OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Missé

Can Missé és una obra d'Arenys de Munt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa unifamilar, entre mitgeres, de planta i pis, amb coberta a dues aigües. La façana principal ha sofert reformes: s'hi ha obert una finestra a la planta baixa de grans dimensions. Conserva, però, el gran portal d'arc de mig punt adovellat i al damunt una finestra de pedra amb motllures i l'ampit està decorat. La façana està coronada per una cornisa petita i motllurada.

## Referències

* ↑ «Can Missé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Boian Radev

Boian Radev (Pernik, 25 de febrer de 1942) és un lluitador búlgar, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on guanyà la medalla d'or en la competició del pes semi pesat del programa lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, revalidà la medalla d'or en la mateixa categoria.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del món de lluita, una d'or i dues de plata, entre les edicions de 1962 i 1967, així com una medalla de plata al Campionat d'Europa de lluita de 1968.
Fou guardonat com a esportista búlgar de l'any el 1964, 1967 i 1968 i el 2009 fou incorporat al Saló de la Fama de la Lluita. Aquell mateix any va rebre la medalla Pierre de Coubertin.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Boyan Radev». [Consulta: 2 juny 2024].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 2 juny 2024].
* ↑ «Боян Радев: Подариха ми една картина и станах колекционер». 24chasa. Arxivat de l'original el 23 July 2015. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «Boyan Radev wrestling». sporta.bg. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «Hall of Fame – Greco-Roman». United World Wrestling. Arxivat de l'original el 18 September 2015. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «Boyan Radev get a medal "Pierre de Coubertin – part 1». YouTube. Arxivat de l'original el 2021-12-21. [Consulta: 23 juliol 2015].
# Don't Drink the Water

Don't Drink the Water és un telefilm estatunidenc dirigit per Woody Allen el 1994.

## Argument

1961 a Moscou, en plena Guerra freda. L'ambaixador dels Estats Units, Magee, es prepara per tornar a Washington. Confia al seu fill Alex la cura de dirigir l'ambaixada en la seva absència. Tan bon punt ha marxat, Walter Hollander, un turista americà, desembarca amb la seva dona Marion i la seva filla Susan: són perseguits per la policia soviètica per haver fotografiat indrets "sensibles" i demanen asil polític. Alex Magee es mostra incompetent i superat pels esdeveniments...

## Repartiment

* Ed Herlihy: El narrador.
* Joseph Sommer: L'ambaixador Magee.
* Robert Stanton: Mr Burns.
* Edward Herrmann: Mr Kilroy.
* Rosemary Murphy: Miss Pritchard.
* Michael J Fox: Axel Magee.
* Woody Allen: Walter Hollander.
* Julie Kavner: Marion Hollander.
* Mayim Bialik: Susan Hollander.
* Ed Van Nuys i Skip Rose: Empleats de l'ambaixada
* Leonid Uscher i Stas Kmiec: Policies.
* Vit Horejs: Krojack.
* Sandor Tecsy: El col·lega de Krojack.
* Austin Pendleton: El cap Oscar.
* Dom Deluise: El pare Drobney.
* John Doumanian: L'emir.
* Erick Avari: L'ajudant de l'emir.
* Brian Mcconnachie: El reporter de Washington.
* Victor Steinbach: Herbert Gruber.
* Frederick Rolf: Yannis Kasnar.
* Elizabeth De Charay: La comtessa Bordoni.
* Taina Elg: Anna Gruber.

## Anàlisi

D'entrada, es tracta d'una obra teatral, la primera escrita per a Broadway (1966) per Woody Allen, amb Lou Jacobi (Walter), Kay Medford (Marion) i Anthony Roberts (Axel). El 1969, l'obra és objecte d'una primera adaptació al cinema, dirigida per Howard Morris, amb Jackie Gleason (Walter), Estelle Parsons (Marion) i Ted Bessell (Axel). Insatisfet, Woody Allen realitza ell mateix aquesta segona adaptació, per a la televisió.
Des del començament, és dona el to: irrompent a l'ambaixada, Walter Hollander declara «Som americans, miri la nostra roba!». S'encadenen llavors, sense temps morts, situacions delirants, la família Hollander ocupant els llocs amb aplom i sembrant el pànic a l'ambaixada. Aquest telefilm és evidentment un opus de Woody Allen en la seva millor vena còmica (disbarat, humor jueu novaiorquès...), com "L'última nit de Borís Gruixenko" (1975) o "Misteriós assassinat a Manhattan" (1993).

## Enllaços externs

* Don't Drink the Water a Internet Broadway Database (anglès)
# Uranoscopus fuscomaculatus

Uranoscopus fuscomaculatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 30 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Jordània.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius).
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Khalaf, M.A. i A.M. Disi, 1997. Fishes of the Gulf of Aqaba. Marine Science Station, Àqaba, Jordània. 252 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Goren, M. i M. Dor, 1994. An updated checklist of the fishes of the Red Sea (CLOFRES II). The Israel Academy of Sciences and Humanities, Jerusalem, Israel. 120 p.
* ↑ Khalaf, M. A., 2005. Fish fauna of the Jordanian Coast, Gulf of Aqaba, Red Sea. Journal of King AbdulAziz University-Marine Sciences. Vol. 15.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Fire Punch

Fire Punch (japonès: ファイアパンチ) és un manga escrit i dibuixat per Tatsuki Fujimoto. Va ser serialitzat a través del lloc web Shōnen Jump+ de Shueisha des d'abril de 2016 fins a gener de 2018, amb els seus capítols recollits en vuit volums tankōbons.
Fire Punch transcorre en una Terra congelada i estèril. El protagonista Agni és un jove que té la benedicció de la regeneració. Després que el seu poble sucumbeixi a les flames inextingibles, es deixa encesa constantment, deixant-lo angoixat i jurant venjar-se.

## Recepció

El 2017, Fire Punch va ser nominat per al 10è Manga Taishō. La sèrie va ocupar el 15è lloc a l'enquesta "Còmics recomanats per als empleats de la llibreria nacional del 2017" de la llibreria en línia Honya Club. També va ocupar el tercer lloc al Kono Manga ga Sugoi de Takarajimasha a la llista dels millors manga del 2017 per a lectors masculins.

## Referències

* ↑ «ja:飢餓に悩む世界で少年が取った行動は…ジャンプ＋新連載「ファイアパンチ」» (en japonès). Comic Natalie. Natasha, Inc., April 18, 2016. Arxivat de l'original el May 18, 2019. [Consulta: September 14, 2019].
* ↑ «ja:[83話ファイアパンチ]». Shōnen Jump+. Shueisha, January 1, 2018. Arxivat de l'original el December 31, 2017. [Consulta: June 24, 2020].
* ↑ Ressler, Karen. «Shonen Jump Magazine Launches 3 New Manga in December». Anime News Network, November 25, 2018. Arxivat de l'original el May 3, 2021. [Consulta: September 14, 2019]. «Fujimoto launched Fire Punch on Shueisha's Shonen Jump+ website and app in April 2016, and ended it on January 1.»
* ↑ «ja:ファイアパンチ 1» (en japanese). Shueisha. Arxivat de l'original el December 23, 2019. [Consulta: September 14, 2019].
* ↑ Hodgkins, Crystalyn. «10th Manga Taisho Awards Nominates 13 Titles». Anime News Network, January 23, 2017. Arxivat de l'original el February 2, 2017. [Consulta: September 14, 2019].
* ↑ Pineda, Rafael Antonio. «Japanese Bookstores Recommend 15 Top Manga for 2017». Anime News Network, February 2, 2017. Arxivat de l'original el March 21, 2019. [Consulta: November 2, 2020].
* ↑ Ressler, Karen. «Kono Manga ga Sugoi! Reveals 2017's Series Ranking for Male Readers». Anime News Network, December 9, 2016. Arxivat de l'original el June 7, 2019. [Consulta: September 14, 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial de Shōnen Jump+ (japonès)
# Apol·lodor d'Amfípolis

Apol·lodor d'Amfípolis (en grec Ἀπολλόδωρος) va ser un dels generals d'Alexandre el Gran. Li va ser confiada l'administració de Babilònia i Síria junt amb Menes. També el rei els va donar 1000 talents per reclutar tantes tropes com poguessin.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/248?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=Apollodo+rusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 233. ]
# Partit Popular Britànic (2015)

* No s'ha de confondre amb Partit Popular Britànic (1939) o Partit Popular Britànic (2005).
El Partit Popular Britànic (en anglès: British People's Party), registrat oficialment com a Partit Popular Britànic – Unitat, Igualtat, Llibertat (en anglès: British People's Party – Unity, Equality, Freedom), va ser un partit polític britànic de curta durada que es va registrar a la Comissió Electoral i es va posar en marxa el desembre de 2015. Va deixar d'existir l'any 2016.

## Resultats electorals

Ben Marshall, membre del Consell Parroquial de Pilsley, es va unir al partit l'endemà del seu llançament per convertir-se en el seu primer regidor.
Les primeres eleccions del partit van ser les eleccions parcials del consell parroquial a Kintbury el 21 de gener de 2016, en què va obtenir 31 vots (8,2%).
El partit va disputar sense èxit les eleccions parcials del Consell de Districte de North East Derbyshire al barri de Tupton el 15 de setembre de 2016.

## Referències

* ↑ Electoral Commission searchable registration database
* ↑ "Pilsley Parish Councillors"
* ↑ William Walker, "By-election to be held for vacant Kintbury Parish Council seat", Newbury Today, 13 January 2016
* ↑ William Walker, "Kintbury Parish Council Election Winner Announced", Newbury Today, 25 gener 2016
* ↑ North East Derbyshire District Council, "Statement of Persons Nominated" Arxivat 2016-09-17 a Wayback Machine. (PDF)
# Can Mitjans

* Per a altres significats, vegeu «Can Mitjans de Guardiola».
Can Mitjans és una urbanització que pertany al municipi d'Avinyonet del Penedès, entre Olesa de Bonesvalls i Avinyó Nou. Té 90 habitants. La urbanització es troba a 300 m d'altitud, situat al nord-oest del Parc Natural del Garraf i al sud de la Serra d'Ordal.

## Referències

* ↑ «Can Mitjans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Grup de la byströmita

El grup de la byströmita és un grup de minerals de la classe dels òxids. El grup està format per tres espècies minerals: byströmita, ordoñezita i tredouxita. Totes tres espècies cristal·litzen en el sistema tetragonal.
| Espècie | Fórmula |
| Byströmita | MgSb₂O₆ |
| Ordoñezita | ZnSb₂O₆ |
| Tredouxita | NiSb₂O₆ |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals d'aquest grup pertanyen a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Referències

* ↑ «Byströmite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 octubre 2022].
# Boicot als autobusos de Montgomery

El boicot als autobusos de Montgomery va ser una campanya de protesta política i social contra la política de segregació racial del sistema de transport públic de Montgomery a Alabama. Va ser un fet primordial en el moviment pels drets civils. La campanya va durar des del 5 de desembre de 1955: el dilluns després que Rosa Parks, una dona afroamericana, fos arrestada per negar-se a lliurar el seu seient a una persona blanca - fins al 20 de desembre de 1956, quan va entrar en vigor la sentència federal Browder contra Gayle, en una decisió del Tribunal Suprem dels Estats Units que va declarar que les lleis d'Alabama i Montgomery, que permetien autobusos segregats, eren inconstitucionals. En el boicot van participar moltes figures importants del moviment dels drets civils, entre les quals hi havia el pastor Martin Luther King Jr. i Ralph Abernathy.

## Referències

* ↑ Montgomery Bus Boycott ~ Civil Rights Movement Veterans
# Dúmnorix

Dúmnorix o Dumnòrix (en llatí Dumnŏrīx) va ser un cabdill dels hedus.
Es va aliar amb el cap dels helvecis, Orgètorix amb la filla del qual es va casar. Mort Orgètorix, els helvecis van mantenir els seus plans d'emigració i Dúmnorix va negociar l'any 58 aC el seu pas lliure pel territori dels sèquans. Juli Cèsar va advertir als hedus de no donar provisions als helvecis i reservar-les per l'exèrcit romà, però Dúmnorix els va donar.
Després de la derrota dels helvecis a la batalla de l'Arar el 58 aC Cèsar li va ordenar que comandés la seva persecució, donant-li 4.000 genets, fonamentalment eduans, que van ser derrotats pels 500 genets de la rereguarda dels helvecis, a causa de la poca voluntat dels gals a combatre, donades les relacions amistoses de Dúmnorix amb els helvecis, i aquest va ser indultat per Cèsar per l'amistat que sentia cap al seu germà Diviciac, i el temor que si l'hagués executat, Diviciac podia fer front als romans.
L'any 54 aC Cèsar el va obligar a acompanyar-lo a Britànnia en la seva expedició i va ser condemnat a mort per evitar possibles sentiments de revolta entre els gals per haver espantat als nobles de la Gàl·lia afirmant que Cèsar els anava a matar una vegada desembarcat a la Gran Bretanya. Dúmnorix quan va poder es va escapar del camp romà amb la cavalleria gal·la, però va ser capturat i executat.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan [et al.].. Diccionari llatí-català de noms propis. Columna, 1994, p. 66. ISBN 84-7809-720-1.
* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre I, III.4». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 85. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
* ↑ «Dumnorix - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico I, 12
* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico V, 3-7
* ↑ (anglès) Robin George Collingwood i John Nowell Linton Myres, Roman Britain and English Settlements, p.43
# Fernando Bermúdez de Castro

Fernando Bermúdez de Castro (la Corunya, 1923 - 1999) fou un advocat i escriptor gallec en castellà, guanyador del Premi Planeta de 1958.
Llicenciat en dret i opositor a tècnic comercial de l'Estat, el 1956 va presentar la novel·la Un hombre con el látigo al Premi Nadal de novel·la. La seva única incursió en la literatura va ser Pasos sin huellas, escrita en 1958 i que relata la història d'amor entre un estudiant espanyol i una noia francesa a Londres. Amb aquesta obra va guanyar el Premi Planeta de 1958, any en què va quedar segona la ciudad amarilla de Julio Manegat. Després de guanyar el premi va manifestar que no tornaria a escriure més. No se li coneixen més obres. Posteriorment visqué a Viveiro.

## Referències

* ↑ Fernando Bermúdez de Castro a mcnbiografias
* ↑ "Pasos sin huella" de Fernando Bermúdez de Castro, obtuvo anoche el Premio Planeta de novela, ABC, 16 d'octubre de 1958
* ↑ Pasos sin huellas al web del Premi Planeta
* ↑ 50 años de Pasos sin huellas por Manuel Grandes
# Assorus

Assorus (grec antic: Ἄσσωρος) va ser una ciutat de Sicília a mig camí entre Agyrium i Enna. Era una ciutat dels sículs i sembla que mai no va rebre una colònia grega. La ciutat estava situada dalt d'un turó, per on fluïa el riu Chrysas. La divinitat tutelar del riu era adorada amb una reverència especial pels habitants d'Assorus i de les ciutats del voltant. És l'actual Asaro.
Diodor de Sicília diu que l'any 396 aC va ser l'única ciutat dels sículs que es va mantenir lleial a Dionís de Siracusa durant l'expedició del cartaginès Himilcó, i per això el tirà siracusà, després de guanyar la guerra, va signar amb Assorus un tractat d'aliança i va reconèixer la seva independència.
Era una ciutat d'una certa importància, però no es menciona fin al temps de Ciceró, ja que sota el domini romà va ser un municipi que produïa molt de blat. Va patir molt, com altres ciutats veïnes, les exaccions de Verres. El temple de la ciutat dedicat al déu del riu i situat vora la via que duia a Enna, era considerat tan sagrat que Verres no va gosar de saquejar-lo, però sí que els seus esbirros van fer un intent durant la nit per robar els tresors que contenia, i no se'n van sortir. Per Plini el Vell i Claudi Ptolemeu se sap que va continuar existint com a municipi durant l'Imperi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Assorus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 22 maig 2023].
# Can Missé del Pa

Can Missé del Pa és una obra neoclàssica d'Arenys de Munt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular que fa cantonada entre el carrer de Sant Antoni i la Rambla Francesc Macià, amb planta baixa, dos pisos, teulada plana i un tercer nivell a manera de golfes que s'aixeca al centre de l'immoble, sobre la coberta. Tots els pisos estan separats visualment mitjançant l'ús de línies d'imposta horitzontals. Destaca el tractament de la cantonada, en xamfrà arrodonit.
La façana que dona a la rambla té dos eixos de composició vertical. A la planta baixa hi ha tres obertures, dues de les quals -rectangulars i amb emmarcament de pedra- formen part d'un local d'ús comercial; l'altra, més estreta i d'arc a nivell, constitueix una de les portes d'accés a l'immoble. Al primer pis hi ha una finestra rectangular emmarcada i, al seu costat, una altra obertura, també emmarcada i que dona a un balcó amb elegants baranes de ferro forjat. Aquest balcó, suportat per senzilles cartel·les, ressegueix la cantonada fins a arribar a la primera obertura de l'altra façana, la qual s'obre al mateix balcó. Enmig d'aquestes dues obertures, just en la cantonada, hi ha un plafó rectangular que antigament tenia una imatge de Sant Antoni
Al segon i últim pis hi ha dues finestres rectangulars que mantenen les mateixes característiques que la del pis inferior. Una d'elles destaca pel seu ampit amb formes arrodonides, el qual està ornamentat amb figures antropomòrfiques i una garlanda.
Pel que fa a la façana que dona a Sant Antoni, aquesta presenta diverses obertures ubicades de manera simètrica, totes elles rectangulars i amb emmarcaments. Destaquen dues finestres del segon pis, amb un ampit de formes arrodonides idèntic al de l'obertura que dona a la rambla. Gairebé totes les portes balconeres i finestres de l'immoble compten amb porticons de fusta de llibret.
Remata la façana una cornisa motllurada sobre la qual s'aixeca, a la banda de Sant Antoni, un muret de formes rectes amb un frontó trapezoidal; el muret té la data gravada “1854”.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Missé del Pa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Gymnothorax pindae

Gymnothorax pindae és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 39 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a les Illes de la Societat, les Illes Amami (Japó), les Illes Marshall, les Hawaii i el sud de la Gran Barrera de Corall.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Basílica de Sant Nicolau (Bari)

La basílica de Sant Nicolau (en barés: Chiìse de Sanda Necole) és una basílica menor catòlica italiana situada a Bari (Pulla) que pertany a la jurisdicció de l'arxidiòcesi de Bari-Bitonto. Té el títol de basílica menor des de temps immemorials, i és un lloc de peregrinació d'italians i ortodoxos de l'Europa Oriental.

## Història

Es va construir entre 1087 i 1197 durant el domini italonormand de la Pulla a la zona que abans era el catepanat romà d'Orient amb seu a Bari. La seua fundació es deu al robatori de les relíquies de sant Nicolau del santuari original de Mira, en el que hui és Turquia: quan Mira fou presa pels sarraïns, traslladaren les relíquies del sant en un indret més acollidor. Segons la llegenda, el sant passà per Bari en el seu camí cap a Roma i va escollir la ciutat com el lloc on volia ser enterrat. Després que Bari i Venècia rivalitzaren per les relíquies, la primera ciutat se'n va fer càrrec malgrat la vigilància dels grecs i els seus mestres musulmans; i el 9 de maig de 1087, arribaren a Bari. S'hi construí una nova església per albergar les restes de Nicolau i Urbà II en consagrà la cripta al 1089. En acabant, l'edifici fou consagrat oficialment al 1197.

## Basílica papal

Al 1951 el Vaticà encomana a l'Orde de Predicadors l'atenció pastoral del temple que, al 1968 fou ascendit a la categoria de basílica papal.

## Referències

* ↑ «Basilicas in Italy, Vatican City State, San Marino» (en anglés). Giga-Catholic Information. [Consulta: 23 març 2009].
* ↑ Pius XII, butla Sacribus in edibus, del 5 d'agost de 1951.
* ↑ Pau VI, Constitució Apostòlica Basílicae Nicolaitanae Barensis de l'11 de febrer de 1968.

## Vegeu també

* Església de Sant Nicolau, llista d'esglésies sota la mateixa advocació (desambiguació)20x20px
# El Fangar

El Fangar (popularment es Fangar) és una possessió del terme de Manacor situada al sud-est de Son Macià, tocant al terme de Felanitx. És la més gran del terme de Manacor i una de les més extenses de Mallorca. A partir del segle xv pertangué a la família Trullols, que a partir del segle xviii ostentaren el títol de Marquès de la Torre del Fangar; a començament del segle xx la va comprar la família Bonnín, i al segle xxi l'ha comprat una societat alemanya, a la qual pertany actualment. Una gran part de la finca està catalogada com a ANEI.

## Referències

* ↑ «El Fangar, la gran possessió de Manacor». dBalears, 11-12-2010. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ Pascual Ramos, Eduardo «Patrimoni i poder: les propietats dels Truyols a Manacor al s. XVIII». Fets i protagonistes : VI Jornades d'Estudis Locals de Manacor. Departament de Cultura i Patrimoni [Manacor], 2011, pàg. 127–142. ISBN 9788493896102.
* ↑ «Acord entre el Fangar i els Pro Camins Oberts». dBalears, 16-05-2009. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ Cabrer Rosselló, Xavier. Reflexes de les dinàmiques capitalistes globals a l’illa de Mallorca. Canvis en ocupació i usos del sòl: el cas des Fangar (tesi). Universitat de les Illes Balears, 2016-07-01.
# Uranoscopus marmoratus

Uranoscopus marmoratus és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 19,4 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius).
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1829. Histoire naturelle des poissons. Tome troisième. Suite du Livre troisième. Des percoïdes à dorsale unique à sept rayons branchiaux et à dents en velours ou en cardes. Hist. Nat. Poiss. v. 3: i-xxviii + 2 pp. + 1-500, Pls. 41-71.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB