OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ulexita

La ulexita és un mineral de la classe dels borats. Fou descoberta l'any 1850 a Iquique, Tarapacá, Xile pel químic alemany George Ludwig Ulex (1811-1883).

## Característiques

La ulexita és un borat hidratat de calci i sodi de color blanc i lluïssor sedosa, normalment és transparent o translúcid. Cristal·litza en el sistema triclínic. És molt tova, de duresa 2,5 a l'escala de Mohs, molt lleugera, molt fràgil i amb exfoliació perfecte, encara que només s'observa amb el microscopi. En escalfar-se s'infla i adopta un color blanc, després es fa fàcilment una massa transparent que tenyeix la flama de color groc.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ulexita pertany a «06.EA - Nesopentaborats» juntament amb els següents minerals: sborgita, leucostaurita, santita, ramanita-(Rb), ramanita-(Cs) i amonioborita.

## Formació i jaciments

Es troba freqüentment formant venes compactes, paral·leles i fibroses, de vegades en formes nodulars a manera de boles de cotó. Els principals jaciments es troben a Califòrnia i Nevada (Estats Units), al desert d'Atacama (Xile) i associada a dipòsits salins de l'Argentina. Es troba juntament amb el bòrax i es forma en regions àrides a partir de l'evaporació de l'aigua de llacs efímers. Als Estats Units se la coneix amb el nou de TV stone, ja que alguns agregats fibrosos molt compactes presenten una curiosa propietat òptica: actuen com la fibra òptica transmetent la llum pel seu interior mitjançant reflexions internes. Quan es poleix un fragment fibrós creant dues cares planes perpendiculars a les fibres la imatge de la base es propaga sense deformar-se cap a la superfície.

## Utilització

La ulexita s'utilitza per extreure'n bor. El bor té les següents aplicacions:
* com a antisèptic insecticida, i com a tampó per a la regulació del pH
* fabricació d'esmalts ceràmics.
* per a l'obtenció de productes químics derivats de bor.
* per a fructicultura, fungicides, cosmètica i farmàcia, estabilitzador de colorants...
* refinació de metalls no fèrrics
* conservació de la carn
* preparació de teixits ignífugs
* additiu per a pintures a base de làtex
* vidres a base de borosilicats (més resistents als canvis de temperatura)

## Referències

* ↑ «Ulexite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 febrer 2015].
# Al-Maqwala

Al-Maqwala és un jaciment arqueològic de la regió de Sanà al Iemen. Excavada per iemenites el 2002-2003, va posar a la llum diversos objectes com estàtues, esteles, graners i tombes. Les inscripcions són d'època himyarita (primers tres segles de l'època cristiana) així com les taules pel culte de la deïtat Athtar Shariqan, i segurament hi havia un temple dedicat a la deïtat (coneguda com la Venus oriental) en aquest lloc.

## Referències

* ↑ Arbach, Mounir; Rémy Crassard. «L'Arabie du Sud antique vue de l'intérieur : », Chroniques yéménites», 18-03-2009. [Consulta: 31 octubre 2010].
# Frauenkirche

«Frauenkirche» té aquests significats:
Frauenkirche (Església de Nostra Senyora) nom de les esglésies amb advocació a la Mare de Déu, en territoris de parla alemanya.
* Frauenkirche (Dresden)
* Frauenkirche (Múnic)
* Frauenkirche (Nuremberg)
* Fraukirch, veïnat de Thür
# Max i Ruby

Max i Ruby és una sèrie animada produïda per Silver Lining Productions, 9 Story Entertainment, Treehouse Originals, Nelvana i Nickelodeon Productions en l'any 2002. La sèrie és basada en els llibres infantils creats per Rosemary Wells, els episodis consisteixen en les històries sobre els conills Max i la seva germana major Ruby.

## Coses interessants

* La 1a temporada és una adaptació dels llibres creats per Rosemary Wells.
* En America la música escoltada en la primera temporada, tambien es escolta en la 3a temporada
* En l'episodi "Max's Bug Salad" té aparició especial de Rosalinda
* Max, Ruby, Louise i Àvia són els únics personatges que apareixen més en la sèrie.
* En el mur part inferior de l'escala, pot veure's una foto de Max & Ruby al costat de's seus parents

## Enllaços externs

* Lloc oficial de Max and Ruby a TreehouseTV.com Arxivat 2007-01-07 a Wayback Machine.
* Max i Ruby a Noggin Arxivat 2007-05-18 a Wayback Machine.
# Rasa de Martins

La Rasa de Martins és un torrent afluent per la dreta de la Riera de Madrona que neix a ponent de la masia de l'enclavament de Sant Mer. De direcció global cap a les 7 del rellotge, desguassa al seu col·lector a poc més de 300 m. al sud-est de la masia de Rafel després de deixar a llevant la masia de Martins que li dona nom.

## Municipis per on passa

Des del seu naixement, la Rasa de Martins passa successivament pels següents termes municipals.
Municipis :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Fent frontera entre el municipi de Pinell de Solsonès i l'enclavament de Sant Mer (Bassella) | 304 | 10,46% |
| Per l'interior del municipi de Pinell de Solsonès | 2.601 | 89,54% |

## Xarxa hidrogràfica

La seva xarxa hidrogràfica està constituïda per 12 cursos fluvials la longitud total dels quals suma 8.367 m.

### Afluents destacables

   * La Rasa de Cavallolet

### Distribució municipal

El conjunt de la xarxa hidrogràfica transcorre pels següents termes municipals:

## Referències

* 1 2 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Les coordenades del lloc on neix, segons el web de la XRCC, són 41° 59′ 6.380″ N, 1° 18′ 23.25″ E﻿ / ﻿41.98510556°N,1.3064583°E﻿ / 41.98510556; 1.3064583
* ↑ La suma de les longituds de cada terme municipal pot ser superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals algun curs fluvial fa de frontera entre dos termes municipals, es comptabilitzen en els dos municipis fronterers.
# Plaça de l'Ajuntament (Borredà)

Plaça de l'Ajuntament o Plaça Major és una plaça del centre històric i urbà de Borredà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Plaça de forma irregular, bastant allargada, amb cases a tot el seu voltant, a la confluència dels carrers de Berga, de Frontanyà, de Manresa i de l'Església. És presidida, al sector de llevant, per les grans dimensions de l'església parroquial, i a ponent per cases entre mitgeres, de les quals destaca cal Benet, cal Bardolet i l'Ajuntament. Les façanes conserven llindes de pedra amb les dates de la construcció gravades, la qual cosa informa que es va adoptar l'actual morfologia al llarg dels s.XVII i XVIII. La majoria són habitatges estructurats en planta baixa i dos pisos, d'aspecte rústic; els paraments són de pedra sense treballar deixada a la vista, tot i que també hi ha alguna façana arrebossada. Les cobertes són de teula àrab. Destaquem alguns baixos on hi ha pòrtics, galeries d'arcs de mig punt, bigues de fusta com a llindes d'obertures, etc., tot i que la major part de les construccions són obres populars senzilles. També cal esmentar l'ajuntament, remodelat entre 1980 i 1981, quan s'habilitaren les seves dependències.

## Història

La plaça Major es va començar a formar al segle xiv quan a redós de l'església parroquial i al peu del camí ral de Berga a Ripoll es construeixen algunes cases com la rectoria i l'hostal de Borredà, que formaran també l'espai urbà de la Placeta. La plaça és un eixample dels carrers que al llarg dels segles es formen a banda i banda de l'antic camí ral que des de Borredà portava al monestir de Sant Jaume de Frontanyà.
La configuració de la plaça es correspon amb l'auge del segle xviii de Borredà, que ja comença al segle xvi, quan els cavallers de les grans masies s'establiren a la sagrera de Santa Maria de Borredà. Molts d'aquests nous estadants es dediquen a l'ofici de paraire i la prosperitat del segle xviii portà a la construcció de gran part de la vila en el moment més àlgid, demogràficament parlant.

## Referències

* 1 2 «Plaça de l'Ajuntament». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
* 1 2 «Plaça Major». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 30 setembre 2015].
# Vassílievka (Prókhorovka)

* Per a altres significats, vegeu «Vassílievka».
Vassílievka - Васильевка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 11 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Xavier Ruiz Cabrera

Xavier Ruiz Cabrera (Terrassa, Vallès Occidental, 25 de febrer de 1970) és un exjugador de bàsquet professional català ja retirat, que amb 2,08 m d'alçada jugà en la pocisió de pivot.

## Trajectòria

* FC Barcelona (Lliga ACB, 1988−1990)
* Club Bàsquet Sant Josep Girona (Lliga ACB, 1990−1992)
* Club Baloncesto Breogán (Lliga ACB, 1992-1993)
* Doncel La Serena (Lliga EBA, 1994-1995)
* Club Bàsquet Mollet (Lliga EBA, 1995-1996)
* Saski Baskonia (Lliga ACB, 1995-1996)

## Referències

* ↑ Ortiz Pérez, Javier «Xavi Ruiz: Centímetros desperdiciados». Planeta Basket / Historia del baloncesto / Jugadores. Nba Basket Lover, 08-08-2012. Arxivat de l'original el 16 de maig 2021 [Consulta: 16 setembre 2022].
* 1 2 «Xavi Ruiz». ACB. Arxivat de l'original el 14 d'octubre 2012. [Consulta: 16 setembre 2022].
# Acrocephalus

    Pel gènere d'ocells Acrocephalus vegeu Acrocephalus (ocell).
Acrocephalus és un gènere de plantes que pertany a la família de les lamiàcies, conté unes 130 espècies. Aquest nom és un homònim del gènere Acrocephalus (balquers) de la família Sylviidae.

## Espècies acceptades

* Platostoma africanum P.Beauv
* Platostoma annamense (G.Taylor) A.J.Paton
* Platostoma axillaris (Benth.) A.J.Paton
* Platostoma becquerelii Suddee & A.J.Paton
* Platostoma borzianum (Chiov.) ined..
* Platostoma calcaratum (Hemsl.) A.J.Paton
* Platostoma cambodgense Suddee & A.J.Paton
* Platostoma clausum (Merr.) A.J.Paton
* Platostoma cochinchinense (Lour.) A.J.Paton
* Platostoma coeruleum (R.E.Fr.) A.J.Paton
* Platostoma coloratum (D.Don) A.J.Paton
* Platostoma denticulatum Robyns
* Platostoma dilungense (Lisowski & Mielcarek) A.J.Paton -
* Platostoma elongatum (Benth.) A.J.Paton -
* Platostoma fastigiatum A.J.Paton & Hedge - Madagascar
* Platostoma fimbriatum A.J.Paton -
* Platostoma gabonense A.J.Paton
* Platostoma glomerulatum A.J.Paton & Hedge - Madagascar
* Platostoma grandiflorum Suddee & A.J.Paton
* Platostoma helenae (Buscal. & Muschl.) ined.. - Moçambic
* Platostoma hildebrandtii (Vatke) A.J.Paton & Hedge - Kenya, Tanzània
* Platostoma hispidum (L.) A.J.Paton
* Platostoma intermedium A.J.Paton -
* Platostoma kerrii Suddee & A.J.Paton
* Platostoma lanceolatum (Chermsir. ex Murata) A.J.Paton
* Platostoma laxiflorum A.J.Paton & Hedge - Madagascar
* Platostoma leptochilon Robyns -
* Platostoma longicorne (F.Muell.) A.J.Paton
* Platostoma madagascariense (Benth.) A.J.Paton & Hedge - Madagascar
* Platostoma mekongense Suddee
* Platostoma menthoides (L.) A.J.Paton
* Platostoma montanum (Robyns) A.J.Paton
* Platostoma ocimoides (G.Taylor) A.J.Paton
* Platostoma palniense (Mukerjee) A.J.Paton -
* Platostoma palustre (Blume) A.J.Paton
* Platostoma rotundifolium (Briq.) A.J.Paton
* Platostoma rubrum Suddee & A.J.Paton
* Platostoma siamense (Murata) A.J.Paton
* Platostoma stoloniferum (G.Taylor) A.J.Paton
* Platostoma strictum (Hiern) A.J.Paton -
* Platostoma taylorii Suddee & A.J.Paton
* Platostoma tectum A.J.Paton
* Platostoma tenellum (Benth.) A.J.Paton & Hedge - Madagascar
* Platostoma thymifolium (Benth.) A.J.Paton & Hedge - Madagascar
* Platostoma tridechii Suddee
* Platostoma verbenifolium (Watt ex Mukerjee) A.J.Paton
# Francesc Calvet i Puig

Francesc Calvet i Puig (Sant Joan Despí, 29 de setembre de 1922 - L'Hospitalet de Llobregat, 30 de novembre de 2001) fou un futbolista català dels anys 1940 i 1950. Va ser internacional amb la selecció catalana i amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Provenia d'una família de camperols de Sant Joan Despí. Ingressà al FC Barcelona l'any 1939, uns temps difícils per al club que estava en fase de reorganització després de la Guerra Civil, amb molts dels seus antics jugadors emigrats o exiliats a Amèrica o França. Començà jugant d'interior i centrecampista, acabant a la posició de defensa lateral, posició on fou considerat un dels millors de la història del club.
Va jugar al Barcelona fins al 1952, un total de 238 partits oficials en els quals marcà 10 gols. En el seu palmarès hi destaquen quatre lligues espanyoles (1944-45, 1947-48, 1948-49 i 1951-52), tres Copes d'Espanya (1942, 1951 i 1952) i dues Copes Llatines (1949 i 1952). La seva darrera temporada al club, la 1951-52, fou la mítica temporada de les cinc copes, en la qual es guanyaren Lliga, Copa, Copa Llatina, Trofeu Martini Rossi i la Copa Eva Duarte. Després jugà dues temporades més al Reial Oviedo. Un cop es retirà de la pràctica futbolística retornà a les tasques agrícoles.
Fou dos cops internacional amb la selecció espanyola, la primera el 10 de juny de 1951 enfront Bèlgica a Brussel·les (3-3), i la segona una setmana després a Estocolm davant Suècia (0-0). També fou tres cops internacional amb Catalunya el 1950.
El pavelló poliesportiu de la seva ciutat natal, Sant Joan Despí, duu el seu nom.

## Palmarès
### FC Barcelona

* Lliga espanyola: 1944-45, 1947-48, 1948-49, 1951-52
* Copa espanyola: 1942, 1951, 1952
* Copa Llatina: 1949, 1952
* Copa Eva Duarte de Perón: 1945, 1948

## Referències

* 1 2 Closa, Toni; Pablo, Josep; Salas, José Alberto; Mas, Jordi. Gran diccionari de jugadors del Barça. Barcelona: Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ «Ayer en Las Corts». Mundo Deportivo, 24-02-1950.
* 1 2 3 http://hemeroteca.elmundodeportivo.es/preview/1988/08/31/pagina-25/1185994/pdf.html
* 1 2 3 4 http://www.elpais.com/articulo/agenda/Francesc/Calvet/ex/futbolista/elpepigen/20011201elpepiage_2/Tes
* ↑ http://www.santjoandespi.cat/sjd/la_ciutat/esports/equipaments_esportius/poliesportiu_municipal_francesc_calvet Arxivat 2010-10-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Biografia a blaugranas.com
* Biografia a fcbarcelonaonline.com Arxivat 2011-05-25 a Wayback Machine.
# Max von Laue

Max von Laue (Coblença, 9 d'octubre de 1879 - Berlín, 24 d'abril de 1960) fou un professor universitari i físic alemany guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 1914.

## Biografia

Nascut el 9 d'octubre de 1879 a la ciutat alemanya de Pfaffendorf (actualment Coblença), va estudiar física, química i matemàtiques a les universitats d'Estrasburg, Göttingen i Múnic, i fou deixeble de Max Planck. Posteriorment, a partir de l'any 1912, va ser professor de física a la Universitat de Zúric i entre 1919 i 1943 director de física teòrica en la Universitat de Berlín. Després de la seva jubilació, l'any 1943, va rebre el nomenament de professor honorari en la Universitat de Göttingen.

## Recerca científica

Va desenvolupar un mètode per a amidar la longitud d'ona dels raigs X, utilitzant, per primera vegada, cristalls salins prims com a reticle de difracció, i arribà a demostrar que aquests raigs eren de naturalesa anàloga als de la llum, però no visibles, ja que la seva longitud d'ona és extremadament curta.
Va treballar sobre els diagrames, imatges simètriques, produïdes en les plaques fotogràfiques pels raigs X que han sofert la reflexió o la refracció en un material cristal·lí. Així mateix, també va investigar en el camp de la teoria de la relativitat.
L'any 1914, fou guardonat amb el Premi Nobel de Física pels seus descobriments de la difracció dels raigs X a través de cristalls. Quan Alemanya va envair Dinamarca durant la Segona Guerra Mundial, el químic hongarès George de Hevesy va dissoldre les medalles dels premis Nobel Max von Laue i James Franck en aigua règia, per a així evitar que els nazis les robessin, col·locant aquesta solució en una prestatgeria del seu laboratori de l'Institut Niels Bohr. Després de la Segona Guerra Mundial, va tornar al laboratori i va precipitar l'or per a treure'l de la barreja. L'or va ser retornat a la Reial Acadèmia de les Ciències de Suècia i la Fundació Nobel va lliurar noves medalles a von Laue i a Franck.
Max von Laue es morí el 24 d'abril de 1960 a Berlín a conseqüència de les ferides produïdes per un accident de cotxe del dia 8 d'abril.

## Reconeixements

En honor seu, s'anomenà el cràter Laue de la Lluna. El 12 d'octubre de 1990, s'anomenà l'asteroide (10762) von Laue en honor seu i fou descobert per Freimut Börngen i Lutz D. Schmadel.

## Referències

* ↑ «Max von Laue». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Max von Laue» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Redoxon

Redoxón®, comercialitzat per primera vegada al públic en general el 1934, és la marca i el nom original del primer àcid ascòrbic sintetitzat artificialment (Vitamina C).

## Història

El producte va ser desenvolupat per un equip encapçalat pel químic Tadeusz Reichstein, que va descobrir un mètode per sintetitzar 30-40 g de vitamina C a partir de 100 g de glucosa. El mètode utilitza un pas intermedi creant glop mitjançant un enginyós procés de fermentació descobert per un investigador francès, Gabriel Bertrand. El mateix consisteix a atraure mosques de la fruita a una barreja de vi, vinagre, brou de llevat i sorbitol, com a brou de cultiu per a bacteris capaços de sintetitzar sorbosa a partir del sorbitol. Després d'uns pocs dies, va ser possible crear 50 g de sorbosa, i després va resultar senzill sintetitzar àcid ascòrbic a partir de la sorbosa.
Malgrat els possibles problemes per utilitzar un cep natural de bacteris per al procés de fermentació, el mateix va resultar superior a un mètode rival, Szent-Gyorgyi, que aïllava vitamina C a partir del pebrot. Després de patentar el mètode Reichstein a favor de Hoffmann-La Roche, es va convertir en la base per a la producció a gran escala de vitamina C.
Les tabletes per al consum del públic estan compostes per àcid ascòrbic i bicarbonat de sodi, que en afegir-se a l'aigua reaccionen produint ascorbat de sodi, aigua i diòxid de carboni. El seu sabor lleugerament dolç es deu a l'aspartam, el qual s'afegeix per mitigar el sabor extremadament agre.

## Companyia Farmacèutica

Redoxon® és avui fabricat i comercialitzat per Bayer AG. Anteriorment era fabricat per la companyia Roche fins a l'adquisició d'aquesta signatura per part de la companyia alemanya.

## Referències

* 1 2 Reinhard Renneberg, Arnold L. Demain, Biotechnology for beginners, p. 116, <http://books.google.cat/books?id=lDYL6793vMkC>
* ↑ D Cheung, Inquiry-based laboratory work in chemistry, <http://www3.fed.cuhk.edu.hk/chemistry/files/DerekCheung.pdf> Arxivat 2022-01-21 a Wayback Machine.
# Rafael de Rovirola

Rafael de Rovirola (Vic, Osona, segle XVI – Barcelona, 12 d'octubre de 1609) fou un prelat català.
Rafel Rovirola fou promogut a canonge de Barcelona, i més endavant a Canceller de Catalunya, substituint a Lluís Copons. El canceller Rovirola es va veure implicat en dos assumptes de gran transcendència a la vida política catalana, quan el govern de la Generalitat li va demanar l'opinió, juntament amb altres destacats oficials reals, i també en la crisi dels capítols constitucionals debatuts a les Corts de Barcelona de 1599. En tots dos casos, el canceller Rafel Rovirola va posar de manifest una sintonia amb les inquietuds de la Generalitat de Catalunya. El 18 de febrer del 1604 fou designat bisbe de Barcelona, rebent l'ordenació el 2 de maig del mateix any, i succeint a Alfons Coloma, destinat a la diòcesi de Cartagena. Rovirola va morir el 12 d'octubre del 1609, mentre ocupava aquest càrrec. A la seva mort, fou succeït com a bisbe de Barcelona per Joan de Montcada i Gralla.

## Referències

* ↑ Martínez Rodríguez, Miguel Ángel «Rafel Rovirola». Reial Acadèmia de la Història [Consulta: 4 octubre 2022].
* ↑ Martínez Rodríguez, Miquel Angel «Els oficis de Canceller i de regent. La Cancelleria abans de l'esclat dels Segadors: Cancellers catalans sota el regnat de Felip II». Pedralbes: revista d’història moderna, Núm. 21, 2001, pàgs. 67-71. ISSN: 0211-9587 [Consulta: 4 octubre 2022].
# Varennes-sous-Dun

Varennes-sous-Dun és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 605 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Alain Gautheron | UMP | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 614 | 683 | 716 | 757 | 737 | 613 | 604 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Xipell

«Xipell» té aquests significats:
* Xipell o bruc d'hivern (Erica multiflora), arbust de la terra baixa mediterrània
* Xipell o bruguerola (Calluna vulgaris), arbust que es pot trobar a gran part d'Europa
* Xipell (dibuixant) (Castelló de la Plana, País Valencià, 1965), dibuixant i il·lustrador
* Joan Xipell i Pujol (Sant Julià de Vilatorta, 1859 - Barcelona, 1912), enginyer industrial que fou delegat a l'Assemblea de Manresa (1892).
# Acrochordonichthys gyrinus

Acrochordonichthys gyrinus és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 10 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 39.

## Alimentació

Menja crustacis i organismes bentònics.

## Distribució geogràfica

Es troba al Sud-est asiàtic: conca del riu Chao Phraya a Tailàndia.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* 1 2 Vidthayanon, C. 2005. Thailand red data: fishes. Office of Natural Resources and Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 108 p.