OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Província de Leyte

Leyte, o Leyte del Nord (en filipí Leyte o Hilagang Leyte, en anglès Leyte o Northern Leyte), és una província de les Filipines, situada a la regió de les Visayas Orientals. La província ocupa els tres quarts septentrionals de l'illa homònima. Es troba a l'oest de Samar, al nord de Leyte del Sud i al sud de Biliran. A l'oest de Leyte, hi ha la província de Cebú.
Té una extensió de 5.901,5 km² i una població d'1.544.251 habitants (2007); a l'oest i al sud predominen els cebuanos, que parlen cebuà, mentre que al nord habiten els samareños, de llengua waray-waray. Les ciutats d'Ormoc i Tacloban en són independents administrativament i no formen part de la província, tot i que sovint hi són incloses amb finalitats estadístiques. La capital administrativa és la ciutat de Tacloban.
Es va crear el 10 de març de 1917.
A Leyte s'han produït alguns dels esdeveniments més importants de la història de les Filipines. Per exemple, en el context de la Segona Guerra Mundial, Douglas MacArthur, acompanyat pel president filipí Sergio Osmeña i el delegat del govern nord-americà Carlos Peña Rómulo, van desembarcar a la platja de Palo per començar la conquesta de l'arxipèlag als japonesos durant l'anomenada batalla de Leyte.
Hi ha un monument al lloc on MacArthur i el seu exèrcit van desembarcar el dia 20 d'octubre de l'any 1944.
Precisament el capitoli provincial va ser la seu del Govern autònom filipí quan l'arxipèlag era un territori dels Estats Units des del 23 d'octubre fins al 27 de febrer de 1945.
Cal destacar també el pintoresc pont de San Juanico, que connecta les illes de Leyte i de Samar. És un component important de la xarxa de carreteres que es desenvolupen a tot el país. El pont és el més llarg i més bell de tots els ponts construïts a les Filipines.

## Divisió administrativa

La província de Leyte es compon de 2 ciutats (Ormoc i Tacloban) i 41 municipis, subdividits alhora en 1.393 barangays.

### Municipis

| Abuyog Alangalang Albuera Babatngon Barugo Bato Baybay Burauen Calubian Capoocan Carigara Dagami | Dulag Hilongos Hindang Inopacan Isabel Jaro Javier (Bugho) Julita Kananga La Paz | Leyte MacArthur Mahaplag Matag-ob Matalom Mayorga Merida Palo Palompon Pastrana | San Isidro San Miguel Santa Fe Tabango Tabontabon Tanauan Tolosa Tunga Villaba |

## Enllaços externs

* Govern Provincial de Leyte Arxivat 2018-12-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Puig Cabrers

El Puig Cabrers és una muntanya de 1.159,5 metres que fa de límit dels termes comunals de Prats de Molló i la Presta i el Tec, tots dos de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
Es troba al límit occidental del terme del Tet, i a l'oriental del de Prats de Molló i la Presta, al sud del Coll de Sous.

## Referències

* ↑ El Puig Cabrers en els ortofotomapes de l'IGN
# Psilomelana

La psilomelana és un nom obsolet per a un grup de minerals coneguts actualment com a òxids de manganès.
Abans era considerat com un mineral de la classe dels òxids, però avui dia no està acceptada per l'Associació mineralògica Internacional com a espècie. És coneguda des de l'antiguitat i amb una àmplia distribució mundial. Rep el seu nom del grec psilos (llis) i melas (negre), en al·lusió a la seva forma i color. Sinònims poc usats són: hematita negra, leptonematita o protomelana.

## Referències

* ↑ «Psilomelane» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 desembre 2014].
* ↑ «Manganese Oxides» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 desembre 2014].
# Psilopogon

Psilopogon és un gènere d'ocells de la família dels megalèmids (Megalaimidae ).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere estava format únicament per l'espècie Psilopogon pyrolophus, però els treballs de Robert-Jan den Texa i Jennifer A. Leonard (2013) van fer provocar l'unificació amb el gènere Megalaima G.R. Gray, 1842 i la desaparició d'aquest gènere. Avui es considera Psilopogon format per 33 espècies:
* barbut verd d'Annam (Psilopogon annamensis).
* barbut verd de coroneta blava (Psilopogon armillaris).
* barbut verd carablau (Psilopogon asiaticus).
* barbut verd de collar (Psilopogon auricularis).
* barbut verd d'orelles grogues (Psilopogon australis).
* barbut verd de gorja turquesa (Psilopogon chersonesus).
* barbut verd de bigotis daurats (Psilopogon chrysopogon).
* barbut verd capbrú (Psilopogon corvinus).
* barbut verd d'orelles blaves (Psilopogon cyanotis).
* barbut verd d'orelles negres (Psilopogon duvaucelii).
* barbut verd gorjanegre (Psilopogon eximius).
* barbut verd de la Xina (Psilopogon faber).
* barbut verd de galtes olivàcies (Psilopogon faiostrictus).
* barbut verd frontgroc (Psilopogon flavifrons).
* barbut verd alablau (Psilopogon franklinii).
* barbut verd pintat (Psilopogon haemacephalus).
* barbut verd de corona groga (Psilopogon henricii).
* barbut verd de bigotis (Psilopogon incognitus).
* barbut verd de Java (Psilopogon javensis).
* barbut verd cul-roig (Psilopogon lagrandieri).
* barbut verd llistat (Psilopogon lineatus).
* barbut verd de Malabar (Psilopogon malabaricus).
* barbut verd muntanyenc (Psilopogon monticola).
* barbut verd arlequí (Psilopogon mystacophanos).
* barbut verd de Taiwan (Psilopogon nuchalis).
* barbut verd cellanegre (Psilopogon oorti).
* barbut verd de clatell daurat (Psilopogon pulcherrimus).
* barbut de plomall encès (Psilopogon pyrolophus).
* barbut verd de capell vermell (Psilopogon rafflesii).
* barbut verd de Sri Lanka (Psilopogon rubricapillus).
* barbut verd gegant (Psilopogon virens).
* barbut verd galtablanc (Psilopogon viridis).
* barbut verd de l'Índia (Psilopogon zeylanicus).

## Referències

* ↑ Resum Robert-Jan den Texa i Jennifer A. Leonard (2013) A molecular phylogeny of Asian barbets: Speciation and extinction in the tropics. Molecular Phylogenetics and Evolution Volum 68 (1–13)
* ↑ J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie, i E. de Juana (editors). 2017. Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
# Puigmartre

Puigmartre és una masia del terme municipal de l'Estany, al Moianès.
Està situada en el sector occidental del terme, prop del límit amb el terme de Santa Maria d'Oló, a quasi un quilòmetre a ponent del poble de l'Estany. Constitueix el punt culminant del Serrat de Puigmartre, a l'esquerra del torrent del Gomis i a la dreta del Riu Sec.
Hi mena el Camí de Puigmartre, que comunica la masia amb el Collet de Sant Pere i amb el poble de l'Estany.

## Etimologia

Puigmartre prové de Puig de Sant Pere Màrtir, a través de la forma abreujada Puig Màrtir. Sant Pere Màrtir és l'advocació de la propera capella, ara en ruïnes, de Sant Pere del Coll de la Crossa.
# Puig d'en Roger

El Puig d'en Roger és una muntanya de 634,8 m alt a cavall dels termes comunal de Costoja, de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord i municipal d'Albanyà, de l'Alt Empordà.
Es troba a l'extrem sud-est del terme de Costoja, al límit amb el de Maçanet de Cabrenys, damunt de la vall del Riu Major, pel costat est, i de la Muga, pel sud.
En el Puig d'en Roger es troba la fita fronterera 541 (les 537 a 540 són en el seu vessant sud-oest, entre la Muga i el puig, i la 542, en el seu vessant nord-est, davallant cap al Riu Major). La 541 és amb el número gravat i pintat en una roca situada damunt d'una altra de plana, al cim del turó.

## Referències

* ↑ El Puig d'en Roger en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Mojones de los Pirineos.com». info@mojonesdelospirineos.com. [Consulta: 5 agost 2016].

## Bibliografia

* Becat, Joan. «51 - Custoja». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Costoja i Sant Llorenç de Cerdans». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Quiet

Quiet (Quietus) és el nom dels següents personatges:
* Gai Fulvi Quiet, usurpador del tron imperial romà
* Quint Lusi Quiet, militar romà
Viccionari
# Puig de la Portella Gran

El Puig de la Portella Gran és una muntanya de 2.729,3 m d'altitud situada al Massís del Carlit, concretament al límit entre l'Alta Cerdanya, el Capcir i País de Foix, al Llenguadoc (Occitània) al nord, concretament entre els termes comunals d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, Formiguera i Orlun.
Està situat a l'extrem nord-oest del terme comunal dels Angles, al límit nord-est del d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, al nord-oest del de Formiguera i al sud-oest del d'Orlun, pertanyent al País de Foix, del Llenguadoc occità. És al nord-oest del Puig Peric i al sud-oest del Puig de l'Home Mort, a l'oest del Puig de Camporrells.

## Referències

* ↑ El Puig de la Portella Gran en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes, els Angles i Formiguera». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Puig de la Pelada

El Pic de la Pelada és una muntanya de 2.370 metres d'altitud del límit dels termes de les comunes de Censà i Oleta i Èvol, totes dues de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a la zona nord-oest del terme d'Oleta i Èvol i a la nord-est de la de Censà. És al nord-oest del Puig d'Escotó i del Roc Foradat, i al sud-oest del Gorg Negre.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC
És una muntanya freqüentada per les rutes excursionistes dels voltants de Noedes i Orbanyà.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «103 - Oleta i Èvol i 140 - Sansà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Censà i Oleta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ «Puig de la Pelada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El Puig de la Pelada en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Ruta excursionista a Wikiloc
* ↑ Una altra ruta de Wikiloc
# Ral·li de l'Argentina

El Ral·li de l'Argentina (en castellà, Rally Argentina) és un ral·li del Campionat Mundial de Ral·lis que organitza la Federació Internacional d'Automobilisme (FIA).
Les dues primeres edicions, organitzades per l'Automobil Club Argentino (el 1980 i 1981) es van fer a la província de Tucumán. El 1983, la prova es va traslladar a San Carlos de Bariloche i el 1984 es va torna a traslladar, aquest cop a la província de Córdoba on s'ha mantingut fins a l'actualitat.
El pilot amb major nombre de victòries és Sébastien Loeb amb 8.

## Guanyadors

    A 21 d'abril de 2022
| Any | Pilot | Cotxe |
| 2020 | Edició suspesa | Edició suspesa |
| 2019 | Thierry Neuville | Hyundai |
| 2018 | Ott Tänak | Toyota |
| 2017 | Thierry Neuville | Hyundai |
| 2016 | Hayden Paddon | Hyundai |
| 2015 | Kris Meeke | Citroën |
| 2014 | Jari-Matti Latvala | Volkswagen |
| 2013 | Sébastien Loeb | Citroën |
| 2012 | Sébastien Loeb | Citroën |
| 2011 | Sébastien Loeb | Citroën |
| 2010 | Juho Hänninen | Škoda |
| 2009 | Sébastien Loeb | Citroën |
| 2008 | Sébastien Loeb | Citroën |
| 2007 | Sébastien Loeb | Citroën |
| 2006 | Sébastien Loeb | Citroën |
| 2005 | Sébastien Loeb | Citroën |
| 2004 | Carlos Sainz | Citroën |
| 2003 | Marcus Grönholm | Peugeot |
| 2002 | Carlos Sainz | Ford |
| 2001 | Colin McRae | Ford |
| 2000 | Richard Burns | Subaru |
| 1999 | Juha Kankkunen | Subaru |
| 1998 | Tommi Mäkinen | Mitsubishi |
| 1997 | Tommi Mäkinen | Mitsubishi |
| 1996 | Tommi Mäkinen | Mitsubishi |
| 1995 | Jorge Recalde | Lancia |
| 1994 | Didier Auriol | Toyota |
| 1993 | Juha Kankkunen | Toyota |
| 1992 | Didier Auriol | Lancia |
| 1991 | Carlos Sainz | Toyota |
| 1990 | Miki Biasion | Lancia |
| 1989 | Mikael Ericsson | Lancia |
| 1988 | Jorge Recalde | Lancia |
| 1987 | Miki Biasion | Lancia |
| 1986 | Miki Biasion | Lancia |
| 1985 | Timo Salonen | Peugeot |
| 1984 | Stig Blomqvist | Audi |
| 1983 | Hannu Mikkola | Audi |
| 1981 | Guy Fréquelin | Talbot |
| 1980 | Walter Röhrl | Fiat |

## Enllaços externs

* Web Oficial del Ral·li de l'Argentina Arxivat 2019-05-05 a Wayback Machine. (castellà)
# Rafael Duran i Domenge

Rafael Duran i Domenge (Sant Llorenç des Cardassar, 1963) és un director teatral mallorquí. És autor de Zòmit (1988), Assaig d'Hac (1990), L'alfabet de l'aigua (1996) i Peep Show Verona (1999).

## Obres dirigides

* 1993: La nit just abans dels boscos de Bernard-Marie Koltès (premi de la Crítica de Barcelona)
* 1994: El joc de l'impudor d'Hervé Guibert
* 1996: Abans de la jubilació de Thomas Bernhard
* 1998: Perifèria Koltès de Bernard-Marie Koltès (premi Serra d'Or 1999)
* 2001: Una vida al teatre de David Mamet
* 2001: La dama enamorada Joan Puig i Ferreter
* 2002: L'enfonsament del Titanic de Hans Magnus Enzensberger
* 2003: Àrea privada de caça d'Enric Nolla
* 2003: El cafè de la Marina de Josep Maria de Sagarra
* 2004: Temptació de Carles Batlle
* 2004 Casa de nines de Henrik Ibsen
* 2009: Mort de Dama
* 2011: Acorar
* 2012: El mercader de Venècia
* 2013: El Rei Herodes
* 2013: La Tabernera del Puerto
* 2015: Un cel de plom
* 2021: Galatea, al Teatre Nacional de Catalunya

## Referències

* 1 2 3 «Rafael Duran i Domenge». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mesquida, Biel «Mort de dama, res pus». El País, 05-02-2009 [Consulta: 8 maig 2016].
* ↑ Domènec, C «Rafel Duran actualiza ‘El mercader de Venècia’ en el Teatre Nacional de Catalunya». Última Hora, 29-01-2012 [Consulta: 8 maig 2016].
* ↑ Mendiola, Josep Antoni «Rafel Duran: "L'objectiu és parlar de l'abús de poder"». Diari Ara, 02-11-2013 [Consulta: 8 maig 2016].
* ↑ «Rafel Duran trasllada 'La Tabernera del Puerto' al segle XXI». Diari Ara, 17-09-2013 [Consulta: 8 maig 2016].
* ↑ Puig, Oriol «Vida, lucha y memoria histórica». eldiario.es, 03-07-2015 [Consulta: 8 maig 2016].
* ↑ «Galatea». Teatre Nacional de Catalunya, 2021. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ «Telenotícies - Míriam Iscla protagonitza "Galatea", l'obra més personal i política de Sagarra, a la Sala Petita del TNC». TV3, 01-05-2021. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ Fondevila, Santi. «'Galatea': ja no queden animals al circ». Diari Ara, 30-04-2021. [Consulta: 20 juliol 2021].
# RBD

RBD és un grup musical mexicà.
Es va formar l'any 2004, i segueix en actiu. Van fer la seva primera actuació en públic l'octubre d'aquell any, com a teloners d'Alexis Korner. El 7 de juny de 2004 publicaren el seu primer disc, el single amb la cançó «Rebelde». També han fet una sèrie, emesa en més de vinticinc països. Han venut més de 57 milions de CD's i DVD's mundialment, però sobretot a Amèrica.

## Membres

RBD és format per 3 nois i 3 noies:
* Christian Chávez
* Anahí Puente
* Dulce María Espinoza
* Maite Perroni
* Alfonso Herrera
* Christopher Von Uckermann

## Discografia
### Discs oficials d'estudi

* Rebelde (2004)
* Rebelde Edição Brasil (2005)
* Nuestro Amor (2005)
* Nosso Amor (2006)
* Celestial (2006)
* Rebels (2007)
* Empezar Desde Cero (2007)
* Para olvidarte de mí (2009)

### Discs recopilatoris

* RBD:La Familia (2007)
* We Are RBD (Rebels Versió Japó) (2007)

### Discs en concert

* Tour Generación RBD en Vivo (2005)
* Live in Hollywood (2006)
* Live In Rio (2007)
* Hecho en España (2007)

## Referències

* ↑ http://www.emimusicmexico.com/?artistas=anahi Arxivat 2013-03-30 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Brazilian Fansite Arxivat 2007-11-04 a Wayback Machine.
* Oficial Website
# Ranikhet

Ranikhet és una estació de muntanya i cantonment town al districte d'Almora a Uttarakhand. és seu del Regiment de Kumaon i del Regiment Naga. està a una altura de 1.869 metres. Tenia una població de 19.049 habitants al cens del 2001. El 1901 a l'estiu la població era de 7.705 habitants i de 3.153 l'hivern. Està situada a 29° 39′ N, 79° 25′ E﻿ / ﻿29.65°N,79.42°E﻿ / 29.65; 79.42
Els britànics hi van establir una estació el 1869 com a seu del Regiment de Kuamon i fou fins i tot proposada més tard com a capital d'estiu en lloc de Simla.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Ranikhet a wikimapia
# Ramalina

Ramalina és un gènere de líquens fruticosos verdosos que creixen en forma de branques aplanades i amb forma de corretja. Els membres del gènere es denominen comunament «líquens de corretja» o «líquens de cartílag». L'ascocarp són lecanorins.
Les proves de punts de liquen al còrtex són K-, C-, KC+ groc fosc i P-.
Aquest gènere pertany a la família Ramalinaceae i al subordre Lecanorineae.

## Distribució

El gènere té una distribució generalitzada i conté més de 240 espècies.
* Ramalina farinacea
* Ramalina fastigiata
* Ramalina fraxinea
* Ramalina siliquosa (amb liquen al seu voltant)

## Taxonomia

* Ramalina ahtii
* Ramalina alludens
* Ramalina americana
* Ramalina anceps
* Ramalina asahinae
* Ramalina aspera
* Ramalina asperula
* Ramalina bajacalifornica
* Ramalina baltica
* Ramalina caespitella
* Ramalina calcarata
* Ramalina camptospora
* Ramalina canalicularis
* Ramalina canariensis
* Ramalina capensis
* Ramalina capitata
* Ramalina celastri
* Ramalina chihuahuana
* Ramalina chondrina
* Ramalina cochlearis
* Ramalina complanata
* Ramalina cryptochlorophaea
* Ramalina culbersoniorum
* Ramalina cuspidata
* Ramalina darwiniana
* Ramalina dendriscoides
* Ramalina dendroides
* Ramalina dilacerata
* Ramalina erosa
* Ramalina exiguella
* Ramalina farinacea
* Ramalina fastigiata
* Ramalina flavovirens
* Ramalina fragilis
* Ramalina fraxinea
* Ramalina furcellangulida
* Ramalina grumosa
* Ramalina hyrcana
* Ramalina intermedia
* Ramalina jamesii
* Ramalina lacera
* Ramalina leptocarpha
* Ramalina litorea
* Ramalina mahoneyi
* Ramalina menziesii
* Ramalina meridionalis
* Ramalina microspora
* Ramalina montana
* Ramalina moranii
* Ramalina palmiformis
* Ramalina peruviana
* Ramalina pollinaria
* Ramalina polyforma
* Ramalina polymorpha
* Ramalina portosantana
* Ramalina portuensis
* Ramalina prolifera
* Ramalina psoromica
* Ramalina puberulenta
* Ramalina puiggarii
* Ramalina pusiola
* Ramalina quercicola
* Ramalina rectangularis
* Ramalina rupestris
* Ramalina sharpii
* Ramalina siliquosa
* Ramalina sinaloensis
* Ramalina sinensis
* Ramalina sonorensis
* Ramalina sorediosa
* Ramalina sprengelii
* Ramalina stenospora
* Ramalina stoffersii
* Ramalina subcalicaris
* Ramalina subfraxinea
* Ramalina subleptocarpha
* Ramalina superfraxinea
* Ramalina thrausta
* Ramalina timdaliana
* Ramalina usnea
* Ramalina whinrayi
* Ramalina wigginsiae
* Ramalina willeyi

## Referències

* ↑ Acharius, E. Lichenographia Universalis (en llatí), 1809, p. 122, 598.
* 1 2 3 4 Sharnoff, Stephen. Field Guide to California Lichens (en anglès). Yale University Press, 2014. ISBN 978-0-300-19500-2.
* ↑ «Ramalina» (en anglès). Encyclopedia of Life.
* ↑ Alexopolous, C.J.; Mims, Charles W.; Blackwell, M. Introductory Mycology. 4. Hoboken NJ: John Wiley and Sons, 2004. ISBN 0-471-52229-5.
* ↑ Kirk, PM; Cannon, PF; Minter, DW; Stalpers, JA. Dictionary of the Fungi. 10, 2008. ISBN 978-0-85199-826-8.
# Ramalinaceae

Les Ramalinaceae són una família de fongs liquenitzats en l'ordre Lecanoral. El nom de família és sinònim del nom Bacidiaceae. Les espècies d'aquesta família tenen una distribució generalitzada.

## Gèneres

* Aciculopsora
* Adelolecia
* Arthrosporum
* Bacidia
* Bacidina
* Bacidiopsora
* Biatora
* Catinaria
* Cenozosia
* Cliostomum
* Compsocladium
* Crustospathula
* Echidnocymbium
* Frutidella
* Heppsora
* Herteliana
* Japewia
* Jarmania
* Krogia
* Lecania
* Lopezaria
* Lueckingia
* Phyllopsora
* Physcidia
* Ramalina
* Ramalinopsis
* Rolfidium
* Schadonia
* Speerschneidera
* Stirtoniella
* Thamnolecania
* Tibellia
* Toninia
* Toniniopsis
* Triclinum – sinonímia Squamacidia Brako
* Vermilacinia
* Waynea

## Referències

* ↑ Cannon, PF; Kirk, PM. Fungal Families of the World (en anglès). Wallingford: CABI, 2007, p. 310. ISBN 0-85199-827-5.

## Enllaços externs

* Index Fungorum (anglès)
# Ranxeria Resighini

La ranxeria Resighini, situada just al sud de Klamath (Califòrnia), és una ranxeria i una tribu reconeguda federalment dels yuroks, un poble d'amerindis de Califòrnia. Anteriorment era coneguda com la Comunitat índia Costa d'indis Yurok de la Ranxeria Resighini.
La reserva té una extensió de 228 acres i es va establir principalment pels membres afiliats a la comunitat costa dels yuroks. Segons el cens dels Estats Units del 2000 hi ha una població resident de 36 persones. Està completament envoltada per la reserva índia Yurok.

## Enllaços externs

* Ranxeria Resighini
# Quintanavides

Quintanavides és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de La Bureba.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 84 | 86 | 84 | 118 |
# Ramon Camps i Miró

Ramon Camps i Miró (Barcelona, 24 de setembre de 1884 - Sant Esteve Sesrovires, 1936) va ser un industrial, catequista, director de coral i compositor català. Fou el fundador de tres orfeons a Barcelona i l'autor de diverses obres teatrals i musicals. Era el net de l'escriptor de la Renaixença Antoni Camps i Fabrés (1822-1882), anomenat el “fabricant poeta”.

## Biografia

Va néixer a Barcelona, tot i que va viure una gran part de la seva vida a Sant Vicenç dels Horts. Va morir a conseqüència de la Guerra Civil Espanyola l'any 1936 a mans d'una milícia republicana.
Durant la seva estada a Sant Vicenç dels Horts va fundar tres orfeons a Pallejà i Torrelles de Llobregat. Es casà amb Rosa Reverter Roca, filla d'un terratinent de Sant Vicenç dels Horts, el 16 de març de 1910.

## Formació

Ramon Camps es va formar l'escola de Jesuïtes Casp, situada a l'Eixample de Barcelona. La seva formació va ser exclusivament cristiana, es va dedicar a fer de catequista al Centre Catòlic de Sant Pere Apòstol i va participar ajudant els malalts de l'Hospital de la Santa Creu. Va dirigir el cor de Sant Pere Apòstol, fundat uns anys abans pel mestre Joan Llongueras, i va fundar el cor “La Violeta” de Fort Pienc.
De jove va rebre classes de piano i de violí. També va rebre instrucció tècnica especialitzada sobre maquinària tèxtil a França i es va fer càrrec de la fàbrica de cordes de la família.

## Obra

* Salut i Feina!
* Avant...!
* Judit
* Una núvia a Montserrat

## Bibliografia

* Camps Mas, N. (2021). Aproximació a la figura i a l'obra teatral de Ramon Camps i Miró (1884-1936) [Tesis]. Universitat de Vic. de https://premisrecerca.uvic.cat/treball/2555
* Rigol, C. R., & Complet, V. E. M. P. (s. f.). RAMON CAMPS I MIRO. Recuperat el 4 de gener de 2023, de http://ramoncampsimiro.blogspot.com/