OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean-Baptiste Dumas

Jean-Baptiste Dumas (Alès, 6 o 14 de juliol del 1800 - Canes, 11 d'abril del 1884) va ser un químic francès.
Inicià estudis de farmàcia a Ginebra el 1816. El 1823 es trasllada a París on fou contractat com a Répetiteur a l'Ecole Polytechnique i al Liceu, que posteriorment esdevingué l'Ateneu. Dumas va ser un dels fundadors el 1829 de l'Ecole Centrale des Arts et Manufactures. En els anys següents fou catedràtic a l'Ecole Polytechnique del 1835 al 1840, a l'Ecole de Medecine el 1839 i a la Sorbona des del 1841 al 1868. Fou també ministre francès d'agricultura els anys 1850 - 1851.
Dumas fou un excel·lent experimentador i teòric en el camp de la química. L'any 1828 desenvolupà conjuntament amb Boullay la teoria de l'eterín segons la qual l'etanol i el dietiléter serien hidrats del radical eterín. Molt més influent fou la seva teoria de la substitució desenvolupada el 1834. Aquesta es basava en el seu descobriment experimental de què un àtom d'hidrogen podia ser substituït en un compost ja sigui per un àtom d'halogen o mig àtom d'oxigen. El 1839 formulà l'antiga teoria dels tipus. Dumas defensà el punt de vista de què les propietats dels compostos orgànics estan determinades per la seva estructura i que els radicals no eren immutables, negant d'aquesta manera la vigent teoria del dualisme. L'any 1827 desenvolupà un mètode per a determinar el pes molecular de compostos volàtils a partir de la determinació de les seves pressions de vapor. Les seves principals consecucions en el camp experimental foren en el camp de la química orgànica on entre altres compostos aïllà, conjuntament amb Auguste Laurent, l'antracè el 1835, i descobrí l'àcid tricloroacètic el 1839. Dumas introduí amb èxit diferents noms en la química com ara els d'àcid gras o àcid propiònic.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Dumas, Jean Baptiste André». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 283. ISBN 8429270043.
* ↑ Rocke, Alan J. Nationalizing Science: Adolphe Wurtz and the Battle for French Chemistry (en anglès). MIT Press, 2001, p. 262. ISBN 9780262264297.
# Jean Renoir (André Bazin)

"Jean Renoir" és un llibre d'André Bazin que tracte sobre la vida i obra del director cinematogràfic Jean Renoir. Conté una presentació de François Truffaut. L'original es va publicar en anglès el 1971 i va ser traduït al castellà per Joaquín Bollo i publicat el 1973 per l'editorial Artiach de Madrid.
El seu contingut es divideix en 10 punts, un apèndix i una secció amb la filmografia completa i notes crítiques del mateix autor, els altres editors del llibre i coautors i també de François Truffaut.

## Parts

* Silent movies
* The first sound movies: amb l'explicació detallada de les pel·lícules "On Purge Bébé", "La Chienne", "La nuit du Carrefour", "Boudu Sauvè des Eaux", "Chotard et Cie" i "Madame Bovary".
* The era of the popular front: amb l'explicació detallada de les pel·lícules "Toni", "Le Crime de Monsieur Lange", "La Vie est à Nous" i "Une Partie de Campagne".
* The vicinity of the war: "Les Bas-Fonds", "La Grande Illusion", "La Marseillaise", "La Bête Humaine" i "La Règle du Jeu".
* French Renoir
* Renoir in Hollywood: amb l'explicació detallada de les pel·lícules "The Southerner", "The Diary of a Chambermaid" i "The Woman on the Beach".
* The retourn of Jean Renoir
* A pure masterpiece, "The River"
* Jean Renoir and the theatre: amb l'anàlisi de les obres "Julio César" i "Orvet".
* The third period of Jean Renoir: amb l'explicació detallada de les pel·lícules "French Cancan", amb anotacions sobre el seu contingut sobre pintura impressionista; i "Elena et les hommes", amb una secció titulada "La sabiduría de Jean Renoir"

## Apèndix

Aquesta secció és un recull d'articles que es van escriure de Jean Renoir i la seva obra i que tracten algunes pel·lícules. També està dividit en diferents parts:
* Memories... Por Jean Renoir
* First treatment of Crime de Monsieur Lange
* Provisional treatment of La Grande Illusion
* Before La Règle du Jeu
* Provisional script of La Règle du Jeu (extractos)

## Filmografia

Una llista de la filmografia completa de Renoir, amb notes crítiques d'André Bazin, Claude Beylie, Michel Delahaye, Jacques Doniol-Valcroze, Jean Douchet, Claude de Givray, Jean-Luc Godard, Jean Kress, Louis Marcorelles, Jacques Rivette, Eric Rohmer i François Truffaut.

## Referències

* ↑ Jean Renoir - André Bazin | PlanetadeLibros (en espanyol europeu).
# Joaquim Vivas i Llorens

Joaquim Vivas i Llorens (Calella, 18 de juliol de 1933 - 29 de maig de 2019) va ser un polític català, alcalde de Manlleu entre 1999 i 2003. Va estar estretament vinculat amb entitats del tercer sector com la Creu Roja d'Osona, Càritas o el Rebost solidari de Vic. També va ser gerent de l'Hospital Sant Jaume del municipi. El 2014 va rebre de la mà de l'Ajuntament el títol de fill adoptiu de la vila de Manlleu en reconeixement "per les accions pel bé del municipi que ha dut a terme al llarg de la seva vida".

## Referències

* ↑ Osona.com. «Mor l'exalcalde de Manlleu Joaquim Vivas | Osona.com». [Consulta: 31 maig 2019].
* ↑ «Joaquim Vivas, una vida dedicada als altres». [Consulta: 31 maig 2019].
# Joel Robles Blázquez

Joel Robles Blázquez (Getafe, 17 de juny de 1990), conegut simplement com a Joel, és un futbolista professional madrileny que juga com a porter pel club Al Qadsiah FC de la segona divisió de l'Aràbia Saudita.
Joel va jugar internacionalment amb els equips d'Espanya sub-16, sub-17, sub-21 i sub-23, i va formar part de l'equip que va guanyar el Campionat Europeu sub-21 de 2013.

## Trajectòria esportiva

Va començar la seva carrera professional a l'Atlètic de Madrid. El 27 d'agost de 2009 fou suplent en el partit de la Supercopa d'Europa 2010 en què l'Atlético de Madrid es va enfrontar a l'Inter de Milà, i va guanyar el títol, per 2 a zero.
Va fitxar pel Rayo Vallecano el gener de 2012 i, un any més tard, pel Wigan Athletic de la Premier League, on va guanyar la FA Cup de 2013. El juliol de 2013 és traspassat a l'Everton FC.
El juliol de 2018 s'anuncia el seu fitxatge pel Reial Betis.

## Palmarès
### Club

Atlético de Madrid
* Lliga Europa de la UEFA (2009-10, 2011–12)
* Supercopa d'Europa (2010)

#### Wigan Athletic

* FA Cup: 2012–13

### Selecció

Espanya Sub-21
* Campionat d'Europa de Futbol sub-21 de la UEFA: 2013

## Referències

* 1 2 Harrold, Michael. «Slick Atlético seal Super Cup success» (en anglès). UEFA, 27-08-2010. [Consulta: 8 setembre 2013].
* ↑ «FA Cup final: Manchester City 0-1 Wigan Athletic» (en anglès). BBC Sport, 11-05-2013.
* ↑ «Betis: El Betis hace oficial el fichaje de Joel Robles por cuatro temporadas» (en castellà). Marca.com, 05-07-2018.
* ↑ «Thiago treble helps Spain retain Under-21 crown». UEFA, 18-06-2013. [Consulta: 6 maig 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa al web de l'Atlético de Madrid
* Fitxa de Joel Robles Blázquez a BDFutbol
* Fitxa de Joel Robles Blázquez a Futbolme (castellà)
* Fitxa de Joel Robles Blázquez a Transfermarkt
# Joan Abelló Pascual

Joan Abelló Pascual (Reus, 1 d'octubre de 1895 - Madrid, 4 de març de 1983) era un farmacèutic reusenc germà de Josep Abelló Pascual
Va estudiar batxillerat a Reus i el 1914 es va traslladar a Madrid on va viure quasi tota la vida, on va estudiar alhora la carrera de ciències i la de farmàcia. El 1918 es va llicenciar en totes dues disciplines, i més tard va obtenir el grau de doctor. Professor de física i química en un Institut madrileny (1918-1935), exercia també de farmacèutic, fabricant productes químics bàsics, comprimits i granulats, i preparava alcaloides d'opi. Va crear laboratoris d'investigació regentats per especialistes de diverses facultats i va aconseguir nombroses patents internacionals. Fou membre de la Reial Acadèmia de Farmàcia i professor adjunt de la Facultat de Ciències de Madrid, i membre de les Acadèmies de Farmàcia de Cuba i Brasil. El 1940 va ser nomenat vicepresident de la Cambra Oficial de Comerç de Madrid, i President el 1945, un càrrec que exercí fins al 1968. El 1949 fou procurador a les corts franquistes, en representació de les Cambres de Comerç, càrrec que va repetir diverses vegades. El 1979 era president del consell d'administració de la fàbrica de productes químics i farmacèutics Abelló, S.A. Publicà llibres sobre temes farmacològics i comercials. Col·laborà assíduament a la Revista del Centre de Lectura.
La ciutat de Reus el va nomenar farmacèutic d'honor de l'Hospital de Sant Joan pels seus donatius farmacològics, i el 1954 va donar el seu nom al carrer abans conegut com a travessia dels Quarters

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 30-31.
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 40. ISBN 9788497916929.
# Jeff Dean

Jeffrey Adgate "Jeff" Dean (nascut el 23 de juliol de 1968) és un informàtic i enginyer de programari nord-americà. Des del 2018, és el líder de Google AI. Va ser nomenat científic en cap de Google el 2023 després d'una reorganització dels grups centrats en IA de Google.

## Educació

Dean va rebre una llicenciatura, summa cum laude, de la Universitat de Minnesota en informàtica i economia el 1990. Va rebre un doctorat. en informàtica per la Universitat de Washington el 1996, treballant sota la direcció de Craig Chambers en compiladors i tècniques d'optimització de programes sencers per a llenguatges de programació orientats a objectes. Va ser elegit membre de l'Acadèmia Nacional d'Enginyeria el 2009, que va reconèixer el seu treball sobre "la ciència i l'enginyeria dels sistemes informàtics distribuïts a gran escala".
Carrera
Abans d'unir-se a Google, Dean va treballar al Western Research Laboratory de DEC/Compaq, on va treballar en eines de perfil, arquitectura de microprocessador i recuperació d'informació. Gran part del seu treball es va completar en estreta col·laboració amb Sanjay Ghemawat.
Abans dels estudis de postgrau, va treballar al Programa Mundial sobre la SIDA de l'Organització Mundial de la Salut, desenvolupant programari per a la modelització estadística i la previsió de la pandèmia del VIH/SIDA.
Els projectes en què ha treballat Dean inclouen:
* Spanner, una base de dades escalable, multiversió, distribuïda globalment i replicada de manera síncrona
* Part del disseny del sistema de producció i del sistema de traducció automàtica estadística per a Google Translate
* Bigtable, un sistema d'emmagatzematge semiestructurat a gran escala
* MapReduce, un sistema per a aplicacions de processament de dades a gran escala
* LevelDB, una botiga de valor-clau de codi obert en disc
* DistBelief, un sistema propietari d'aprenentatge automàtic per a xarxes neuronals profundes que finalment es va refactoritzar a TensorFlow
* TensorFlow, una biblioteca de programari d'aprenentatge automàtic de codi obert
Va ser un dels primers membres de Google Brain, un equip que estudia xarxes neuronals artificials a gran escala, i ha dirigit els esforços d'intel·ligència artificial des que es van separar de la Cerca de Google.
Dean va ser objecte de controvèrsia quan l'investigador d'ètica en intel·ligència artificial, Timnit Gebru, va desafiar el procés de revisió de la investigació de Google, i finalment va provocar la seva sortida de l'empresa. Dean va respondre publicant una carta sobre l'enfocament de Google al procés de recerca que va ser objecte de més crítiques i controvèrsies.

## Referències

* ↑ Elias, Jennifer. «Read the internal memo Alphabet sent in merging A.I.-focused groups DeepMind and Google Brain» (en anglès). CNBC, 20-04-2023. [Consulta: 22 juny 2023].
* ↑ «Jeff Dean» (en anglès).
* ↑ «STANFORD TALKS; Jeff Dean: TensorFlow Overview and Future Directions» (en anglès). Stanford University, 21-01-2016. Arxivat de l'original el 28 d’agost 2016. [Consulta: 15 agost 2016].
* ↑ «Jeffrey Dean – Google Research» (en anglès). [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ «Jeff Dean: Google's Unsung Hero» (en anglès). [Consulta: 1r octubre 2023].
# Joan Albertí i Moll

Joan Albertí i Moll (Capdepera, 1910 - Saint-Gobain, l'Aisne, França, 1979), pagès i dirigent comunista.
Joan Albertí feia de pagès a Capdepera. Durant la Segona República es va afiliar a les Joventuts Socialistes. El 1936, va ser elegit secretari general de les Joventuts Socialistes Unificades de Capdepera. Després de l'aixecament dels militars i falangistes de juliol de 1936, es va negar a incorporar-se a l'exèrcit franquista. Per aquest fet va ser detengut i empresonat a les presons de Manacor i Illetes. El setembre de 1937 va ser condemnat a mort, però li va ser commutada la pena. El 1940 ingressà a la colònia penitenciària de Formentera on s'integrà a l'organització del PCE. Després de sortir en llibertat, s'incorporà a l'activitat clandestina, sent elegit (1946) com a responsable polític del PCE a les Balears. Detengut el 1948, va ser jutjat i condemnat a catorze anys de presó el 1956. Poc després fugí a França, residint a les localitats de Tergnier i Quessy.

## Referències

* ↑ Ginard, David L'oposició antifranquista i els comunistes mallorquins (1939-1977) Publicacions de l'Abadia de Montserrat: Barcelona 1998
# Joan Albert de Mecklenburg (regent)

Joan Albert de Mecklenburg (Schwerin, 8 de desembre de 1857 - Wiligrad, 16 de febrer del 1920) fou un membre de la Casa de Mecklenburg que assumí les regències de Mecklenburg-Schwerin (1897-1901) i del Ducat de Brunsvic entre 1907 i 1913.
Era fill del gran duc Frederic Francesc II de Mecklenburg-Schwerin i de la princesa Augusta de Reuss-Köstritz. Joan Albert era net del gran duc Pau Frederic I i de la princesa Alexandrina de Prússia; mentre que per via materna ho era del príncep de Reuss-Köstritz Enric LXIII i de la duquessa Elionor de Stolberg-Wernigerode.
El dia 6 de novembre de 1886 es casà a Weimar amb la princesa Elisabet de Saxònia-Weimar-Eisenach, filla del gran duc Carles Alexandre I de Saxònia-Weimar-Eisenach i de la princesa Sofia dels Països Baixos. La parella no tingué fills i Elisabet morí a Schwerin el 1908.
El dia 15 de desembre de 1909 es casà a Brunsvic amb la princesa Elisabet de Stolberg-Rossla. El 1924, quatre anys després de la mort de Joan Albert, Elisabet es casà amb el duc Adolf Frederic de Mecklenburg-Schwerin, germà de pare de Joan Albert. Aquest matrimoni tampoc tingué descendència.
Amb la mort del gran duc Frederic Francesc III de Mecklenburg-Schwerin el 1897 a Canes. Joan Albert fou nomenat regent del Gran Ducat fins a la majoria d'edat del seu nebot, el futur gran duc Frederic Francesc IV de Mecklenburg-Schwerin. Així, fins a l'any 1901 fou el herzog regent de Mecklenburg-Schwerin.
L'any 1907, amb la mort del príncep Albert de Prússia, el duc Joan Albert fou designat pel kàiser Guillem II de Prússia com a regent imperial del Ducat de Brunsvic. En aquest càrrec hi serví fins a l'any 1913, any en què fou substituït pel príncep Ernest August de Hannover. La substitució de 1913 té el seu origen en el casament entre el príncep de Hannover i la princesa Victòria Lluïsa de Prússia, filla del kàiser que regalà el ducat a la parella com a present de noces.
Joan Albert morí a la ciutat de 1920 a l'edat de 63 anys.
# Joan Albert I de Mecklenburg-Schwerin

Joan Albert I de Mecklenburg-Schwerin (en alemany Johann-Albrecht I von Mecklenburg-Schwerin) va néixer a Güstrow (Alemanya) el 22 de desembre de 1525 i va morir a Schwerin el 12 de febrer de 1576. Era un noble alemany, fill del duc Albert VII de Mecklenburg (1486-1547) i d'Anna de Brandenburg (1507-1567). Va ser duc de Mecklenburg-Güstrow de 1547 a 1556 i duc de Mecklenburg-Schwerin de 1557 a 1576.
El 1539 el seu pare el va enviar a la cort del seu germà, el protestant Elector Joaquim II de Brandenburg. I en tornar va convertir-se en un ferm defensor del protestantisme a Mecklenburg. A petició del seu pare, però, ell va lluitar en el bàndol imperial en la Guerra de Schmalkalden.
El 1547, Joan Albert va succeir el seu pare i regnà conjuntament amb els seus germans Ulric i Jordi el principat de Güstrow. Fins que Jordi va morir en la guerra de Smalcaldica, mentre que, Ulric va succeir el seu cosí Magnus mort accidentalment el 1550, com a administrador del bisbat de Schwerin.
Joan Albert va ser considerat un gran mecenes de les arts i de la ciència, com un modern príncep del Renaixement. Va lluitar per la reforma i modernització de l'Estat. Era propietari d'una extensa biblioteca que més tard es va dipositar a la Biblioteca de la Universitat de Rostock. També es deu a ell la creació de diverses escoles secundàries de Güstrow (1552), Schwerin (1553) i de Parchim (1564).

## Matrimoni i fills

El 14 de febrer de 1555 es va casar amb Anna Sofia de Prússia (1527-1591), filla d'Albert de Brandenburg-Ansbach (1490-1568) i de Dorotea de Dinamarca (1504-1547). El matrimoni va tenir tres fills:
* Albert (1556-1561).
* Joan VII (1558-1592), casat amb Sofia de Schleswig-Holstein-Gottorp (1569-1634).
* Segimon (1561-1603), casat amb Clara de Pomerània (†1623).

## Bibliografia

* Friedrich Wilhelm Schirrmacher: Johann Albrecht I. Herzog von Mecklenburg. 2 Bde. Wismar, 1885.
* L. Schultz: Johann Albrecht I. A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 14, Duncker & Humblot, Leipzig 1881, S. 239–243.
* Hildegard Thierfelder: Johann Albrecht I. A: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 10, Duncker & Humblot, Berlin 1974, S. 499.

## Enllaços externs

* Literatura sobre Joan Albert I
* Stammtafel des Hauses Mecklenburg Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine.
# Joaquim Montané i Martí

Joaquim Montané i Martí (de vegades escrit Muntané o Muntaner) (Sabadell, 1 de juny de 1901 - Sabadell, 3 de març de 1982) fou un futbolista català de la dècada de 1920.

## Trajectòria

Començà a jugar a futbol cap al 1916, a l'equip dels Pares Escolapis primer i al CE Sabadell més tard, on formà un equip que s'autoanomenava els tenórios, juntament amb homes com Antoni Estruch o Tena I. Debutà amb el primer equip l'any 1921, i hi romangué fins al 1926. Aquest any fitxà pel FC Barcelona, on hi jugà dues temporades, en les quals guanyà 2 campionats de Catalunya i un d'Espanya. Era un defensa científic, reposat i seré. No feia entrades terrorífiques, si no que utilitzava l'habilitat per robar les pilotes als davanters. Les lesions, i la seva feina a una fàbrica propiciaren que abandonés el futbol l'any 1928 quan encara era jove per continuar. Fou un habitual de la selecció catalana de futbol durant la dècada de 1920, disputant 8 partits entre 1924 i 1927 formant tàndem a la defensa amb homes com Massagué, Saprissa o Serra.

## Palmarès

* Copa d'Espanya: 1927-28
* Campionat de Catalunya: 1926-27, 1927-28
* Torneig de Campions: 1927-28

## Referències

* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Siluetas futbolísticas». Mundo Deportivo, 30-07-1926.
* 1 2 «Siluetas futbolísticas (cont.)». Mundo Deportivo, 30-07-1926.
* ↑ «MUNTANER, Joaquim». CE Sabadell. Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 31 gener 2014].
* 1 2 «¿Los que se van?». Mundo Deportivo, 21-03-1928.
# Jim Alves

Percival Harold Alves, més conegut com a Jim Alves (Glastonbury, 2 de gener de 1916 - p. segle XX), va ser un pilot de motociclisme anglès que va destacar en competicions de trial i enduro durant les dècades del 1940 i 1950, quasi sempre amb Triumph.
El 1948 formà part de l'equip estatal britànic que guanyà el Vas d'argent als ISDT, un èxit que millorà entre el 1949 i el 1953 en guanyar el Trofeu, el màxim guardó en aquesta prova, quatre vegades més amb l'equip britànic. Pel que fa a la modalitat del trial, entre els nombrosos èxits que hi obtingué hi destaquen la victòria a l'Scott Trial de 1948 i el primer campionat britànic disputat, el de 1950. Pilot polifacètic, Alves va competir també en curses de motocròs, anomenat aleshores scramble al Regne Unit, i grasstrack.

## Palmarès

* 1 campionat britànic de trial (1950)
* 1 victòria al Scott Trial (1948)
* 4 victòries al Trofeu dels ISDT (1949-1951, 1953)
* 1 victòria al Vas dels ISDT (1948)

## Referències

* 1 2 Torrens «The Rise to fame of P. H. Alves, who has made best solo performance in three out of the last four open trials» (en anglès). the Motor Cycle. speedtracktales.com, 30-05-1946 [Consulta: 20 gener 2023].
* ↑ Berry, Ian. «Post-war boom». A: Out Front! British Motocross Champions 1960-1974 (en anglès). High Wycombe: Panther Publishing, 2011, p. 2. ISBN 978-0-9564975-3-6.
* ↑ «The Scott Trial – Hall of Fame» (en anglès). trialsguru.net. [Consulta: 10 gener 2023].
* ↑ Berry, Ian. «The History of Motocross in Britain». A: Out Front! British Motocross Champions 1960-1974 (en anglès). High Wycombe: Panther Publishing, 2011, p. 1-9. ISBN 978-0-9564975-3-6.
Campions britànics de trial :
1950 - Alves
1951 - Nicholson
1952 - Nicholson
1953 - Smith
1954 - Smith
1955 - Jackson
1956 - Brittain
1957 - Brittain
1958 - Jackson
1959 - Miller
1960 - Miller
1961 - Miller
1962 - Miller
1963 - Miller
1964 - Miller
1965 - Miller
1966 - Miller
1967 - Miller
1968 - Miller
1969 - Miller
1970 - Farley
1971 - Farley
1972 - Rathmell
1973 - M. Lampkin
1974 - Rathmell
1975 - Rathmell
1976 - Rathmell
1977 - Shepherd
1978 - M. Lampkin
1979 - Rathmell
1980 - M. Lampkin
1981 - Rathmell
1982 - Vesterinen
1983 - Saunders
1984 - Saunders
1985 - Saunders
1986 - Saunders
1987 - Saunders
1988 - Saunders
1989 - Saunders
1990 - Saunders
1991 - Saunders
1992 - Saunders
1993 - Colley
1994 - D. Lampkin
1995 - Colley
1996 - D. Lampkin
1997 - D. Lampkin
1998 - D. Lampkin
1999 - D. Lampkin
2000 - D. Lampkin
2001
2002 - D. Lampkin
2003 - Jarvis
2004 - Colley
2005 - Jarvis
2006 - Jarvis
2007 - Jarvis
2008 - Jarvis
2009 - Dabill
2010 - Dabill
2011 - Dabill
2012 - Dabill
2013 - Brown
2014 - Dabill
2015 - Dabill
2016 - Dabill
2017 - Price
2018 - Dabill
2019 - Price
2020 - Roberts
2021 - Martyn
2022 - Martyn
2023 - Peace :
# Jilotzingo

Jilotzingo és un municipi de l'estat de Mèxic. Jilotzingo és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part central de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb el municipi de Villa del Carbón, al sud amb Naucalpan de Juárez, a l'oest amb Isidro Fabela i a l'est amb Atizapán de Zaragoza.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Jilotzingo Arxivat 2017-08-20 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Josep Font i Martí

Josep Font i Martí (Reus, 1847 - Madrid, 19/02/1897) va ser un farmacèutic català, germà del metge i periodista Miquel dels Sants Font i Martí.

## Biografia

Quan estudiava batxillerat treballava donant classes als seus companys, ja que la seva família passava dificultats econòmiques. Es traslladà a la Universitat de Madrid i el 1869 es va llicenciar en Farmàcia, i es va doctorar l'any següent amb la tesi Arsénico y sus combinaciones con el oxígeno (Madrid 1870). A Madrid va ser nomenat subdelegat de farmàcia del districte del Centre a la Cort. Va ser vocal provincial de sanitat i fundà una Acadèmia privada de formació professional que li donà gran prestigi. Va fundar la Societat Espanyola d'Higiene. Va ingressar a la Real Academia de Medicina el 30/06/1889, adscrit a la secció de Farmacologia i Farmàcia. Va publicar diversos tractats sobre la seva especialitat.

## Referències

* ↑ Matilla, Valentín. 202 biografías académicas. Madrid: Real Academia Nacional de Medicina, 1987, p. 76-77. ISBN 8473911571.

## Enllaços externs

* «Josep Font i Martí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Digitalització de Arsénico y sus combinaciones con el oxígeno a la Biblioteca Digital Hispánica