OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Umarkot

* Per a altres significats, vegeu «Umarkot (thikana)».
Umarkot, Amarkot, Omarkot o Umerkot (Urdu: عمرکوٹ) és una ciutat de la província del Sind, Pakistan, capital del districte d'Umarkot. La població segons la base de dades GeoNames és de 42.074 habitants. Està situada propera al desert; a la ciutat hi ha un fort. El temple de Mahadeo, a uns 5 km al nord, se centre de pelegrinatge.

## Història

La vila hauria estat fundada per Umar, un cap dels sumres. Al fort de la ciutat fou on l'octubre de 1542 va néixer el futur emperador Akbar el Gran. Més tard Akbar la va utilitzar de base (1591) per la conquesta del Sind. Va pertànyer a ranes locals sota sobirania mogol fins al segle xviii i després a Jodhpur fins al 1813 en què va passar als talpurs de Sind; el 1843 va passar als britànics. Els ranes locals van resistir el domini britànic fins vers 1855. Rana Ratan Singh, un dels principals caps sodes que lluitava contra els britànics, va ser executat en aquesta ciutat els primers anys del domini britànic. La municipalitat d'Amarkot fou creada el 1860 i va esdevenir capçalera del districte de Thar i Parkar, a la província del Sind, presidència de Bombai. El 1901 tenia 4.924 habitants. La taluka d'Umarkot tenia aleshores 3.784 km² i una població de 49.118 habitants.
El 17 d'abril de 1993 va esdevenir capital del nou districte de Umarkot.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Parc Nacional de Gressåmoen

El Parc Nacional de Gressåmoen (en noruec: Gressåmoen nasjonalpark) va ser un parc nacional de Noruega, situat al municipi de Snåsa, comtat de Nord-Trøndelag, Noruega. Va ser incorporat al Parc Nacional de Blåfjella-Skjækerfjella el 2004. El parc nacional de Gressåmoen va ser creat el 1970 i tenia una superfície de 182 km².

## Referències

* ↑ Sandnes, Jørn 1926-2007; Eidissen, Bjørn 1947-; Efteland, Svein; Barth, Edvard K. 1913-1996. Gressåmoen. Oslo: Lutherstiftelsen, 1973. ISBN 8253140495.
# Luigi Nono

Luigi Nono (Venècia, 29 de gener de 1924 - Venècia, 8 de maig de 1990) fou un compositor italià, una de les grans personalitats del moviment postwebernià.
Nono va conèixer Gian Francesco Malipiero el 1941 i va començar a seguir els seus cursos de composició al Conservatori de Venècia, on es va familiaritzar amb el serialisme dodecafònic, especialment de la manera com va ser elaborat per Anton Webern. Al mateix temps, va començar estudis de Dret a la universitat de Pàdua. El 1946, acabats els seus estudis, Nono va conèixer a Roma a Luigi Dallapiccola i Bruno Maderna. Aquest últim es va fer ràpidament el seu amic. El 1948 va assistir, amb Maderna, als cursos de direcció d'orquestra impartits a Venècia per Hermann Scherchen.
El març de 1954, va conèixer Núria Schönberg, filla del compositor Arnold Schönberg, a Hamburg, on va assistir a l'estrena mundial, en versió de concert, de l'òpera Moisès i Aaron del compositor desaparegut tres anys abans. Nono es va casar amb Núria el 1955. La parella va tenir dues filles, Silva, el 1959, i Serena Bastiana el 1964. Nono i la seva família es van instal·lar a l'illa de La Giudecca (Venècia) el 1956.
Les seves obres més notables són Il canto sospeso, per a cor i orquestra (1956), l'òpera Intolleranza 1960 (1960), Como una ola de fuerza y luz (1972), per a piano, soprano, cinta magnetofònica i orquestra, Epitaffio per García Lorca, l'òpera Al gran sole carico d'amore, Das atmende Klarsein (1980-81) per a flauta i cor i Quando stanno morendo, Diario polacco 2 (1982), per a veus, flauta i violoncel.
# Platja de Canet

La platja de Canet és una platja urbana de la costa del Maresme, situada al municipi de Canet de Mar (Maresme). Limita al nord-est amb la platja de les Roques Blanques de Sant Pol de Mar i al sud-oest amb una petita escullera que la separa de la platja del Cavaió, compartida amb el municipi d'Arenys de Mar. És la platja del nucli urbà i està flanquejada per un passeig marítim on hi ha una àrea de protecció de la vegetació litoral, a la part est. En aquest espai es troben plantes autòctones del litoral català com el fonoll marí, el rave de mar, el cascall marí o l'atzavara. Té una longitud de 1.575 m i una amplada mitjana de 60 m de sorra molt gruixuda i fort pendent d'entrada a l'aigua.
Està senyalitzada amb balises de 200 m, amb un canal d'entrada i de sortida de les embarcacions. L'estació de Canet de Mar està situada davant de la platja. Disposa de lloc de socors. Hi ha passarel·les per a persones amb disminució i una cadira de rodes. A la platja hi ha dos club de vela: el Club Mar i Vent i el Club Vela Canet. La platja de Canet ha rebut en els darrers anys la qualificació de Bandera Blava que atorga la Unió Europea.
Al Passeig Marítim, a tocar de la riera de Sant Domènec, hi ha l’escultura de Neptú sortint de la Mediterrània.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. Està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis.

## Referències

* ↑ «Platja de Canet». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Les platges de Canet de Mar». Ajuntament de Canet de Mar.
* ↑ «Club Mar i Vent». Club Mar i Vent.
* ↑ «Club Vela Canet». Club Vela Canet.
* ↑ «Platja de Canet». Ajuntament de Canet de Mar. Arxivat de l'original el 2023-08-28. [Consulta: 28 agost 2023].
* ↑ «Passeig Marítim». Ajuntament de Canet de Mar. Arxivat de l'original el 2023-08-28. [Consulta: 28 agost 2023].
* ↑ «Platja de Canet». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «96 platges i 24 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2023». Generalitat de Catalunya, 04-05-2023.
# Pintor del Bryn Mawr

El Pintor del Bryn Mawr és el nom donat a un grec àtic pintor de gots de ceràmica de figures roges actiu en l'època arcaica tardana (c. 500 - 480 abans de la nostra era).

## Nom de l'objecte

El Pintor del Bryn Mawr fou batejat per John Beazley per una placa del Bryn Mawr CollegeArt and Artifact Collections (el got epònim del Pintor del Bryn Mawr).
Interior: una figura masculina recolzada, de cintura cap avall, descansa damunt un coixí doblegat. Amb el dit índex de la mà dreta estesa, sosté un cílix de l'ansa. De la mà esquerra li penja una corona de flors, tan desgastada que resulta quasi invisible. A la paret, als seus peus, penja un estoig tacat de flauta de pell d'animal. El personatge participa en un simposi grec i toca la flauta (festa de la beguda), i es mostra jugant al popular joc del còtabos, en què els concursants intentaven encertar diversos objectius amb els pòsits de vi llançats des del fons d'un cílix. Sobre el cap i el genoll apareix una inscripció kalós en què es llegeix "HO PAIS KALOS" ("el jove és bell").
Exterior: Conservat excepte per l'esmalt negre a l'anella de la base i en una ampla banda circular al centre del plat.

## Referències

* ↑ The Getty Research Institute. «Union List of Artist Names Online» (en anglés). [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ ; Phillips, Jr.; Ashmead Corpus Vasorum Antiquorum, USA Fascicule 13 (en anglés). Princeton, Nueva Jersey: Princeton University Press, 1971, p. 3.
# Teresa Mendizábal

Teresa Mendizabal (Vitòria, 22 de setembre de 1940) és Doctora en Física i professora del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC), assessora de direcció del Centre d'Investigacions Energètiques, Mediambientals i reconeguda per la seva activitat investigadora centrada en l'erosió del sòl, la degradació de les terres i la desertificació.
Va actuar com a assessora en la Convenció de les Nacions Unides per la Lluita contra la Desertificació de l'any 1994 i forma part del Quadre Internacional d'Experts contra la Desertització. A més de fer recerca també s'ha dedicat a la gestió i planificació i ha estat vicesecretària general i vicepresidenta del CSIC.

## Referències

* ↑ «La experta Teresa Mendizábal advierte sobre la futura demanda energética» (en castellà). Levante-EMV.com, 13-01-2011. [Consulta: 30 novembre 2016].
* 1 2 «FÍSICAS, QUÍMICAS Y MATEMÁTICAS ESPAÑOLAS» (en castellà). http://iesediezcanedo.juntaextremadura.net/. Arxivat de l'original el 2016-11-04. [Consulta: 30 novembre 2016].
* 1 2 «Teresa Mendizábal (Vitoria, 1940)» (en castellà). http://ficus.pntic.mec.es/. Arxivat de l'original el 2016-11-30. [Consulta: 30 novembre 2016].
* ↑ Macho Stadler, Marta. «Teresa María Mendizabal Aracama, física» (en castellà). Mujeres con ciencia, 22-09-2017. [Consulta: 27 juliol 2020].
# Umari

Umari fou un estat tributari protegit de l'agència de Mahi Kantha a la presidència de Bombai. Estava format per un sol poble, Umari, amb 1.021 habitants el 1901. Els seus ingressos s'estimaven en 565 rupies el 1900, pagant tribut al Gaikwar de Baroda i al raja d'Idar, però de manera interposada pel thanadar de Bavisi.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Estel CH

Un estel CH o estrella CH és una classe d'estel de carboni caracteritzat per la presència de bandes d'absorció CH summament fortes en els seus espectres. Aquests estels foren identificats per primera vegada com a grup diferenciat per Philip C. Keenan el 1942 un any abans que desenvolupés, juntament amb William Morgan la classificació d'estels de carboni unificada.
Els estels CH pertanyen a la població estel·lar II, són estels pobres en metalls i en general relativament antics, amb una lluminositat inferior a la d'estels de carboni CN clàssics. Típicament es troben en l'halo galàctic i en cúmuls globulars. L'estudi dels estels CH pot proporcionar informació directa sobre el paper exercit per estels de l'halo de baixa i mitja massa en l'evolució primerenca de la galàxia.
Molts d'aquests estels formen part de sistemes binaris, i és raonable creure que això és així per a tots els estels CH. Igual que els estels de bari, són probablement el resultat d'una transferència de massa d'una antic estel de carboni clàssic, i que ara és un estel nan blanc, a l'estel actualment classificat com a estel CH.
V Arietis i HE 1327-2326 són exemples d'aquest tipus d'estels.

## Referències

* ↑ C. Keenan, Philip Astrophysical Journal J., pàg. 101.(anglès)
* ↑ The encyclopedia of Science(anglès)
* ↑ Bond, H.E. «The subgiant CH star». Astrophysical Journal, 194, pàg. 95-107.(anglès)
# Parc Nacional de Göygöl

El Parc Nacional de Göygöl (en àzeri: Göygöl Milli Parkı) és un parc nacional a l'Azerbaidjan. Va ser establert pel decret del President de l'Azerbaidjan, Ilham Alíev, en una zona al districte de Göygöl l'1 d'abril de 2008, sobre la base de l'antiga Reserva natural Goy-Göl que es va establir el 1925 i que va ser substituïda i ampliada, d'una superfície de 12.755 hectàrees (127,55 quilòmetres quadrats) de la reserva estatal anterior a la seva superfície actual de 6.739 hectàrees (67,39 quilòmetres quadrats) i ara amb l'estatus d'un parc nacional.

## Referències

* ↑ http://www.eco.gov.az/en/goy-gol/
* ↑ http://www.eco.gov.az/en/milliparklar-goygol.php Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Lloc Web Oficial: Parc Nacional de Göygöl - Ministeri d'Ecologia i Recursos Naturals de l'Azerbaidjan (anglès)
* Parcs Nacionals: Parc Nacional de Göygöl - Ministeri d'Ecologia i Recursos Naturals de l'Azerbaidjan Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine. (anglès)
# Mancomunitat Intermunicipal d'Albalat de la Ribera-Polinyà de Xúquer

La Mancomunitat Intermunicipal d'Albalat de la Ribera-Polinyà de Xúquer és una mancomunitat formada pels municipis d'Albalat de la Ribera i Polinyà de Xúquer, a la Ribera Baixa (País Valencià). Suma 6.523 habitants i 27 km². Actualment (2007) la mancomunitat és presidida per Joan Baptiste Ferrando Miedes, del PSPV, alcalde d'Albalat de la Ribera.
Les seues competències són:
* Neteja viària i recollida de fem
* Residus tòxics
# Pleioceras

Pleioceras és un gènere de fanerògames de la família de les Apocynaceae. Conté cinc espècies. És originari de l'Àfrica tropical.
El gènere va ser descrit per Henri Ernest Baillon i publicat a Bull. Mens. Soc. Linn. Paris 759. 1888.

## Taxonomia

* Pleioceras afzelii Stapf
* Pleioceras barteri Baill.
* Pleioceras gilletii Stapf
* Pleioceras orientale Vollesen
* Pleioceras zenkeri Stapf

## Vegeu també

* Història de la botànica
* Característiques de les apocinàcies

## Referències

* ↑ Pleioceras en PlantList
* ↑ «Pleioceras». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 14 octubre 2013].
# Platja de la Roda

La platja de la Roda és una platja del municipi valencià d'Altea, a la comarca de la Marina Baixa.
La platja està situada a la Badia d'Altea, al nord del port pesquer i continuació pel sud de la platja del Cap Negret. Amb una longitud de 700 metres i una amplada de 50, de còdols i grava i densament urbanitzada, comta amb un passeig marítim el que la dota de vitalitat turística amb múltiples serveis de restaurants, hotels, botigues, gelateries, etc.
Compta amb el distintiu de la Bandera Blava, a més de certificats que reconeixen la qualitat ambiental del paratge. La platja també està adaptada a persones amb dificultats de mobilitat.

## Vegeu també

* Platges del País Valencià

## Enllaços externs

* Fitxa a la web www.alteascope.com Arxivat 2009-08-31 a Wayback Machine.
# The Chuck Norris Facts

Els Chuck Norris Facts (en anglès, 'fets de Chuck Norris') són un conjunt de frases humorístiques sobre aquest actor americà, especialista en arts marcials.
Aquestes bromes són majoritàriament aforismes humorístics que li atribueixen qualitats sobrehumanes fins a l'extrem. Intenten crear una caricatura al voltant dels herois ultra-forts i virils que en Norris ha interpretat sovint al cinema o a la tele, en particular en els films d'acció dels anys 1980.
# Winema (cràter)

Winema és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 21,7 km de diàmetre. Porta el nom de Toby «Winema» Riddle (c. 1848-1932) heroïna i pacificadora modoc, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Winema». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Unitats electromagnètiques del SI

Unitats electromagnètiques del SI o unitats electromagnètiques del Sistema Internacional d'unitats.
Fent un resum de la Viquipèdia :
Unitats d'electromagnetisme del SI :
| Símbol | Nom | Nom de la Unitat | Unitat | Fórmula d'unitats |
| I | Corrent elèctric | amper | A | A (= W/V = C/s) |
| Q | Càrrega elèctrica | coulomb | C | A·s |
| U, ΔV, Δφ; E | Diferència de potencial; Força electromotriu | volt | V | J/C = kg·m²·s$^{−3}$·A$^{−1}$ |
| R; Z; X | Resistència elèctrica; Impedància; Reactància | ohm | Ω | V/A = kg·m²·s$^{−3}$·A$^{−2}$ |
| ρ | Resistivitat | ohm metre | Ω·m | kg·m³·s$^{−3}$·A$^{−2}$ |
| P | Potència elèctrica | watt | W | V·A = kg·m²·s$^{−3}$ |
| C | Capacitància | farad | F | C/V = kg$^{−1}$·m$^{−2}$·A²·s$^4$ |
| Φ$_E$ | Flux elèctric | volt metre | V·m | kg·m³·s$^{−3}$·A$^{−1}$ |
| E | Intensitat de camp elèctric | volt per metre | V/m | N/C = kg·m·A$^{−1}$·s$^{−3}$ |
| D | Desplaçament de camp elèctric | coulomb per metre quadrat | C/m² | A·s·m$^{−2}$ |
| ε | Permitivitat | farad per metre | F/m | kg$^{−1}$·m$^{−3}$·A²·s$^4$ |
| χ$_e$ | Susceptibilitat elèctrica | (dimensionless) | - | - |
| G; Y; B | Conductància; Admitància; Susceptància | siemens | S | Ω$^{−1}$ = kg$^{−1}$·m$^{−2}$·s$^3$·A² |
| κ, γ, σ | Conductivitat | siemens per metre | S/m | kg$^{−1}$·m$^{−3}$·s$^3$·A² |
| B | Densitat de flux magnètic, Inducció magnètica | tesla | T | Wb/m² = kg·s$^{−2}$·A$^{−1}$ = N·A$^{−1}$·m$^{−1}$ |
| Φ, Φ$_M$, Φ$_B$ | Flux magnètic | weber | Wb | V·s = kg·m²·s$^{−2}$·A$^{−1}$ |
| H | Intensitat de camp magnètic | amper per metre | A/m | A·m$^{−1}$ |
| L, M | Inductància | henry | H | Wb/A = V·s/A = kg·m²·s$^{−2}$·A$^{−2}$ |
| μ | Permeabilitat | henry per metre | H/m | kg·m·s$^{−2}$·A$^{−2}$ |
| χ | Susceptibilitat magnètica | (dimensionless) | - | - |

## Vegeu també

* SI

## Referències

* ↑ «Sistema Internacional de mesures» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-02-08. [Consulta: 16 novembre 2024].
# Escola de Barcelona (arquitectura)

L'Escola de Barcelona fou un moviment arquitectònic desenvolupat a Catalunya entre els anys 1960 i 1970. La denominació fou proposada per Oriol Bohigas al seu article Una posible Escuela de Barcelona, com a forma d'identificar a una nova generació de joves arquitectes sorgida al Principat per aquella època.
L'Escola de Barcelona fou hereva del Grup R, del que continuà la seva tasca renovadora al camp de l'arquitectura, amb un esperit modern i afany de connexió amb els corrents internacionals. Una de les seves principals fonts d'inspiració serà el neorealisme italià. Entre els seus membres destacaren Frederic de Correa, Alfons Milà, Lluís Cantallops, Ramon Maria Puig, Leandre Sabater, Lluís Nadal, Vicenç Bonet, Pere Puigdefàbregues, Enric Tous i Josep Maria Fargas.
El segell estilístic comú d'aquesta nova generació d'arquitectes és la recerca d'un llenguatge arquitectònic lògic i estructurat, de línies senzilles i formes innovadores, encara que amb un cert reaprofitament de materials constructius tradicionals, com el maó i la ceràmica, i gran importància atorgada al treball artesanal. Posen especial èmfasi en el disseny interior, així com en l'urbanisme de les seves edificacions, que procuren situar en entorns amples i ajardinats. Pretenen establir un pont comunicatiu entre l'activitat arquitectònica i el poble, seguint les directrius de les teories estructuralistes desenvolupades per Umberto Eco i Roland Barthes.
Obres destacades de l'Escola de Barcelona foren: l'Edifici Monitor (1969-1970), de Frederic de Correa i Alfons Milà; la residència d'estudiants Mare Güell (1963-1967), de Lluís Cantallops; i la seu de Banca Catalana (1965-1968), d'Enric Tous i Josep Maria Fargas.

## Referències

* ↑ Bohigas Guardiola, Oriol «Una posible 'escuela de Barcelona'». Arquitectura: revista del Colegio Oficial de Arquitectos de Madrid. Colegio Oficial de Arquitectos de Madrid, 118, 1968, pàg. 24-30.

## Bibliografia

* AA.DD.. Art de Catalunya. Urbanisme, arquitectura civil i industrial. Edicions L'isard, Barcelona, 1998. ISBN 84-89931-04-6.
# Pas cobert de Riudovelles

Pas cobert és un passatge de Riudovelles, al municipi de Tàrrega (Urgell), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pas cobert format per una volta molt rebaixada, amb sortida lateral al fons del mateix per mitjà d'un arc de mig punt. Damunt d'aquest pas hi ha una terrassa. Està construït tot ell de maçoneria. És arrebossada únicament a la sortida sobre l'arc de mig punt.
Es pot datar la seva construcció l'any 1763, tal com figura a la casa.

## Referències

* 1 2 «Pas cobert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Malý Slivník

Malý Slivník és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1248.
# Pleitas

Pleitas és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca del Ribera Alta de l'Ebre.
# Platja de sa Pedrera

La platja de sa Pedrera és una platja natural del municipi de Tossa de Mar (Selva) situada sota uns penya-segats, entre la cala Futadera i la cala Salionç. Té una longitud de 99 m i una amplada de 10 m, formada per grava i còdols.

## Referències

* ↑ «platja de sa Pedrera». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# Terratrèmol de Caldera de 1420

El terratrèmol de Caldera de 1420 va sacsejar la porció sud del desert d'Atacama l'31 d'agost de 1420 i va causar tsunamis a Xile, a Hawaii i a poblacions del Japó. Es creu que el terratrèmol va tenir una magnitud de 8'8-9'4 M$_w$. Existeixen registres històrics del tsunami als ports japonesos de Kawarago i Aiga, on els residents, confosos, van veure com l'aigua s'allunyava el matí del primer de setembre sense cap senyal de terratrèmol. A Xile també es van produir esllavissades a la costa.

## Referències

* ↑ Guzmán, Lorena. «Encuentran registros de megaterremoto ocurrido hace seis siglos en el norte de Chile» (en castellà). El Mercurio. [Consulta: 8 juny 2019].
* ↑ Abad, M.; Izquierdo, T.; Cáceres, M.; Bernárdez, E.; Rodríguez‐Vidal, J. (en anglès) Sedimentology, 2018. DOI: 10.1111/sed.12570.
* ↑ Tsuji, Yoshinobu «Catalog of Distant Tsunamis Reaching Japan from Chile and Peru» (pdf) (en anglès). Report of Tsunami Engineering, 30, 2013, pàg. 62.
# Winfield

«Winfield» té aquests significats:
* Winfield (Alabama)
* Winfield (Illinois)
* Winfield (Indiana)
* Winfield (Iowa)
* Winfield (Kansas)
* Winfield (Missouri)
* Winfield (Tennessee)
* Winfield (Virgínia de l'Oest)
* West Winfield
# FC Nouadhibou

El Football Club Nouadhibou (àrab: نادي نواذيبو لكرة القدم, Nādī Nuwāḏībū li-Kurat al-Qadam, ‘Club de Futbol de Nouadhibou’), conegut també com a FC Nouadhibou (àrab: أف سي نواذيبو, Af Sī Nuwāḏībū, ‘FC Nouadhibou’), és un club de futbol maurità de la ciutat de Nouadhibou.

## Palmarès

* Lliga mauritana de futbol:
** 2001, 2002, 2011, 2013, 2014, 2017-18, 2018-19, 2019-20, 2020-21, 2021-2022, 2022-23
* Copa mauritana de futbol:
** 2004, 2008, 2017, 2018
* Copa de la Lliga mauritana de futbol:
** 2015, 2019
* Supercopa mauritana de futbol:
** 2011, 2013

## Referències

* ↑ «Mauritania - Club colours». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ FC Nouadhibou at National-Football-Teams.com
* ↑ FC Nouadhibou at Soccerway.com
* ↑ «Mauritania – List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Mauritania - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Onychostoma lini

Onychostoma lini és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Günther, A. 1896. Report on the collections of reptiles, batrachians and fishes made by Messrs. Potanin and Berezowski in the Chinese provinces Kansu and Sze-chuen. Ann. Mus. Zool. Acad. Imp. Sci. Sant Petersburg, 1896: 199-219, Pls. 1-2.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chen, X., J.-H. Pan, Z. Liu i D. Liang 1991 Barbinae. p. 136-167. A J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds.) The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou, Xina. 589 p.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pleiocarpa

Pleiocarpa és un gènere de fanerògames de la família de les Apocynaceae. Conté sis espècies. És originari de l'Àfrica tropical.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per George Bentham i publicat a Genera Plantarum 2: 685, 699. 1876.

## Taxonomia

* Pleiocarpa bicarpellata
* Pleiocarpa brevistyla
* Pleiocarpa mutica
* Pleiocarpa picralimoides
* Pleiocarpa pycnantha
* Pleiocarpa rostrata

## Vegeu també

* Característiques de les apocinàcies

## Referències

* 1 2 «Pleiocarpa». World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 28 novembre 2013].
* ↑ Pleiocarpa a PlantList
* ↑ «Pleiocarpa». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 28 novembre 2013].
# Portada/efemèride agost 13

Alfred Hitchcock
« 12 d'agost · 13 d'agost · 14 d'agost »