elements són coneguts, per manca d'un nom millor, com a "antiboots".
Existeixen dos tipus bàsics de grampons, segons l'ús a què siguin destinats:
* Grampons d'alumini, de deu o dotze puntes. Són del tipus de tanca ràpida, sense més que una feble corretja destinada a impedir l'obertura accidental de la tanca de talonera. Només s'utilitzen en botes rígides, habitualment les d'esquí de muntanya.
* Grampons d'acer, de dotze puntes i tanca ràpida. Estan destinats a botes rígides d'alta muntanya, d'alpinisme o escalada en gel. Tenen també corretges per l'assegurament de la tanca de talonera i que, a més, asseguren la puntera, ja que es tanquen entre els dos extrems i per sobre de la bota. Això és així perquè en alpinisme les sol·licituds sobre aquest material són a vegades molt violentes i és vital impedir que es desfermin sobtadament.
Malgrat que la incompatibilitat de les botes flexibles i els grampons de tanca ràpida és evident i molt fàcil d'experimentar, és possible trobar al mercat botes d'aquesta classe i amb les entalladures precises per adaptar les tanques del grampons, cosa que de cap manera garanteix que es puguin utilitzar.
# Gabriel Pericàs

Gabriel Pericàs (Palma, 1988) és un artista actiu actualment a Barcelona. El 2013 va fer l'exposició a la Fundació Joan Miró amb el títol The Nipple Slip Speech. El 2016 va ser un dels guanyadors de les ajudes Injuve a la Creació Jove, en la modalitat d'Arts Visuals, que es van presentar a la Sala Amadís de Madrid. El Projecte Puff! és la publicació d'una transcripció d'una conferència mai pronunciada. El 2017 va fer l'exposició Une énorme langue a la Galería PM8 de Vigo, que va estar oberta fins al 8 de desembre.

## Referències

* ↑ Torres, David G. «Tres diferencias, una similitud». El Cultural, 2013 [Consulta: 8 desembre 2017]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-12-09. [Consulta: 8 desembre 2017].
* ↑ «Ayudas INJUVE a la Creación Joven». Rtve, 2016 [Consulta: 8 desembre 2017].
* ↑ «La fricción de objetos e imágenes». El País, 2017 [Consulta: 8 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Pàgina web de TEXTO
# Luís Díez de Aux de Armendáriz

Luís Díez Aux de Armendáriz catalanitzat com Lluís Díez Aux d'Armendáriz (Quito,? - Barcelona, 1627) fou bisbe de Jaca (1617-1622) i d'Urgell (1622-1627). Fou virrei interí de Catalunya (maig del 1626) després del fracàs de les Corts de Barcelona (1626).
Va ser proposat a l'arquebisbat de Tarragona, però va morir abans de prendre'n possessió.

## Referències

* ↑ Episcopologi del Bisbat d'Urgell
* ↑ «Luís Díez de Aux de Armendáriz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Concili de Tolosa del 1229

L'actuació inquisitorial en l'època medieval fou diferent en ambdues corones: en la Corona d'Aragó l'acció inquisitorial fou molt més destacada; mentre que a la corona de Castella va tenir un paper més tímid. En aquest context, el Concili de Tolosa del 1229 va ser el moment en què es van prohibir els llibres sagrats en llengua vulgar, excepte el Saltiri (recull de salms) i les Hores de la Verge

## Referències

* ↑ De los Reyes Gómez, Fermín. El libro en España y América. Legislación y censura (siglos XV-XVIII). Madrid: Arcolibros SL, 2000, p. 83 (volum 1).
# Monterrico

Monterrico és una ciutat de la província de Jujuy, Argentina. Es troba en el nord-oest del departament El Carmen, a 30 km de la capital provincial San Salvador de Jujuy, i en la denominada vall dels Pericos.

## Festa nacional del tabac

Al maig se celebra la Festa Nacional del tabac: festival de música i gauchaje. Amb públic que se sobre els diferents llocs de la província.
Són dues nits en les quals es gaudeix amb tot la calor que produïx la música. En 2006 l'hi va realitzar en la pista de Monterrico Sant Vicente: club del poble. Va ser el chaqueño Palavecino, Els Changos, els Hermanitos Embarro, els Kjarcas i molts altres, i originaris d'aquests lares gauchos qui són el jove Fabio Bejarano i Ariel Alcobedo.
És un espectacle veure tanta gent reconeixent les nostres arrels a través de les vestimentes pròpies de la cultura d'aquestes latituds. Gent de Perico, de El Carmen, de San Salvador de Jujuy, de Güemes i altra s'ajunten en aquesta gran festa en honor del tabac, planta que mou tota l'economia regional. La festa de Monterrico, ja que és la capital provincial del tabac, és a dir el lloc on més es conrea aquesta planta de característiques i flors de gran vivacitat. Els vam esperar aviat ja sigui a la festa o quan vostès desitgin visitar-nos.
# Viducasses

* No s'ha de confondre amb Baiocasses.
Els viducasses (llatí: Viducasses o Viducassii) foren un poble celta de la Gallia Lugdunensis, concretament d'Armòrica. El nom deriva del gal vidu ("bosc") i casse ("poble") o bé cassi ("cabellera"), de manera que el nom tant podria voler dir «el poble del bosc» com «els qui tenen la cabellera embullada com les branques d'un arbre». La seva capital era Araegenus (o Araegenue a la Taula de Peutinger, recollit en altres fonts com a Aragenuae), actualment Vieux (departament de Calvados), al sud-oest de Caen i a la vora de l'abadia de Fontenai i el riu Orne). S'ha dit que el nom d'aquesta població seria una derivació de Videocae o Veocae.
Al castell de Torigni del districte de Saint-Lô (departament de la Manche) hi ha dipositada una pedra amb una inscripció que parla del Ordo Civitatis Viducas i que fou trobada a Vieux el 1580, on també s'han trobat restes romanes (banys, aqüeducte, gimnàs, columnes, medalles i altres, i restes de temples de Diana, Mars i Mercuri amb la data del 238 dC).
D'altra banda, Claudi Ptolemeu esmentà el poble dels Biducesii i el situà a l'actual regió bretona de Saint Brieuc; aquesta tribu, molt poc esmentada pels clàssics, ha estat sovint identificada amb els viducasses malgrat la seva ubicació divergent.

## Referències

* ↑ Christian-J. Guyonvarc'h et Françoise Le Roux, Les Druides, p. 366, Ouest-France Université, coll. « De mémoire d'homme : l'histoire », Rennes, 1986, ISBN 2-85882-920-9
* ↑ Le grand dictionnaire géographique, historique et critique, Volum 3 Per Antoine Auguste Bruzen de la Martinière
# Luci Venuleu Apronià (cònsol l'any 168)

Luci Venuleu Apronià Octavi Prisc (Lucius Venuleius Apronianus Octavius Priscus) va ser un magistrat romà del segle ii.
Va ser nomenat cònsol durant el regnat de Marc Aureli, l'any 168, juntament amb Luci Sergi Paulus, segons diuen els Fasti.

## Referències

* ↑ Smith, William. A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. By various writers. Ed. by William Smith. Illustrated by numerous engravings on wood., 2005.
# Francisco Regueiro

Francisco Regueiro (Valladolid, 2 d'agost de 1934) és un director de cinema i guionista espanyol. Inicialment fou professor de dret mercantil i col·laborador a El Norte de Castilla. El 1955 es traslladà a Madrid, on es va matricular a la facultat de periodisme i col·laborà a la Codorniz, on va conèixer Miguel Gila, però el 1957 ho deixà per ingressar a l'Escola Oficial de Cinema, on es llicencià el 1962. El 1961 va guanyar el Premi Sésamo de literatura amb Las muchachas de los cabellos de lino.
Junt amb Gonzalo Suárez, Mario Camus i Carlos Saura és considerat un dels membres destacats del "Nou cinema espanyol". El 1963 va dirigir la seva primera pel·lícula, El buen amor, amb la que va participar en el 16è Festival Internacional de Cinema de Canes i va entusiasmar Luis Buñuel. La seva segona pel·lícula, Amador (1968), va tenir força problemes amb la censura. No va tornar a rodar fins 1968, Si volvemos a vernos que fou guardonada amb les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1967 amb la millor música, fotografia i decorats. El 1972 va rodar Carta de amor de un asesino produïda per Elías Querejeta, que mai es va estrenar comercialment. El 1975 va assolir èxit amb Duerme, duerme, mi amor i Las bodas de Blanca. Després canvià el cinema per la televisió, rodant el 1972 l'episodi Cuento de la niña que se convirtió en rata de la sèrie Cuentos y leyendas, i el 1983 l'episodi La viuda valenciana de la sèrie Las pícaras. Tornà al cinema el 1985, rodant Padre nuestro, considerada la seva pel·lícula més completa. El 1988 rodà Diario de invierno i el 1993 Madregilda, sense que des d'aleshores hagi dirigit cap pel·lícula més. El 2016 va rebre l'Espiga d'honor de la Setmana Internacional de Cinema de Valladolid.

## Filmografia com a director

* Madregilda (1993)
* Diario de invierno (1988)
* Padre nuestro (1985)
* Las bodas de Blanca (1975)
* Duerme, duerme, mi amor (1975)
* Carta de amor de un asesino (1972)
* Me enveneno de azules (1969)
* Si volvemos a vernos (1968)
* Amador (1964)
* El buen amor (1963)
* Sor Angélica Virgen (1962) -curtmetratge de l'E.O.C.

## Referències

* ↑ «Francisco Regueiro». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El orgullo y la capacidad creativa, El País, 29 de juny de 2015
* ↑ Francisco Regueiro a espanacultura.es
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1967». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 9 gener 2016].
* ↑ Francisco Regueiro a mcnbiografias
* ↑ El director Francisco Regueiro, Espiga de Honor de Seminci, heraldodiariodesoria.es, 7 d'octubre de 2016
* ↑ Francisco Regueiro, Espiga de Oro de Honor en Seminci, rtvcyl.es