OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Terenci Moix de Narrativa Gai i Lèsbica Fundación Arena

El Premi Terenci Moix de Narrativa Gai i Lèsbica Fundación Arena és un certamen literari encetat el 2005 en memòria de Terenci Moix i amb la col·laboració de la Fundación Arena, coneguda entitat i centre assistencial per a gais i lesbianes. El jurat està, normalment, format pel President de la Fundación Privada Arena i per persones destacades del camp de les lletres i de la lluita pels drets dels homosexuals. Entre 2005 i 2010 el premi s'atorgava durant la Diada de Sant Jordi. A partir del 2011 l'entrega de premis se celebrarà el dia 22 de setembre, poc abans de la Festa Major de Barcelona, amb l'objectiu de guanyar notorietat.

## Guardonats

* 2005: Catedrals amb Armaris, de Jaume Santandreu Sureda
* 2006: Destino programado, de Paz Quintero
* 2007: Como la tentación, d'Alberto Mira
* 2008: La vida que soñamos, de Raúl Portero
* 2009: Charlie, de Rafael Peñas Cruz
* 2010: declarat desert
* 2011: Elogio del Happy End, d'Isabel Franc
* 2012: La daga fenicia, de Mila Martínez

## Referències

* ↑ «Els Premis Terenci Moix canvien de dia i lloc per guanyar ressò». Arxivat de l'original el 2011-01-09. [Consulta: 8 gener 2011].
* ↑ Isabel Franc gana el Premio Fundación Arena Arxivat 2013-04-11 at Archive.is, Revista Nois, 22 de setembre de 2012 (castellà)
* ↑ Berenjenales, lo mejor de está temporada: Glòria Bosch, Yessy Rivera y Mila Martínez Arxivat 2014-03-08 a Wayback Machine., In/Out Radio, 8 d'agost de 2013 (castellà)

## Enllaços externs

* Web de la Fundación Arena
# Tel·lurohauchecornita

La tel·lurohauchecornita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom per ser el terme extrem tel·lúrid del grup de l'hauchecornita.

## Característiques

La tel·lurohauchecornita és un sulfurde níquel, bismut i tel·luri, de fórmula química Ni$_9$Bi(Te,Bi)S₈, que va ser aprovat per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1978. Cristal·litza en el sistema tetragonal. Es troba en forma de grans irregulars de fins a 150 micròmetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tel·lurohauchecornita pertany a «02.B - Sulfurs metàl·lics, M:S > 1:1 (principalment 2:1), amb Ni» juntament amb els següents minerals: horomanita, samaniïta, heazlewoodita, oregonita, vozhminita, arsenohauchecornita, bismutohauchecornita, hauchecornita, tučekita, argentopentlandita, cobaltopentlandita, geffroyita, godlevskita, kharaelakhita, manganoshadlunita, pentlandita, shadlunita i sugakiïta.

## Formació i jaciments

Es troba en filons hidrotermals de sulfurs de níquel, cobalt i coure. Sol trobar-se associada a la mil·lerita i a la calcopirita. Va ser descoberta l'any 1978 a la mina Strathcona, a Levack Township (Sudbury, Canadà). També ha estat descrita en una altra localitat: a la mina Fabi, a Lanzada (Lombardia, Itàlia).

## Referències

* ↑ «Tellurohauchecornite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 febrer 2016].
* 1 2 «Tellurohauchecornite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 14 febrer 2016].
# Presó de Soto del Real

El Centre Penitenciari Madrid V o presó de Soto del Real és un centre penitenciari de la Secretaria General d'Institucions Penitenciàries d'Espanya, situat en el terme municipal de Soto del Real, en la Comunitat de Madrid.

## Característiques

Situada en el quilòmetre 3,5 km de la carretera M-609, la presó va ser inaugurada el 14 de març de 1995 pel llavors ministre de l'Interior i de Justícia Juan Alberto Belloch, amb una capacitat inicial per 2000 reclusos. Explicava llavors amb una piscina, dues pistes d'esquaix, pistes d'handbol, bàsquet i futbol sala i gimnasos.
Presó de referència per a l'Audiència Nacional, sovint és anomenada «presó VIP». Entre els reus de la presó poden citar-se figures públiques com Jordi Pujol Ferrusola, Sandro Rosell, Luis Bárcenas, Miguel Blesa, Gerardo Díaz Ferrán, Ignacio González, Francisco Corretja, Lluís Prenafeta, Mario Conde, Macià Alavedra, Miguel Bernad, José María Ruiz Mateos, Ángel María Villar, Jordi Sànchez i Jordi Cuixart.

## Referències

* ↑ «Centro Penitenciario Madrid V, Soto del Real (Madrid)». Establecimientos penitenciarios. Secretaría General de Instituciones Penitenciarias. Arxivat de l'original el 2017-06-10. [Consulta: 3 novembre 2017].
* ↑ «Así es Soto del Real, la cárcel 'vip' a la que todos los presos quieren ir». Antena 3.
* ↑ «OK Diario: El módulo 4 de Soto del Real, conocido como 'can Barça'». Sport, 01-06-2017.
* ↑ Salvador, 2017.
* ↑ «Ángel María Villar ingresa en la prisión de Soto del Real». Agencia EFE, 20-07-2017.
* ↑ Recuero, 2017.

## Bibliografia

* Brunet, José María «Los presos vip se juntan en Soto del Real». La Vanguardia, 01-07-2017.
* Hernández, José Antonio «Una cárcel con piscina y squash». El País, 15-03-1995.
* Recuero, Marisa «La Justicia envía a prisión a los agitadores del separatismo». El Mundo, 16-10-2017.
* Salvador, Antonio «Los ‘ilustres' reclusos de Soto del Real». El Independiente, 07-05-2017.
# Thymistadopsis

Thymistadopsis és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Drepaninae.

## Taxonomia

* Thymistadopsis albidescens (Hampson, 1895)
* Thymistadopsis trilinearia (Moore, 1867)
* Thymistadopsis undulifera (Hampson, 1900)

## Referències

* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; et al. «Thymistadopsis» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum, 2003.
# Thymelaea virgata

Thymelaea virgata és una planta angiosperma dicotiledònia del Marroc i forma part de les comunitats rupícoles de l'Atles, amb el calze i corol·la pentàmers, amb flors actinomorfes i hermafrodites. Floreix de maig a juliol.

## Descripció

És una herba perenne anual que a vegades supera el mig metre d'alçada i pot tenir la base de les tiges més o menys lignificada, de fulles el·líptiques i lanceolades (en forma de llança) de fins a 4 cm de llarg i amb un hipant estretament tubular.

## Distribució i hàbitat

Thymelaea virgata pot trobar-se en boscos de cedre desmunts en sòl ben proveïts amb aigua. Té una distribució Nord-africana i pot créixer en prats pedregosos.

## Taxonomia

Thymelaea virgata

## Referències

* ↑ «» a EOL. Data consulta: 17 de desembre de 2014.
* ↑ «Thymelaea virgata a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2014].
* ↑ http://tropicos.org/Name/50317111

## Bibliografia

* BENABID, A. Flore et écosystèmes du Maroc Évaluation et préservation de la biodiversité. Aux éditions Ibis Press 2000, ISBN 2910728137
* CHARCO, J. Guía de los Árboles y Arbustos del Norte de África, Ediciones Mundo Árabe e islam Medio Ambiente. 2001 ISBN 8472328783
# Tino Tabak

Tino Tabak (Bergen, 6 de maig de 1946) és un exciclista neerlandès que va córrer al Tour de França als anys setanta. Fou professional entre 1971 i 1978. El seu principal èxit va ser la victòria al Campionat dels Països Baixos en ruta. El 1970 aconseguí la medalla de bronze al Campionat del món en ruta en la contrarellotge per equips. Als Jocs de la Commonwealth de 1966 va competir a la cursa de carretera, arribant al 15è lloc. El 1971 es va convertir en professional i va competir al Tour de França, col·locant-se entre els deu primers en dues etapes, i Jock Wadley el va definir com "La revelació del Tour".

## Palmarès

Palmarès.
* 1965
** Campió de Nova Zelanda en ruta
** 1r al Tour de Southland
* 1966
** 1r al Tour de Southland
* 1967
** 1r al Tour de Southland
* 1970
** 1r a la Volta a Holanda Septentrional
* 1972
** Campió dels Països Baixos en ruta
** 1r al Circuit de les Ardenes flamenques - Ichtegem
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Catalana
** 1r al Acht van Chaam
* 1973
** 1r al Gran Premi de Canes
* 1974
** 1r al Omloop van het Waasland
** 1r a la Ronde van Midden-Zeeland
* 1975
** 1r al Acht van Chaam

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1971. 37è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1971. Abandona (10a etapa)
* 1972. 18è de la classificació general
* 1973. Abandona (9a etapa)
* 1976. Expulsat (16a etapa)

## Referències

* ↑ Profile at the New Zealand Olympic Committee website
* ↑ Wadley, J.B.. Eddy Merckx, Luis Ocana and the 1971 Tour de France. Silsden, England: Kennedy Brothers, 1971.
* ↑ Fitxa a museociclismo.it
# Tino di Gianciotto Malatesta

Tino di Gianciotto Malatesta (Rimini, s. XIII-XIV) va ser un noble italià.
Va ser fill de Gianciotto Malatesta i de la seva muller Ginebresina. Segons Clementini, el seu nom és sols «Tino», d'acord amb el testament del seu avi. El 1307, amb el seu germà Ramberto i altres membres de la família, va ser emancipat de la pàtria potestat.
Segons Zambrini, Tino va morir poc després del seu pare, la mort del qual està documentada el 1304. Va tenir diversos fills: Giovanna, casada amb el comte de Castiglione, Giovanni o Gianne, que va estar associat al seu oncle Ramberto, Niccolò i Lodovico.

## Referències

* 1 2 3 Clementini, Cesare. Reccolto istorico della fondatione di Rimino e dell'origine, e vite de' Malatesti (en italià). Rimini: Il Simbeni, 1617, p. 585-587.
* ↑ Zambrini, Francesco. Cronichetta dei Malatesti scritta nel sec. XIV da Anonimo Riminese (en italià). Faenza: Vincenzo Marabini e Figlio, 1846, p. 12-13.
* ↑ Falcioni, Anna. «MALATESTA, Giovanni» (en italià). Dizionario Biografico degli Italiani. Trecanni, 2007. [Consulta: 23 agost 2021].
* ↑ Jones, P. J.. The Malatesta of Rimini and the Papal State (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1974, p. 37.
# Pretxístaia Gorà

Pretxístaia Gorà (en rus: Пречистая Гора) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 30 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Tina del Querol

La Tina del Querol és una obra de Navès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Tina del Querol, tot i estar ubicat dins del terme de Navès (concretament 87 metres), pertany al mas de Querol, situat 155 metres al sud, dins del terme municipal de Montmajor (Berguedà).
Les dues tines es troben excavades en un aflorament de pedra sorrenca grisa que té forma de monticle. Les dues tines són de planta circular i a la pedra que envolta les cavitats de les tines hi apreciem uns retalls, segurament per encabir l'arquitectura volant, és a dir, la part construïda de les tines. També observem un parell de petits orificis circulars excavats a la roca i a tocar de les tines (potser amb una funció típica de "forat de pal").
A la part frontal de la roca observem l'orifici per on s'evacuava el contingut de les tines ("boixa").
Segons el catàleg de patrimoni arquitectònic elaborat per la diputació de Barcelona pel terme de Montmajor, les tines existents a les rodalies (Tina de Can Cabra, Tina de Torrabadella del Pujol, Tina d'Escoder, Tina de Claranés o Tina de la Serra), tenen una cronologia del segle XVII, pel que sembla plausible que la Tina del Querol tingui una cronologia similar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tina del Querol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 agost 2021].
# Ponts de Campelles

Els Ponts de Campelles són els ponts del municipi de Campelles (Ripollès). Almenys tres d'aquestes construccions formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Pont d'Angelats

El pont d'Angelats és una obra popular inventariada. És d'un arc, tot de pedra i amb baranes a l'antic camí al Baell. Afluent per la dreta del Freser. A prop de la masia d'Angelats, per sota del pont dels ferrocarrils de Barcelona a Puigcerdà.

## Pont Nou del Molí d'en Coll

El Pont del Molí d'en Coll és una obra popular inventariada. És d'un arc tot de pedra. Sobre un torrent que forma la riera d'Angelats, afluent del riu Freser.

## Pont Vell del Molí d'en Coll

El Pont Vell del Molí d'en Coll és una obra popular inventariada. És un pont d'un arc tot de pedra en un antic camí de ferradura, entre el Baell i el poble de Campelles. Tapat completament de vegetació, serveix actualment per portar aigua a Campelles per mitjà de canonades. Sobre la riera d'Angelats, afluent del Freser.

## Referències

* ↑ «Pont d'Angelats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ 42° 17′ 15.65″ N, 2° 9′ 35.18″ E﻿ / ﻿42.2876806°N,2.1597722°E﻿ / 42.2876806; 2.1597722
* ↑ «Pont Nou del Molí d'en Coll o Pont Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ 42° 17′ 22.91″ N, 2° 7′ 51.15″ E﻿ / ﻿42.2896972°N,2.1308750°E﻿ / 42.2896972; 2.1308750
* ↑ «Pont Vell del Molí d'en Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ 42° 17′ 23.64″ N, 2° 7′ 53.8″ E﻿ / ﻿42.2899000°N,2.131611°E﻿ / 42.2899000; 2.131611
# Ponts de Cercs

Els Ponts de Cercs són els ponts del municipi de Cercs (Berguedà) que formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Pont de Miralles

El pont de Miralles es troba actualment sota les aigües del pantà de la Baells. Passava sobre el Llobregat, té tres arcs, és pla i tot de pedra. Va de l'antiga carretera de Berga a Vilada, a tocar de l'antiga estació del ferrocarril, de via estreta de la Baells. Té 53 metres de llum i està format per tres arcades molt airoses.

## Pont de la Parròquia

El pont de la Parroquia, sobre el Llobregat, és d'un sol arc fet amb pedra i maons pla, sense baranes en un antic camí. Va esfondrar-se durant la riuada del 1982, en queden els basaments, passa per sobre el Llobregat.

## Pont de la Consolació

El Pont de la Consolació és un pont que passa per sobre del torrent de Sant Corneli o de la Frau, afluent per la dreta del Llobregat.

## Referències

* 1 2 «Pont de Miralles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
* ↑ «Pont de la Parròquia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
* ↑ «Pont de la Consolació». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Província religiosa

La província religiosa és una divisió territorial pròpia del cristianisme i fa referència a cadascun dels districtes en què divideixen un territori els ordes religiosos i que abasta un determinat nombre de cases i de convents.
La potestat sobre una província religiosa recau en el provincial, també nomenat ordinari en els ordres masculins, càrrec superior creat a partir dels mendicants i dels clergues regulars. És nomenat per un temps de tres a sis anys pel capítol provincial o pel pare general, com en el cas del jesuïtes. La missió principal del provincial és la de visitar i vetllar per les cases de la província.
L'elecció del Provincial es fa mitjançant l'anomenat Concili provincial al qual assisteixen tots els vocals de la província d'un orde o congregació religiosa per tal d'elegir-lo.

## Referències

* ↑ Vocabulari religiós, arquebisbat de Tarragona
* ↑ «Província religiosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vocabulari religiós, arquebisbat de Tarragona
# Província romana de Sicília

Sicília va ser una província romana que coincideix en territori amb l'illa de Sicília actual. aliança amb Roma i va romandre fidel a aquesta aliança.
Durant la Primera Guerra Púnica, després de la batalla d'Egusa el 241 aC, en la que Gai Lutaci Catul va derrotar els cartaginesos, Roma va establir la superioritat naval al mediterrani occidental, Cartago va buscar la pau i Roma va reconèixer Hieró II com a rei de Siracusa amb les dependències d'Acrae, Helorus, Netum, Megara Hiblaea, Leontini i l'enclavament de Tauromenium, mentre la resta de l'illa es convertia en la Província romana de Sicília, i tota l'illa quedaria unificada sota domini romà després de la derrota de Siracusa en el setge de Siracusa durant la Segona Guerra Púnica.
La cultura predominant era d'influència hel·lènica, ja que el procés de romanització va ser escàs (la seva importància estava en l'abundància de recursos naturals que tenia, sobretot cereals). S'hi va establir una colònia cristiana, que va perdurar malgrat la conquesta per part dels vàndals l'any 440.

## Referències

* 1 2 Tucker, Spencer C. A Global Chronology of Conflict: From the Ancient World to the Modern Middle East (en anglès). ABC-CLIO, 2009, p.77. ISBN 1851096728.
# Pops (desambiguació)

«Pops» té aquests significats:
* Plural de pop
* Pops gegants (llista d'espècies)
* Pops de Lloret, club de beisbol de Lloret de Mar, la Selva
* "Pops", sobrenom de Louis Armstrong
* Pops Foster, músic de jazz
* "Pops", sobrenom de Maria Cielito Lukban Fernandez, cantant filipina
* El show Top Of The Pops
* Boston Pops Orchestra
Viccionari
# Prorodes

Prorodes és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrit per Charles Swinhoe el 1894.

## Taxonomia

* Prorodes leucothyralis (Mabille, 1900)
* Prorodes mimica Swinhoe, 1894

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 31 març 2019].
* ↑ Pitkin, Brian; Jenkins, Paul. «Prorodes Swinhoe, 1894» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Londres: Natural History Museum, 05-11-2004.
# The Last Day

The Last Day (L'últim dia) és un mini-episodi de la sèrie de televisió britànica de ciència-ficció Doctor Who. Va ser posat a disposició per la BBC iPlayer i YouTube el 21 de novembre de 2013, com a part de la BBC One com a preparatiu de l'especial del 50è aniversari.

## Referències

* ↑ «The Last Day - 50th anniversary mini-episode». Doctorwho.tv. Arxivat de l'original el 2016-06-19. [Consulta: 25 novembre 2013].

## Enllaços externs

* The Last Day a YouTube
# Pseudomorfisme

En mineralogia, el pseudomorfisme és el procés pel qual un mineral és reemplaçat totalment o parcialment per un altre d'una espècie diferent, conservant però la forma externa del mineral primitiu. L'aspecte i les dimensions romanen iguals. El nom significa literalment forma falsa.
La terminologia que s'empra per mencionar un mineral pseudomorf es pot fer de dues maneres:
* mineral substitut pseudomòrfic de mineral original.
* pseudomorfisme de mineral substitut després de mineral original.
Per exemple, la malaquita pseudomòrfica després d'atzurita (o pseudomorfisme de malaquita després d'atzurita) consisteix en la substitució d'una molècula de diòxid de carboni (CO₂) per una d'aigua (H₂O) en dues unitats d'atzurita, de manera que s'oxiden donant lloc a tres de malaquita. Quan això passa, els cristalls mantenen la seva forma de manera que l'únic canvi a simple vista és el color.
Segons la manera com es fa la substitució tenim: substitució, alteració, incrustació o paramorfisme.

## Substitució

Un pseudomorfisme per substitució (o pseudomorfisme d'infiltració) és un pseudomorfisme en què un mineral o un altre material se substitueix per un altre. La forma original del mineral es manté sense canvis, però el color, duresa i altres propietats canvien als del mineral que substitueix.

## Alteració

Una varietat d'aquest tipus de pseudomorfisme es diu alteració (pseudomorfisme per alteració), en la qual només es produeix una substitució parcial. Això passa quan un mineral d'una composició canvia, degut a una reacció química, a un altre de composició similar, només parcialment, retenint la forma cristal·lina original. Un exemple d'aquest tipus de canvi és el de la galena (sulfur de plom) per anglesita (sulfat de plom). El pseudomorf resultant pot contenir un nucli inalterat de galena envoltat d'anglesita, amb la forma cristal·lina cúbica de la galena.

## Incrustació

Un pseudomorf per incrustació, també anomenat perimorf, és quan a sobre d'un mineral es diposita una crosta d'un altre, fent desaparèixer el mineral original en la majoria dels casos. El mineral que ha quedat per sobre conserva la forma del mineral o material original. D'altra banda, un altre mineral pot omplir l'espai (el motlle) prèviament ocupat per l'altre mineral.

## Paramorfisme

Un paramorf (també anomenat alomorf) és quan l'estructura interna d'un mineral canvia a una forma polimorfa. Manté la mateixa composició química, però amb una estructura diferent. El mineral sembla idèntic a la forma inalterada original.

## Referències

* ↑ «pseudomorfisme». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Twinning, Polymorphism, Polytypism, Pseudomorphism» (en anglès). Tulane University. Stephen A. Nelson, 2013. [Consulta: 3 març 2014].

## Enllaços externs

* La goethita de Montjuïc: la forma enganyosa dels minerals
# Pseudomys apodemoides

Pseudomys apodemoides és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic del sud d'Austràlia, on viu a altituds molt baixes. El seu hàbitat natural són les landes semiàrides amb una alta diversitat vegetal. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, apodemoides, significa 'amb forma d'Apodemus' en llatí.

## Referències

* ↑ Cassola, F.; Menkhorst, P. Pseudomys apodemoides. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 28 febrer 2018.
* ↑ Entrada «Pseudomys» d'Animalia (en anglès).
# Torre del Portitxol

* Aquest article tracta sobre una torre de l'Alguer. Vegeu-ne altres significats a «Portitxol».
La torre del Portitxol (en italià: torre del Porticciolo) és una torre de guaita situada als afores de l'Alguer, a prop de la platja del Portitxol.
Fou construïda en la segona meitat del segle xvi pels coralers de l'Alguer. El 1572, a la torre hi havia dues peces d'artilleria amb tres homes per custodiar els vaixells. La torre és de forma cilíndrica i es troba sobre un turó a 48 m per sobre del nivell del mar. La torre té una alçada de 10,60 m, té una visibilitat de fins a 25 km i estava visualment en contacte amb altres torres properes. Actualment no és visitable.
Forma part del Parc Natural del Port del Comte i de l'Àrea natural marina protegida del Cap de la Caça - Illa Plana.
A la primavera del 2009 es va renovar completament.

## Referències

* ↑ Les torres costaneres - Parc Natural del Port del Comte Arxivat 2014-04-13 a Wayback Machine. (italià)
* ↑ «Àrea natural marina protegida del Cap de la Caça - Illa Plana». Arxivat de l'original el 2010-09-27. [Consulta: 20 abril 2014].