OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Romanogobio ciscaucasicus

Romanogobio ciscaucasicus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als rius que desguassen a l'oest de la mar Càspia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Berg, L.S., 1964. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. volum 2, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem.
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Naseka, A.M. i J. Freyhof, 2004. Romanogobio parvus, a new gudgeon from River Kuban, southern Russia (Cyprinidae, Gobioninae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 15(1):17-23.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Puig de Terrers

El Puig de Terrers és una muntanya de 2.529,7 m d'altitud situada en el vessant nord-est del Massís del Carlit, concretament al límit entre el Capcir i el País de Foix, al Llenguadoc (Occitània), entre els termes comunals de Font-rabiosa, Formiguera i Orlun.
Està situat a l'extrem nord-oest del terme comunal de Formiguera, a l'extrem de ponent del de Formiguera i a l'est del d'Orlun, pertanyent al País de Foix, del Llenguadoc occità. És al nord-est del Puig de Morters, i al sud del Coll de Terrers.

## Referències

* ↑ El Puig de Terrers en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «68 - Font-rabiosa i 70 - Formiguera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Font-rabiosa i Formiguera». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Poblat de Son Mateu

El poblat de Son Mateu és un jaciment arqueològic prehistòric situat a la possessió de Son Mateu, al municipi de Llucmajor, Mallorca. És un poblat de navetes i un talaiot de planta rectangular que conserva dues filades "in situ", amb una paret seca adossada. Es tracta d'un poblat molt arrasat, però es conserven un bon nombre de navetes la planta de les quals són males de definir per mor de la vegetació (ullastres), a més, les estructures es presenten molt esbaldregades impedint la seva correcta lectura. Tanmateix se'n poden reconèixer tres de navetes, una d'elles triple. Al nord-oest s'hi troba una altra naveta de la qual gairebé no guaiten més que cinc peces de l'absis.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 66. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom V» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 28 [Consulta: 8 novembre 2012].
# Áed mac Boanta

Áed mac Boanta (mort el 839) va ser un rei de Dál Riata.
L'única referència a Áed als anals irlandesos es troba als Annals d'Ulster, on consta que "Eóganán mac Óengusa, Bran mac Óengusa, Áed mac Boanta, i d'altres gairebé innombrables (és a dir, l'elit de la noblesa escot i picta del regne de Fortriú)" van morir en una batalla lliurada pels homes de Fortriu. contra els víkings el 839.
El Duan Albanach enumera un "Áed An" que va governar durant quatre anys sobre Dál Riata després dels 9 anys d'Oengus mac Fergusa, i els Sincronismes de Flann Mainistrech el situen entre Caustantín mac Fergusa i Eóganán mac Óengusa, nebot de Caustantín. La historiografia dubta que tant Caustantín com Eóganán haguessin governat realmement sobre Dál Riata, en canvi sí que es creu que Áed va ser rei. Contràriament a la tesi “clàssica” recolzada especialment per Alfred P. Smyth, Alex Woolf considera que és dubtós que Eòganán mac Oengus hagués estat un rei de Dalriada, tot i que no descarta que sí que hio hagués estat de Fortriú. Calcula que Áed mac Boanta va ser, com a successor de Domnall mac Caustantin, un rei subordinat (sub-regulus) de Dalriada des del 835 fins al 839.
En qualsevol cas, segons els Annals d'Ulster, tots dos van morir en una gran batalla contra els "pagans" (invasors víkings). el 839. Aquest desastre va permetre a Kenneth I d'Escòcia reclamar la doble reialesa des del 842.
Áed podria haver estat precedit com a rei per Domnall mac Caustantín. No se sap quins reis el van seguir, si és que n'hi hagués hagut cap, abans que la regió caigués sota el domini dels nòrdic-gaèlics, com els Uí Ímair, a la darrera part del segle IX.

## Recerències

* ↑ Anderson, 1990, p. 268–269.
* ↑ Forbes Skene, 1867, p. 62.
* ↑ Anderson, 1990, p. cxxxiv–cxxxv.
* 1 2 Broun, 1998, p. 86–87.
* ↑ Smyth, 1984, p. 179-180 i 182-184.
* ↑ Woolf, 2007, p. 63-64.

## Bibliografia

* Anderson, Alan Orr. Early Sources of Scottish History A.D 500–1286 (llibre). vol. 1. Stamford: Paul Watkins, 1990. ISBN 1-871615-03-8.
* Broun, Dauvit. Pictish Kings 761-839: Integration with Dál Riata or Separate Development (llibre) (en anglès). Dublín: Sally Foster (ed.) The St Andrews Sarcophagus: A Pictish masterpiece and its international connections. Dublin: Four Courts Press, 1998. ISBN 1-85182-414-6, 1998 (The St Andrews Sarcophagus). ISBN 1-85182-414-6.
* Skene, W. F.. Chronicles Of The Picts,Chronicles Of The Scots, And Other Early Memorials Of Scottish History (llibre). Edinburgh: H.M General Register House, 1867. «Reimprès per Kessinger Publishings's (2007) ISBN 1432551051»
* Smyth, Alfred P. Warlords and Holy men Scotland AD 80~1000 (llibre). Edimburg: Edinburgh University Press, 1984. ISBN 0-7486-0100-7.
* Woolf, Alex. From Pictland to Alba, 789-1070. Edinburgh University Press, 2007.
# Irene Rivera Andrés

Irene Rivera Andrés (Mieres, 29 de novembre de 1969) és una política espanyola. Va ser i és diputada d' Ciutadans (va ser substituïda per Carmen Prieto Bonilla, actualment no adscrita) al Congrés dels Diputats durant la XI legislatura d'Espanya, la XII legislatura d'Espanya i en el Parlament d'Andalusia.
Nascuda a Mieres (Astúries), Rivera va abandonar la seva terra natal als 17 anys per estudiar i iniciar la seva carrera professional.
És llicenciada en Ciències Físiques i ha desenvolupat la seva carrera professional com a funcionària de l'Administració General de l'Estat, formant part del Cos Superior de Sistemes i Tecnologies de la Informació de l'Administració de l'Estat. És pilot d'helicòpters i ha treballat per a la Direcció General de Trànsit.
Rivera es va afiliar a Ciutadans a novembre de 2013 i es va adscriure a l'agrupació de Màlaga.
En febrer de 2015, Rivera va decidir fer el pas i presentar-se a les primàries per ser la cap de llista de la formació taronja per Màlaga a les eleccions andaluses de març de 2015. Després d'aconseguir els avals necessaris, Rivera va ser proclamada candidata i la nit del 22 de març es va convertir en diputada al Parlament d'Andalusia.
En juliol de 2015, Rivera es va presentar a les primàries per encapçalar la llista del partit de Albert Rivera a Congrés dels Diputats per Màlaga. Després guanyar-les per tan sols sis vots, Rivera va esdevenir la candidata i va aconseguir l'escó al Congrés després de les eleccions del 20 de desembre. Durant la legislatura, Rivera va presidir la Comissió de Seguretat Viària i Mobilitat Sostenible i va exercir de portaveu en les comissions de Foment i d'Indústria, Energia i Turisme.

## Referències

* 1 2 Entrevista a Irene Rivera publicada a el Mundo el 5 de desembre de 2015
* ↑ Perfil d'Irene Rivera publicat en ElDiario.es el 3 de març de 2015
* ↑ Notícia sobre el resultat de les primàries de Ciutadans al Congrés dels Diputats a Màlaga publicada al Diari Sud el 20 de juliol de 2015
# V Premis de la Unión de Actores

La V edició dels Premis de la Unión de Actores, corresponents a l'any 1995, concedits pel sindicat d'actors Unión de Actores y Actrices, va tenir lloc el 31 de gener de 1996 al Teatro Albéniz de Madrid. Els directors de l'acte foren Juan Luis Iborra i Yolanda García Serrano. La gala fou presentada per Ángeles Martín i Miguel Ortiz.

## Guardons
### Premi a Tota una vida

* Mary Carrillo

### Premi Especial

* Antoñita Vda. de Ruiz

### Cinema
#### Millor interpretació protagonista

| Actor/Actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Victoria Abril | Nadie hablará de nosotras cuando hayamos muerto | Guanyadora |
| Marisa Paredes | La flor de mi secreto | Candidata |
| Aitana Sánchez-Gijón | Boca a boca | Candidata |

#### Millor interpretació secundària

| Actor/Actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Pilar Bardem | Nadie hablará de nosotras cuando hayamos muerto | Guanyadora |
| Chus Lampreave | La flor de mi secreto | Candidata |
| Rossy de Palma | La flor de mi secreto | Candidata |

#### Millor interpretació revelació

| Actor/Actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Juan Diego Botto | Historias del Kronen | Candidat |
| María Pujalte | Entre rojas | Guanyadora |
| Santiago Segura | El día de la bestia | Candidat |

### Televisió
#### Millor interpretació protagonista

| Actor/Actriu | Sèrie de televisió | Resultat |
| Verónica Forqué | Pepa y Pepe | Candidata |
| Aitana Sánchez-Gijón | La Regenta | Guanyadora |
| Fernando Valverde | Pepa y Pepe | Candidat |

#### Millor interpretació secundària

| Actor/Actriu | Sèrie de televisió | Resultat |
| Cristina Marcos | La Regenta | Guanyadora |
| Luisa Martín | Médico de familia | Candidata |
| Isabel Ordaz | Pepa y Pepe | Candidata |

### Teatre
#### Millor interpretació protagonista

| Actor/Actriu | Obra de teatre | Resultat |
| Ana Belén | La bella Helena | Candidata |
| Juan José Otegui | Martes de Carnaval | Candidat |
| María Jesús Valdés | Tres mujeres altas | Guanyadora |

#### Millor interpretació secundària

| Actor/Actriu | Obra de teatre | Resultat |
| Paco Maestre | La bella Helena | Candidat |
| Joaquín Notario | La discreta enamorada | Candidat |
| Berta Riaza | La discreta enamorada | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Premios Unión de Actores 1995 a la web de la Unión de Actores
* ↑ Todos los Premios Unión de Actores recaen en mujeres, El País, 1 de febrero de 1996

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1995
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1995
* X Premis Goya
* V Premis Turia
* 40a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
# Ull de Santa Llúcia

Un ull de Santa Llúcia (vegeu altres noms a sota) és l'opercle (literalment petita tapadora) d'una espècie de gasteròpode de mar anomenada baldufa rugosa (Bolma rugosa, sinònim: Astraea rugosa). Quan mor el caragol, la caragolina va per una banda i l'opercle per un altre.
Els ulls de Santa Llúcia tenen forma d'un disc pla el·líptic. Tenen dues cares: una amb una mica de relleu irregular, que recorda una guixa, de color marronós, marró tirant a carabassa o de "gos com fuig", i l'altra polida i llisa, generalment blanca o blanquinosa, on es veu el dibuix d'una espiral de caragol que a alguns els recorda un ull màgic. És per això que se'ls coneix popularment com a ulls de Santa Llúcia. Són un recurs per a joiers com a pedra preciosa orgànica barata en anells, braçalets, amulets, etc.
Aquests opercles són coneguts comunament en català com a ulls de Santa Llúcia. Tot i així, també se'n poden dir pedres de la virtut (a Menorca), pedres de Santa Llúcia, ulls de sirena (Mallorca, Alt Empordà), ulls de bruixa, ulls de Santa Teresa, pedretes del mal de cap (Dénia) i faves (aquest últim a L'Escala). En altres cultures: ulls de Xiva o ulls de gat.
Popularment, es creu que l'ull de Santa Llúcia és un fòssil, per desconeixença de l'existència del caragol. En la tradició popular catalana, es feien servir per a guarir les malalties dels ulls (que consistia sovint a treure's les brosses de l'ull), tant en animals com en humans, mentre es cantava una cançó / oració (de caràcter màgic). També s'ha considerat com a amulet contra el mal d'ull. En aquelles ermites o santuaris situats en indrets on hi ha aquest tipus de pedres a Catalunya, es fan els Aplecs dels Ulls o Aplecs de Santa Llúcia, com ara a Tonyà, Garrigàs (Alt Empordà). A Menorca les pedres de la virtut s'han de regalar i la persona qui la rep, si la porta a sobre tindrà bona sort.

## Referències

* ↑ Fitxa de la "Bolma rugosa" a l'Ictioterm d'Andalusia (base de dades d'espècies de pesca de les costes d'Andalusia). (castellà). Consultat el 13 d'abril del 2014.
* ↑ "La llegenda dels ulls de sirena", de Contes despullats, de Josep Palau i Fabre.
* ↑ "Cançons per a treure una brossa de l'ull. Fórmules màgiques tradicionals per guarir la vista. Diferents poblacions, 13 de desembre", a Festes.org, basat en la redacció de festes.org, amb informacions de Joan Amades, del llibre Folklore de Catalunya, Costums i Creences. Consultat el 13 d'abril del 2014.
* ↑ "Ulls de Santa Llúcia" Arxivat 2014-04-14 a Wayback Machine., d'Agnès Vidal i Vicedo. Consultat el 13 d'abril del 2014.
* ↑ "Aplec de Santa Llúcia. Herbes i pedres que curen els mals d'ulls. Tonyà, Aj. Garrigàs (l'Alt Empordà), diumenge següent al 13 de desembre", a Festes.org. Text de Manel Carrera i Escudé, més un extracte d'un document del 1643. Consultat el 13 d'abril del 2014.
# Ull de bou

L'ull de bou, en arquitectura, és una petita finestra o lluerna de forma ovalada o circular.

## Tipus

* Les típiques finestres circulars o ovalades de l'arquitectura del segle xvi se solen denominar ulls de bou (en francès, oeil de boeuf i en anglès bull's-eye).
* Les finestres circulars a les golfes han estat una característica de l'arquitectura clàssica francesa del segle xvii.
* També es troben ulls de bou, per raons estructurals, a les finestretes dels vaixells o avions.

## Vegeu també

* Òcul

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.129. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
# Ull de falcó

* Aquest article tracta sobre mineral. Vegeu-ne altres significats a «Ull de Falcó».
L'ull de falcó és un mineral de colors blavosos. És una pedra semipreciosa de la família del quars. Té dos "cosins germans": l'ull de gat i l'ull de tigre. El color blau li ve donat degut a la presència de Fe$^{2+}$, en l'ull de tigre aquest es troba oxidat en Fe$^{3+}$ donant-li un color més groguenc i marró. S'usa en joieria i en diversos objectes artístics.

## Curiositats

En altre temps, l'ull de tigre i altres ulls (de bou, de falcó) eren les pedres favorites dels lladres, que els donaven el poder d'assegurar el triomf en el joc, etc. A l'orient se li atorgava la virtut de salvar el guerrer ferit, fent-lo passar per mort davant els enemics.

## Referències

* ↑ «Falcon's Eye». Gemdat.org. [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ «Falcon's Eye». mindat.org. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Universitat Jiao Tong de Shanghai

La Universitat Jiao Tong de Shanghai (xinès simplificat: 上海交通大学; xinès tradicional: 上海交通大學; pinyin: Shànghǎi Jiāotōng Dàxué; sigles: Jiao Da (交大) o SJTU) és una institució d'educació superior de la Xina, localitzada a la ciutat de Shanghai. Es tracta d'una de la universitats més antigues de la Xina i els seus orígens es remunten al 1896 amb la fundació de l'escola pública Nan Yang; el nom actual es va fixar el 1959. Depèn directament del Ministeri d'Educació i de la municipalitat de la Ciutat de Shanghai.
Aquesta universitat és reconeguda pel seu paper destacat en la ciències i les enginyeries; però la seva fama mundial prové del rànquing d'universitats que elabora el seu Institut d'Educació Superior, amb un gran reconeixement a nivell internacional i que es fonamenta en l'estudi de la metodologia per a la classificació acadèmica d'universitats del món.

## Graduats destacats

* Jiang Zemin (江澤民) - Expresident de la República Popular de la Xina
* Lu Dingyi (陸定一) - Polític
* Ding Guangen (丁關根) - Polític
* Wang Daohan (汪道涵) - Polític
* Qian Xuesen (錢學森) - Científic, excap del programa espacial xinès
* Wenjun Wu (吳文俊) - Matemàtic
* Zou Taofen (鄒韜奮) - Periodista
* Mao Yisheng (茅以升)- Professor i enginyer civil
* Cai Er (蔡鍔) - Militar
* Huang Yanpei (黃炎培)- Polític
* Shao Lizi (邵力子)- Escriptor i polític
* An Wang (王安)- Científic, inventor i fundador dels Laboratoris Wang
* Wen Tsing Chow (周文俊) - Pioner de la computació i expert aeroespacial
* Mao Daolin (茅道临) - exCEO de "Sina.com", gendre de l'expresident Hu Jintao
* Neil Shen (沈南鵬)- Fundador de "Ctrip.com", cap de "Sequoia China".
* Jiang Jianqing (姜建清) - President del Banc Industrial i Comercial de la Xina.
* Isaac Mao (毛向辉) - Blocaire i investigador

## Referències

* ↑ «zh:教育部 财政部 国家发展改革委 关于公布世界一流大学和一流学科建设高校及建设 学科名单的通知 (Notice from the Ministry of Education and other national governmental departments announcing the list of double first-class universities and disciplines)».

## Enllaços externs

* Página web de la SUJT Arxivat 2006-05-19 a Wayback Machine.
* Pàgina web de l'Institut d'Educació Superior Arxivat 2007-06-09 a Wayback Machine.
* Pàgina web del rànquing d'universitats Arxivat 2005-12-04 a Wayback Machine.
# Ratpenat nasofoliat dayak

El ratpenat nasofoliat dayak (Hipposideros dyacorum) és una espècie de ratpenat que es troba a Indonèsia i Malàisia.

## Referències

* ↑ Francis, C.; Kingston, T. Hipposideros dyacorum. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 2 febrer 2015.
# Vidre fenici

Competien els fenicis amb els egipcis i fins i tot van arribar a superar-los en perfecció i fama i per més que no fossin els habitants de Tir i Sidó els inventors d'aquesta indústria com es va creure antigament. Van inventar el vidre transparent i incolor gràcies a l'ús de les sorres fines del riu Belo (avui a Israel).
Els fenicis van fabricar com els seus mestres els egipcis, collarets, pedres falses, anforita i alabastrins de vidre, bé incolors bé acolorits amb adorns en ziga-zaga o amb zones lineals de color diferent. D'aquesta producció es troben mostres en les múltiples localitats on es va estendre el comerç o la colonització fenícia com Xipre, Eivissa, Empúries i altres llocs d'Hispània.

## Vegeu també

* Vidre català
* Vidre bufat
* Vidre del bosc
* Vidre d'Hebron
* Vidre romà
* Vidre persa

## Referències

* ↑ Ferrer i Ballester, Àngels. «El vidre i el vitrall: un art mineral del foc i de la llum».
* ↑ Historia del vidrio a historiaybiografias
# Vidre de fosfat

El vidre de fosfat és una classe de vidres òptics compostos de metafosfats de diversos metalls. En lloc de SiO₂ en vidres de silicat, el substrat de formació de vidre és P₂O₅.

## Descoberta

Plantilla:Empty section

## Propietats físiques

P₂O₅cristal·litza en almenys quatre formes. El polimorf més conegut (vegeu figura) comprèn molècules de P₄O$_{10}$. Els altres polimorfs són polimèrics, però en cada cas els àtoms de fòsfor estan units per un tetraedre d'àtoms d'oxigen, un dels quals forma un enllaç P = O terminal. La forma d'O adopta una estructura en capes que consisteix en anells P₆O₆interconnectats, no gaire diferent de l'estructura adoptada per certs polisilicats.
Els vidres de fosfat són molt resistents a l'àcid fluorhídric. Amb una addició d'òxid de ferro, actuen com a eficaços per a l'absorció de calor.
El fosfat de ferro i el vidre de fosfat de ferro són alternatives al vidre de borosilicat per a la immobilització de residus radioactius.

## Propietats úniques

Els vidres de fosfat poden ser avantatjosos sobre els vidres de sílice per a fibres òptiques amb una alta concentració de dopatge d'ions de terres rares.
Una barreja de vidre de fluorur i vidre de fosfat és vidre de fluorofosfat.
El vidre de fosfat que conté plata s'utilitza en dosímetres de vidre de fosfat. Emet llum fluorescent quan és irradiat per llum ultraviolada, quan s'exposa prèviament a radiacions ionitzants, en una quantitat proporcional a la dosi.
Alguns vidres de fosfat són biocompatibles i solubles en aigua i són adequats per al seu ús com a teixit degradable i reforços d'ossos dins del cos humà.

## Referències

* 1 2 «Mechanical and structural properties of phosphate glasses». Journal of Non-Crystalline Solids, 288, 1–3, 2001, pàg. 8–17. Arxivat de l'original el 2016-08-05. DOI: 10.1016/S0022-3093(01)00615-9 [Consulta: 28 setembre 2018]. Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine.
* ↑ «Iron Phosphate Glass as an Alternative Waste-Form for Hanford LAW». Pacific Northwest National Laboratory, 01-02-2003. [Consulta: 22 març 2010].
* ↑ Rüdiger Paschotta. «Silica Fibers». A: Encyclopedia of Laser Physics and Technology. RP Photonics Consulting GmbH [Consulta: 22 març 2010].
* ↑ «Phosphate glass dosimeter». European Nuclear Society. Arxivat de l'original el 2011-06-04. [Consulta: 22 març 2010].
* ↑ «Soluble phosphate glass fibres for repair of bone-ligament interface». Journal of Materials Science: Materials in Medicine, 16, 12, 01-12-2005, pàg. 1131–6. DOI: 10.1007/s10856-005-4718-3. PMID: 16362212.
# Hyperolius seabrai

Hyperolius seabrai és una espècie de granota de la família Hyperoliidae. És endèmica d'Angola. El seu hàbitat natural inclou rius, maresmes d'aigua dolça i corrents intermitents d'aigua dolça. Té un desenvolupament larval. No hi ha amenaces significatives per a la supervivència d'aquesta espècie. No se sap si aquesta espècie es troba a les àrees protegides. La seva situació taxonòmica requereix aclariment. Si es valida l'espècie, llavors es necessita la investigació de la localització en la naturalesa, així com el seu estat poblacional, ecologia i amenaces per aquesta espècie.

## Referències

* ↑ IUCN SSC Amphibian Specialist Group. Hyperolius seabrai. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 15-09-2014.
# Romanogobio banaticus

Romanogobio banaticus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Romania.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Naseka, A.M. i J. Freyhof, 2004. Romanogobio parvus, a new gudgeon from River Kuban, southern Russia (Cyprinidae, Gobioninae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 15(1):17-23.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.