OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eurybia sibirica

Eurybia sibirica, o àster siberià és una espècie de planta herbàcia perenne que és planta nativa del nord-oest d'Amèrica i el nod d'Europa, anant d'Escandinàvia al Canadà. Es troba en zones obertes dels voscos boreals subàrtics. És d'aspecte similar a Eurybia merita. Les flors es produeixen a l'estiu amb flòsculs de color porpra pàl·lid grocs.

## Referències

* ↑ «Eurybia sibirica». NatureServe Explorer. NatureServe. Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 14 juny 2007].
* 1 2 Brouillet, Luc. Flora of North America. 20. Oxford University Press, 2006, p. 370. «Eurybia sibirica»
* ↑ Flora Europaea. Cambridge University Press. «Aster sibiricus»
# Estat de Gedarif

Gedarif, Al-Qadarif, al-Gadarif o al-Gedaref —àrab: القضارف, al-Qaḍārif— és una de les quinze wilayes o estats que formen el Sudan. Té una superfície de 75.263 km² i una població d'1.348.378 habitants (2008). La capital de l'estat és al-Qadarif o al-Gedarif. Altres ciutats són Doka i Gallabat.
L'estat es va crear el 14 de febrer de 1994, segregat de l'estat de Kassala.

## Governadors

* 1994 - 1997 al-Sharif Badr
* 1997 - 2000 Ibrahim Ubaydullah
* 2000 - 2002 al-Amin Dafa'allah
* 2002 - 2008 Abdel Rahman Ahmed Al Khadr
* 2008 - 2010 Al-Daw Osman Hassan Al-Faki
* Juliol i agost del 2009 Idris Nur Mohamed Ali (actuant per l'anterior)
* 2010 Moubarak Munir Hajjo (interí)
* 2010 - Karam Allah Abbas

## Referències

* Statoids
# Eupleurogrammus

Eupleurogrammus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels triquiúrids.

## Taxonomia

* Eupleurogrammus glossodon (Bleeker, 1860)
* Eupleurogrammus muticus (Gray, 1831)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1860. Dertiende bijdrage tot de kennis der vischfauna van Borneo. Acta Societatis Regiae Scientiarum Indo-Neêrlandicae v. 8 (art. 4): 1-64.
* ↑ Gray, J. E., 1831. Description of three species of Trichiurus in the British Museum. Zoological Miscellany 1831: 9-10.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Fritzsche, R.A., 1982. Osteichthyes. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill, Nova York: 858-944.
# Evèmer

Evèmer (en grec antic: Εὐήμερος, llatí: Evemerus o Euhemerus) fou un filòsof de l'antiga Grècia de final del segle iv aC. És conegut per les seves interpretacions dels mites, que considerava deformacions de relats històrics reals.
La major part de fonts indiquen que va néixer a Messene (que probablement fa referència a la Messana de Sicília, més que no a Messènia del Peloponnès) cap a l'any 330 aC, però Arnobi i Climent d'Alexandria el fan nascut a Acragant i altres diuen que va néixer a Tègea (Arcàdia) o a l'illa de Cos. Va estudiar filosofia a l'escola cirenaica, que era escèptica sobre qüestions relacionades amb la religió popular, i un dels seus membres, Teodor, era anomenat l'«ateu» pels seus contemporanis. La influència d'aquesta escola sobre Evèmer va ser molt forta, fins al punt que es va convertir en el fundador d'una manera peculiar d'interpretar les llegendes i mites de la religió grega que s'assemblava al modern racionalisme.
Cap a l'any 316 aC era a la cort de Cassandre, a Macedònia, qui el va enviar en expedició a la mar Roja, i va arribar fins a una illa anomenada Panquea (potser Madagascar, però hi ha altres interpretacions, com Socotra i Bahrain). A la tornada, va escriure una obra anomenada Ἱερὰ Ἀναγραφή (Hierà anagraphé, 'inscripcions sagrades'), que constava almenys de nou llibres i que contenia informacions extretes de les inscripcions a les columnes i parets dels temples del seu camí, especialment a Panquea. L'obra descrivia relats sobre diversos déus, i Evèmer deia que abans havien estat homes que s'havien distingit com a guerrers, reis, inventors o benefactors, i que després de la seva mort van ser venerats per persones agraïdes. Segons ell, Zeus havia estat un rei de Creta i un gran conqueridor. Al temple de Zeus Trifili, a Panquea, havia trobat la història dels reis Zeus, Cronos i Urà, segons que explica l'escriptor cristià Eusebi de Cesarea.
L'estil del llibre va ser molt popular, perquè totes les llegendes transmeses per la mitologia les explicava com si fossin narracions i veritats històriques. El mètode va ser adoptat després per diversos escriptors, com ara Diodor de Sicília, o si més no van seguir en part la seva opinió, per exemple Polibi i Dionisi d'Halicarnàs. De fet, Heròdot i Tucídides ja havien començat a tractar els temes mitològics des d'aquesta perspectiva, però Evèmer va ser el primer que ho va fer de manera sistemàtica. Enni va traduir l'obra al llatí amb el títol de Sacra scriptio. Evèmer va ser molt criticat pels seus contemporanis, i segons Polibi, Eratòstenes el va tractar de gran mentider i el feia pitjor que Antífanes de Berga. Després els escriptors cristians van usar les seves opinions per demostrar la falsedat dels déus pagans.

## Referències

* ↑ or Euhemerus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 83-84
# Estàtua eqüestre del gran elector

L'Estàtua eqüestre del gran elector, és una estàtua eqüestre en honor de Frederic Guillem (1620-1688) un noble alemany, príncep elector de Brandenburg i popularment conegut com el «Gran Elector» per la seva habilitat militar i política.
El monument va ser dissenyat i realitzat el model en guix, a partir de 1696, per l'arquitecte i escultor Andreas Schlüter i fos per Johann Jacobi el 22 d'octubre de 1700, el monument estava destinat per ser erigit en el Pont Llarg on es va col·locar el 1703. Allà va romandre fins que al final de la Segona Guerra Mundial el pont va patir una voladura amb greus danys, per part de les forces armades de Wehrmacht. L'estàtua eqüestre del gran elector va ser, després de la guerra, l'any 1952 col·locada permanentment en el pati principal del Palau de Charlottenburg, a la ciutat de Berlín. El marbre que forma el pedestal és una rèplica, l'original és en la gran sala voltada del Museu Bode. També hi ha una còpia de l'escultura de galvanoplàstia en mida original, la qual s'exposa des de 1904 al mateix museu Bode.

## Descripció

L'estàtua eqüestre del gran elector està inspirada en l'estàtua també eqüestre de Marc Aureli. L'escultura té una alçada de 5,60 metres, dels quals 2,90 pertanyen a la figura de bronze i 2,70 al pedestal. La figura central és el cavall on es troba el gran elector en una actitud com les usuals a l'Imperi Romà, sobre el pit porta una armadura de plaques i en e] cap una perruca habitual per als homes de l'època al voltant de 1665 a 1715, on els rínxols cauen cap avall a tots dos costats del cap. A la mà dreta sosté un bastó de comandament i amb la mà esquerra les regnes. Per contrast amb la sublim actitud de l'elector es troben els quatre esclaus situats en les cantonades del pedestal, que presenta un gran moviment. Representen els enemics derrotats pel gran elector. Amb una altra versió els esclaus estan relacionats amb la Guerra d'Escània 1674-1679 on va ser conquerida la Pomerània Sueca.
Aquest monument eqüestre és una obra mestra del barroc, i és considerat un dels millors treballs escultòrics d'aquest tipus en el món.

## Referències

* 1 2 «Bezirksamt Charlottenburg-Wilmersdorf: Reiterstandbild des Großen Kurfürsten». [Consulta: 16 agost 2017].
* 1 2 3 «Gesellschaft Berliner Schloss e.V.: Reiterstandbild des Großen Kurfürsten» (PDF) (en alemany). Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ «Förderverein Berliner Schloss e.V.: Reiterstandbild des Großen Kurfürsten» (en alemany). [Consulta: 8 agost 2017].
# Extensió (fitxer)

Una extensió d'un fitxer és un sufix (normalment separat per un punt o un espai a la base del nom del fitxer) que s'utilitza per indicar-ne la codificació (format de fitxer) o el seu el contingut. Alguns exemples d'extensions són: .png, .jpeg, .exe, .dmg i .txt.
Alguns sistemes de fitxers imposen un límit a l'extensió del fitxer (p. ex., FAT d'MS-DOS tradicionalment no permetia més de 3 caràcters), mentre que d'altres no (com ara NTFS). Cal tenir present que, a diferència d'altres, els sistems de fitxers d'Unix consideren el punt també com a caràcter vàlid en el nom del fitxer no només com a separador.

## Alternatives

Atès que en el context de les xarxes informàtiques en comptes de treballar amb fitxers es treballa amb fluxos de dades, molts protocols d'Internet (com ara l'HTTP o el MIME) marquen el tipus de contingut (tipus MIME) mitjançant una línia a l'inici del flux. Per exemple, per a text pla:

## Referències

* ↑ «Basic Computer Skills: Understanding File Extensions» (en anglès). [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «What is a File Extension?» (en anglès americà). [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ Gavin, Brady. «What Is A File Extension?» (en anglès), 20-06-2018. [Consulta: 13 setembre 2024].
Viccionari
# Factor tissular

El factor tissular, factor també anomenat teixit de plaquetes, el factor III, tromcinasa o CD142, és una proteïna present en el teixit subendotelial, plaquetes i leucòcits necessaris per a l'inici de la trombina formació del zimogen protrombina.
Un sinònim incorrecte és tromboplastina. Històricament, la tromboplastina va ser un reactiu de laboratori, en general prové de fonts placentàries, usat en l'anàlisi del temps de protrombina. La tromboplastina, per si mateixa, pot activar la via extrínseca de la coagulació. Quan es manipulen al laboratori, pot ser creat un derivat anomenat tromboplastina parcial. La tromboplastina parcial va ser utilitzada per mesurar la via intrínseca. Aquesta prova es diu temps de tromboplastina parcial activada (TTPA). No va ser fins molt més tard que els subcomponents de la tromboplastina i de la tromboplastina parcial es van identificar. La tromboplastina és la combinació d'ambdós fosfolípids i el factor tissular, ambdós necessaris en l'activació de la via extrínseca. No obstant això, només la tromboplastina parcial és un fosfolípid, i no el factor tissular. El factor tissular no és necessari per activar la via intrínseca.
Aquest factor permet a les cèl·lules iniciar la cascada de coagulació de la sang, i funciona com el receptor d'alta afinitat pel factor VII. El complex resultant proporciona un catalitzador que és responsable de la iniciació de la cascada de la coagulació de la proteasa mitjançant una proteòlisi limitada específica. A diferència dels altres cofactors d'aquestes cascades de la proteasa, que circulen com a precursors no funcionals, aquest factor és un iniciador potent i que és totalment funcional quan s'expressa en la superfície cel·lular. Hi ha tres camps diferents d'aquest factor: extracel·lular, transmembrana i citoplasmàtic. Aquesta proteïna és l'únic en la via de coagulació per als quals no s'ha descrit una deficiència congènita. A més del factor tissular unit a la membrana, la forma soluble del factor tissular també es troba com a resultat de les transcripcions de l'ARNm de factor tissular de l'splicing alternatiu, en què l'exó 5 està absent i l'exó 4 s'empalma directament amb l'exó 6.

## Referències

* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000117525 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000028128 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Entrez Gene: F3 coagulation factor III (thromboplastin, tissue factor)».
* ↑ Guo W, Wang H, Zhao W, Zhu J, Ju B, Wang X. «Effect of all-trans retinoic acid and arsenic trioxide on tissue factor expression in acute promyelocytic leukemia cells.». Chin Med J (Engl)., 114, 1, 2001, pàg. 30–4. PMID: 11779431.
* ↑ Bogdanov VY, Balasubramanian V, Hathcock J, Vele O, Lieb M, Nemerson Y «Alternatively spliced human tissue factor: a circulating, soluble, thrombogenic protein». Nat. Med., 9, 4, abril 2003, pàg. 458–62. DOI: 10.1038/nm841. PMID: 12652293.
# Factoria Blasco

La Factoria Blasco fa referència al grup de dibuixants catalans de còmics integrada pels germans Blasco: Jesús Blasco, Pili Blasco, Alexandre Blasco i Adrià Blasco, on destacava especialment el germà major Jesús, iniciador de la saga. Sembla que els germans Blasco, sovint treballaven en equip i en alguns dels còmics atribuïts a un, hi ha participació dels altres germans.

## Homenatges

* 2002 - Factoria Blasco. Exposicó dedicada als treballs de la Factoria Blasco: Jesús (1919-1995), Pili (1921-1992), Alejandro (1928-1988), Adrià (1931-2000) i August (1939). Lloc: Fundació Caixa Manresa (Manresa).
* 2002 - La Factoria Blasco. Exposició retrospectiva dedicada a l'anomenada Factoria Blasco, que englobà les obres dels quatre germans Blasco (Jesús, Alejandro, Adrián i Pili). La mostra va exposar còmic infantil, d'aventures i d'obres considerades clàssiques del còmic espanyol. Organitzada en el marc de les activitats de la 20a edició del Saló Internacional del Còmic de Barcelona (del dijous 9 al diumenge 12 de maig de 2002). Lloc: Estació de França (Barcelona).
* 2002 - El silenci dels mites. Còmics originals dels germans Blasco. Exposició organitzada per l'Ajuntament de L'Escala. Lloc: L'Escala.

## Referències

* 1 2 Redacció «Els còmics produïts per la factoria Blasco s'exposen a Manresa». Avui, 11-04-2002 [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «El vintè Saló del Còmic de Barcelona celebrarà els quaranta anys de la creació de Spiderman». Vilaweb [Barcelona], 11-04-2002. «El saló presentarà també mostres sobre [...] la Factoria Blasco, que engloba les obres dels quatre germans Blasco (Jesús, Alejandro, Adrián i Pili), dedicats al còmic infantil, d'aventures i versions dels clàssics de sempre.»
* ↑ Gálvez, Pepe «Homenatges disperses a l’obra gràfica dels germans Blasco». Avui, 03-10-2002 [Consulta: 11 octubre 2024].
# Factor lambda (AFR)

El factor lambda comunament designat amb la lletra grega "λ" designa la proporció aire/combustible (en pes) en forma de barreja que entra al cilindre d'un motor de cicle Otto, comparada amb la proporció estequiomètrica de la barreja ideal, de 14,7 parts d'aire en pes per 1 part de combustible en pes (normalment benzina).

## Exemple

Si en un cas donat la barreja és tal que la proporció és de 15,5: 1, obtenim un factor lambda de 15,5/14,7 = 1,05 en aquest cas es denomina barreja pobre. Aquesta situació és l'adequada per aconseguir consums mínims, i emissions mínimes de contaminants, principalment hidrocarburs i monòxid de carboni (HC i CO) però no parell motor màxim. Si en un altre cas tenim 13,5: 1, obtindríem 13,5/14,7 = 0,92 en aquest cas es diu barreja rica, s'obté parell màxim, per tant potència màxima però el consum i les emissions de contaminants són més grans.

## Requeriments segons condicions

Quan s'arrenca el motor en fred, i quan es desitja una acceleració franca, s'ajusta barreja rica. Quan es desitja mínim consum, amb el motor ja calent, s'ajusta barreja pobre. Al ralentí també és convenient una barreja una mica més rica per vèncer les resistències internes del motor.
En els motors alternatius de cicle Otto d'aviació, les grans variacions en la densitat de l'aire amb l'alçada requereixen un ajustament de barreja manual. Aquest es monitora amb la temperatura dels gasos d'escapament (EGT).

## Desenvolupament tecnològic

En l'època del carburador, en l'automòbil i la motocicleta, aquests ajustos de aconseguien mitjançant la trapa d'arrencada en fred i la bomba d'acceleració per obtenir mescla rica. La barreja pobra s'aconseguia mitjançant el econostato, un tub amb orificis calibrats consecutiu a l'assortidor o calibre d'alta.
Des que existeix la injecció, els ajustaments s'aconsegueixen augmentant o disminuint el temps d'injecció bàsic dictat pel règim motor i el mesurador de cabal d'aire, basant-se en les informacions addicionals de la sonda de temperatura refrigerant, i el sensor de posició de papallona.
Amb la introducció del catalitzador, el factor lambda es manté en valors molt propers a 1 per tal d'obtenir el màxim rendiment d'aquest, gràcies a la utilització de la sonda lambda, la qual està detectant permanentment el valor de l'oxigen residual, enviant el senyal corresponent a la unitat de control per ajustar el temps d'injecció bàsic de manera permanent.

## Bibliografia

* Manual de la tècnica de l'automòbil BOSCH ISBN 3-934584-82-9
# Factor reumatoide

El factor reumatoide (FR) és un tipus d'autoanticossos produït contra la porció Fragment crystallizable region (Fc) de la immunoglobulina G (Ig G). El FR i la IgG s'uneixen per formar immunocomplexos que contribueixen al procés de la malaltia com la inflamació crònica i la destrucció de les articulacions en la sinovial i el cartílag.
Encara que es troba predominantment com a IgM, el factor reumatoide pot ser de qualsevol isotip d'immunoglobulina; és a dir, IgA, IgG, IgM, IgE, IgD.

## Ús clínic

Els títols es troben elevats en certes patologies reumàtiques i en algunes infeccions cròniques (tuberculosi, lepra entre altres). La IgM de factor reumatoide s'observa en un 80% dels pacients amb artritis reumatoide i en menors concentracions en els pacients amb infeccions cròniques, malalties autoimmunitàries (lupus eritematós sistèmic o síndrome de Sjögren), i malalties cròniques pulmonars, hepàtiques o renals.
En cas de sospita de d'artritis reumatoide es pot determinar el FR, tot i que un resultat positiu no pot confirmar la diagnosi, en cas negatiu s'ha de revisar la diagnosi.

## Referències

* ↑ Falkenburg, W.J.J. «IgG Subclass Specificity Discriminates Restricted IgM Rheumatoid Factor Responses From More Mature Anti–Citrullinated Protein Antibody–Associated or Isotype-Switched IgA Responses». Arthritis & Rheumatology, vol. 67, 12, 01-11-2015, pàg. 3124–3134. DOI: 10.1002/art.39299. PMID: 26246004.
* ↑ «The Jekyll and Hyde nature of antibodies». Biological Sciences Review, vol. 25, 2, 2012, pàg. 4.
* ↑ Hermann, E; Vogt, P; Müller, W «Rheumatoid factors of immunoglobulin classes IgA, IgG and IgM: Methods of determination and clinical value». Schweizerische Medizinische Wochenschrift, vol. 116, 38, 1986, pàg. 1290–7. PMID: 3775335.
* ↑ Herrmann, D; Jäger, L; Hein, G; Henzgen, M; Schlenvoigt, G «IgE rheumatoid factor. Occurrence and diagnostic importance in comparison with IgM rheumatoid factor and circulating immune complexes». Journal of Investigational Allergology & Clinical Immunology, vol. 1, 5, 1991, pàg. 302–7. PMID: 1669588.
* ↑ Banchuin, N; Janyapoon, K; Sarntivijai, S; Parivisutt, L «Re-evaluation of ELISA and latex agglutination test for rheumatoid factor detection in the diagnosis of rheumatoid arthritis». Asian Pacific Journal of Allergy and Immunology, vol. 10, 1, 1992, pàg. 47–54. PMID: 1418183.
# Santa María del Arroyo

Santa María del Arroyo és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 160 | 145 | 131 | 118 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Mare de Déu de la Creu

La Mare de Déu de la Creu és una església al nucli de Montmaneu (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un centre d'arrelada devoció popular, vora el qual hi havia hagut un antic hospital de vianants. És una capella d'única planta rectangular acabada amb absis; absis que, a l'interior, resulta ser de petxina. La façana té una porta d'arc i és curiós el fet que aquesta façana comprèn també l'entrada a una altra casa amb porta i balcó al costat de l'entrada de la capella. El material constructiu és pedra i teules. té un campanar d'espadanya.

## Notes

* ↑ «Mare de Déu de la Creu de Montmaneu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Notari romà

Un notari romà (llatí notarius, plural notarii) era un escriptor a mà romà, generalment esclau o llibert, que aixecava les actes públiques del senat romà a diferència de l'actuari que recollia la resta d'actes públiques.
Sota l'Imperi, els notaris (notarii) també van ser emprats pels emperadors per recollir les seves indicacions i les dels seus procuradors. Formaven part de la familia Caesaris, és a dir, dels esclaus i lliberts imperials. Trobem una sèrie d'inscripcions epigràfiques relatives als notarii al cementiri dels officiales de Cartago. En aquest temps, notari va passar a ser equivalent a secretari imperial privat i qualsevol altra significació del terme s'havia perdut.
En temps de Constantí I el Gran els notarii van constituir una espècie de cancelleria imperial que servia a l'emperador en diverses missions diplomàtiques i administratives, sense perdre el seu caràcter de secretaris privats. El de més rang era anomenat Primicerius Notariorum, i el segon Secundicerius Notariorum. Després seguien els tribuni et notarii i els domestici et notarii. Finalment uns altres servien al prefecte del pretori i eren anomenats Notarii Praetoriam. Aquests càrrecs estan recollits al Codex Teodosià.

## Referències

* ↑ Abid, Mohammed. Esclaves et affranchis impériaux en Afrique proconsulaire sous le Haut-Empire romain (en francès). Laboratoire Élites, savoirs et institutions culturelles en Méditerranée, 2017, p. 32-34. ISBN 978-9938-924-92-3.
* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Antiquities. Londres: John Murray, 1875, p. 807.