OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mary Delgado

María Delgado Pineiro, més coneguda com a Mary Delgado (Madrid, 8 d'octubre de 1916 – Palma, Mallorca, 13 d'abril de 1984) va ser una actriu espanyola.

## Biografia

De primerenca vocació debuta en els escenaris amb tan sols quinze anys. Forja la seva carrera fonamentalment en el teatre fins que, finalitzada la Guerra Civil espanyola, debuta al cinema amb la pel·lícula Cancionero (1940), de Julián Torremocha.
L'èxit, no obstant això, li arriba de la mà del director Rafael Gil Álvarez, a les ordres del qual roda quatre pel·lícules: Huella de luz (1941), amb Antonio Casal, Eloísa está debajo de un almendro (1943), El fantasma y Doña Juanita (1945) i Tierra sedienta (1945).
Amb posterioritat, resulta memorable la seva actuació en el film d'Edgar Neville, El crimen de la calle de Bordadores (1946), pel qual obté el Premi del Sindicat Nacional de l'Espectacle i Una mujer cualquiera (1949) de Rafael Gil Álvarez.
Finalitzada la dècada dels quaranta, la seva presència en la pantalla gran es fa gairebé testimonial, consagrant-se a la seva carrera teatral i, des de l'aparició de la televisió, a interpretacions en nombrosos espais de TVE com Estudio 1 o Novela.
Va mantenir la seva activitat professional fins a l'últim moment fins al punt que la mort li va sobrevenir per una aturada cardíaca en el taxi que la conduïa al teatre on interpretava Enseñar a un sinvergüenza.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1945 | Millor actriu principal | El fantasma y Doña Juanita | Guanyadora |
| 1946 | Millor actriu principal | El crimen de la calle de Bordadores | Guanyadora |
* Premi del Sindicat Nacional de l'Espectacle (1945) per Chantaje.
* Premi del Sindicat Nacional de l'Espectacle (1946) per El crimen de la calle de Bordadores.

## Referències

* ↑ El Chico de los Winslow a Estudio 1, amb Mary Delgado, web de RTVE
* ↑ La actriz María Delgado murió en Palma de Mallorca, El País. 15 d'abril de 1984
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 1945». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-07-20. [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ Falquina, 1975, p. 90.

## Bibliografia

* Falquina, Ángel. Círculo de Escritores Cinematográficos. 1945-1975. Madrid: Imprenta del MIT, 1975, p. 90. ISBN 84-500-6968-8.

## Enllaços externs

* Mary Delgado a teatro.es
# Gustavita

La gustavita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la lillianita. Rep el nom en honor de Gustav Adolf Hageman (1842-1916), enginyer químic de la firma Cryolite (Ivigtut, Groenlàndia).

## Característiques

La gustavita és una sulfosal de fórmula química AgPbBi₃S₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1967, sent publicada per primera vegada el 1970. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gustavita pertany a "02.JB: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena, amb Pb" juntament amb els següents minerals: diaforita, cosalita, freieslebenita, marrita, cannizzarita, wittita, junoïta, neyita, nordströmita, nuffieldita, proudita, weibul·lita, felbertalita, rouxelita, angelaïta, cuproneyita, geocronita, jordanita, kirkiïta, tsugaruïta, pillaïta, zinkenita, scainiïta, pellouxita, chovanita, aschamalmita, bursaïta, eskimoïta, fizelyita, lil·lianita, ourayita, ramdohrita, roshchinita, schirmerita, treasurita, uchucchacuaïta, ustarasita, vikingita, xilingolita, heyrovskýita, andorita IV, gratonita, marrucciïta, vurroïta i arsenquatrandorita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de criolita d'Ivigtut, situat al fiord Arsuk (Sermersooq, Groenlàndia). Tot i tractar-se d'una espècie poc habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina José Domingo (L'Argentera, Baix Camp).

## Referències

* ↑ «Gustavite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ «Gustavite from José Domingo Mine, L'Argentera, Baix Camp, Tarragona, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 22 gener 2024].
# Greip (satèl·lit)

Greip, també conegut com a Saturn LI (designació provisional S/2006 S 4), és un satèl·lit natural de Saturn. El seu descobriment va ser anunciat per Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna, i Brian G. Marsden el 26 de juny de 2006, a partir d'observacions fetes entre el 5 de gener i l'1 de maig de 2006.
Greip té prop de 6 km de diàmetre, i orbita Saturn en una distància mitjana de 18.066.000 km en 906,556 dies, amb una inclinació de 172.7º respecte a l'eclíptica (159.2º respecte a l'equador de Saturn), en una direcció retrògrada i amb una excentricitat de 0,3735.
Va ser anomenat com a Greip, una geganta de la mitologia nòrdica

## Referències

* Institute for Astronomy Saturn Satellite Data
* IAUC 8727: Satellites of Saturn 30 de juny de 2006 (descobriment)
* MPEC 2006-M45: Eight New Satellites of Saturn 26 de juny de 2006 (descobriment i efemèrides)
* IAUC 8873: Satellites of Saturn (subscripció necessària) 20 de setembre de 2007 (anomenament)
# Mateu Morey

Mateu Jaume Morey Bauzà (Petra, Balears, 2 de març de 2000), més conegut com a Mateu Morey, és un futbolista mallorquí que juga en la demarcació de lateral dret al RCD Mallorca.

## Trajectòria

Morey és un jugador nascut a Petra, Mallorca, format en el futbol base del RCD Mallorca fins al 2015, quan va ingressar al planter del FC Barcelona, en el qual assolí grans èxits en la seva etapa juvenil, ja que formaria part de l'equip que va guanyar la Youth League la temporada 17-18.
Durant la temporada 2018-19, va sofrir una lesió en el menisc del genoll esquerre que va condicionar la seva progressió i, després de rebutjar l'oferta de renovació blaugrana, el club va decidir que no jugués en tot el que restava de campionat.
El juliol de 2019, es va confirmar el seu fitxatge pel Borussia Dortmund de la Bundesliga d'Alemanya signant contracte fins al 30 de juny de 2024.
Al començament de la seva primera temporada, a l'agost de 2019 el defensa es va dislocar l'espatlla disputant un partit amistós enfront del FC St. Gallen que el mantindria apartats uns mesos de la competició.
Durant la temporada 2019-20, encara que era jugador de la primera plantilla del Borussia Dortmund, alternaria participacions amb el Borussia Dortmund II de la Regionalliga West amb el qual disputaria 11 partits. Va debutar amb el primer equip el 31 de maig de 2020 en la victòria per 1-6 davant el SC Paderborn 07 i donaria l'assistència del sisè gol a Marcel Schmelzer.

## Internacional

El 2017 va ser internacional amb la selecció de futbol sub-17 d'Espanya amb la qual va aconseguir guanyar el Campionat Europeu Sub-17 de la UEFA 2017, disputat a Croàcia. A més, va aconseguir el subcampionat de la Copa Mundial de Futbol Sub-17 de 2017 disputada en l'Índia.

## Palmarès
### Club

Barcelona
* Lliga Juvenil de la UEFA: 2017–18
Borussia Dortmund
* Copa alemanya: 2020–21

### Internacional

Espanya Sub-17
* Campionat d'Europa sub-17 de la UEFA: 2017

## Referències

* ↑ Mateu Morey firma per el Mallorca
* ↑ «Oficial: Mateu Morey ficha por el Borussia Dortmund». Diario Marca, 01-07-2019. [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ Villodres, Javier. «Mateu Morey y el motivo de su marcha al Borussia Dortmund». Diario Sport, 15-10-2019. [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ «Mateu Morey ficha por el Borussia Dortmund tras ganar la Eurocopa Sub-17 y la UEFA Youth League». Fundación Marcet. [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ «Mateu Jaume Morey debuta con victoria en la Bundesliga». Última Hora, 31-05-2020. [Consulta: 31 maig 2020].
* ↑ «Chelsea 0–3 Barcelona». UEFA.com. [Consulta: 13 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a transfermarkt
* Fitxa del jugador a BD Futbol
# Hortènsia Curell i Sunyol

Hortènsia Curell i Sunyol (el Masnou, Maresme, 1923 – Barcelona, 1 de novembre de 2005) fou una filòloga, traductora i professora catalana. Filla de mariners mercants, fou neta del polític catalanista i republicà Antoni Suñol i Pla. Feu el batxillerat a l'Institut-Escola de la Generalitat de Catalunya, es llicencià en filologia romànica per la Universitat de Barcelona el 1946 i assistí als cursos dels Estudis Universitaris Catalans (EUC). Hortènsia Curell conegué als EUC qui seria el seu marit, Jordi Carbonell i de Ballester, també estudiant de filologia. El 2007 Jordi Carbonell publicà un poemari amb el seu nom.
Hortènsia Curell fou sòcia fundadora de la Societat Catalana d'Estudis Històrics i de la Societat Catalana de Llengua i Literatura, filials de l'Institut d'Estudis Catalans (IEC), i col·laborà en els dos primers volums d'Estudis Romànics. També fou membre de l'Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes. El 1950 rebé el Premi Francesc Cambó, atorgat per l'IEC, juntament amb Carbonell, pel treball Un aspecte de la influència llatina en la prosa catalana medieval. Formà part de l'equip inicial de la Gran Enciclopèdia Catalana, on fou cap de lexicografia fins al 1971. Com a traductora, traduí Altres veus, altres àmbits, de Truman Capote (1966); Rèquiem per a una monja, de William Faulkner (1967) i La matemàtica. La geometria, d'Emma Castelnuovo (1981).
Curell fou professora del curs dels EUC de llengua i cultura catalanes per a estrangers. A l'inici de la dècada de 1970 també entrà a la Universitat Autònoma de Barcelona com a professora de llengua catalana i fomentà la creació del Departament de Filologia Catalana. És considerada una pionera en la introducció de la llengua catalana com a disciplina docent i com a matèria d'investigació a la universitat. Sobrevinguda per la mort d'un fill, Hortènsia Curell treballà com a tècnica a la Direcció General de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya de 1981 a 1984.

## Referències

* ↑ Necrològica d'Hortènsia Curell i Sunyol a "La Vanguardia", 5 de novembre de 2015
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Aramon i Stein, Núria «Hortènsia Curell i Sunyol (1923-2005)». Estudis Romànics. Institut d'Estudis Catalans, 29, 2007, pp. 653-654.
* ↑ Santacana, Carles «Savi empès a polític». El País, 13-01-2011.
* 1 2 3 Bover i Font, August; Segarra i Neira, Mila «Record d'Hortènsia Curell i Sunyol (1923-2005)». Llengua i literatura: Revista anual de la Societat Catalana de Llengua i literatura, 17, 2006, pp. 559-560. ISSN: 0213-6554.
* ↑ Balcells, Albert; Pujol, Enric. Història de l'Institut d'Estudis Catalans. Institut d'Estudis Catalans, 2002, p. 175. ISBN 978-84-7283-656-3.
# Mary Cholmondeley

Mary Cholmondeley (Hodnet, Shropshire, Anglaterra, 8 de juny de 1859 - 15 de juliol de 1925) fou una escriptora britànica.

## Biografia

Filla del vicari de l'Església de Sant Lluc del poble de Hodnet, Mary Cholmondeley va passar la major part dels primers trenta anys de la seva vida cuidant de la seva mare malalta. Alguns membres de la seva família també van ser part del món literari, en particular el seu oncle Reginald Cholmondeley de Condover Hall, que era amic del novel·lista americà Mark Twain.
Mentre Cholmondeley creixia li agradava explicar històries als seus germans i es va posar a escriure ficció per escapar de la seva monòtona vida. Al seu diari, a l'edat de 18 anys, la jove escriu que mai arribaria a casar-se, ja que pensava que mancava de l'aspecte i l'encant per atreure a un noi.
El primer llibre publicat per Cholmondeley va ser Her Evil Genious (El mal geni, traduït literalment) i poc després, l'any 1886, va publicar la seva segona obra, The Danvers Jewels. L'any 1896 la seva família es va traslladar al llogaret de Condover temporalment abans d'establir-se definitivament a Londres, on va escriure la novel·la satírica, Red Pottage el 1899, que va arribar a ser una de les més venudes tant a Anglaterra com als Estats Units.
Encara que tímida, degut el seu caràcter solitari, va tenir amistat amb algunes de les figures literàries conegudes de l'època i a més de més d'una dotzena de novel·les Cholmondeley va escriure assajos, articles i contes.
El 1917 es va publicar la seva autobiografia, Under One Roof.
Com Cholmondeley havia predit, va morir sense casar-se, als 66 anys. La seva neboda, Stella Benson (1892-1933), també es va convertir en novel·lista. Va participar activament en l'incipient moviment feminista New Woman i va ser amiga d'Henry James.

## Algunes de les seves obres

* The Danvers Jewels (1886).
* Sir Charles Danvers (1889).
* Let Loose (1890) .
* Diana Tempest (1893).
* Devotee: An Episode in the Life of a Butterfly (1897).
* Red Pottage (1899) .
* The Pitfall (1902) . Un inconvenient, Trd. d'Israel Sègol, postfaci de Marta Sanz, Ed. Perifèrica, Càceres, 2011.
* Prisoners (1906).
* The Lowest Rung (1908).
* Moth and Rust (1912).
* After All (1913).
* Notwithstanding (1913).
* Under One Roof (1917).

## Referències

* ↑ Literary Heritage West Midlands: Mary Cholmondeley, Retrieved 4 May 2012 Arxivat 23 de desembre 2006 a Wayback Machine., citing Gordon Dickins: An Illustrated Literary Guide to Shropshire (Shrewsbury: Shropshire Libraries, 1987).
* 1 2 ODNB entry; Mary Cholmondeley site.
* ↑ ODNB entry by Kate Flint: Retrieved 4 Maig 2012.

## Enllaços externs

* Obres de o sobre Mary Cholmondeley a Internet Archive
# Heinola

Heinola és un municipi de Finlàndia que forma part de la regió de Päijät-Häme. El 2022 tenia 18.131 habitants.

## Referències

* ↑ «Päijät-Häme (Region, Finland)». Citypopulation. [Consulta: 28 gener 2024].
# Greisen

Un greisen és una roca metasomàtica de mitja temperatura formada com a producte de l'alteració de roques granítiques associades a mineralitzacions estanníferes. En els greisens, el quars es troba associat a moscovita, cassiterita, topazi, turmalina, rútil, fluorita, calcopirita, apatita, wolframita en general i, localment, a amazonita, andalusita i diàspor. Es caracteritza també per la manca de biotita i per a assemblar-se a un granit clar pel que fa a l'aspecte.

## Característiques

Els greisens són roques granades amb una mida de gra grollera. Solen presentar reflexos produïts per les miques blanques, sovint d'origen secundari. Poden presentar porositat miarolítica o tipus vuggy.

## Formació

Els greisens es formen típicament a partir de vetes que intersecten granits. La transició entre les dues roques és gradual, el que indica que el greisen es produeix produït a través de l'alteració del granit per vapors o fluids que circulen a través de fissures. Aquests vapors o fluids han de contenir fluor, bor i probablement liti, ja que aquests elements es troben en el topazi, la mica i la turmalina, minerals presents en els greisens. El canvi metasomàtic és induït pels vapors alliberats pel magma de granit quan es refreda. Els greisens estan estretament relacionat amb schorl, tant en la seva composició mineralògica com en el seu origen.

## Referències

* 1 2 «Greisen» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 febrer 2019].
* 1 2 3 «Diccionari de Geologia». Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 2 febrer 2019].
* 1 2 3 «Greisen | rock» (en anglès). Enciclopèdia Britànica. [Consulta: 2 febrer 2019].
* ↑ M., Evans, Anthony. Ore geology and industrial minerals : an introduction. 3a edició. Oxford: Blackwell Scientific Publications, 1993. ISBN 0632033045.
# Matís

Els matisos agògics són les indicacions utilitzades en música per a referir-se a la velocitat de la interpretació i la variació de la velocitat. Les que indiquen la velocitat de la interpretació solen anar col·locades sobre del pentagrama i al principi de la partitura. Són les següents:
Més lent Més ràpid
Largo Lento Adagio Andante Moderato Allegro Allegretto Presto Prestissimo
Les que indiquen variació de la velocitat es col·loquen sota del pentagrama i poden aparèixer en qualsevol moment de l'obra. Són:
* Ritardando (o rit.): La velocitat disminueix progressivament.
* Accelerando (o accel.): La velocitat augmenta progressivament.
* A tempo: Anul·la l'efecte del Ritardando i l'Accelerando, de manera que tornem a la velocitat anterior a aquestes dues indicacions.
Els matisos dinàmics són les indicacions utilitzades en música per referir-se a la intensitat de la interpretació. Sempre aniran col·locades baix del pentagrama. Poden ser d'intensitat fixa. Aquestes indicacions les podem trobar abreujades i sense abreujar, com es detalla en la següent taula:
Més feble Més fort
pp p mp mf f ff
pianissimo piano mezzopiano mezzoforte forte fortissimo
També hi ha matisos dinàmics d'intensitat variable. Poden estar representats per paraules o per símbols:
* Diminuendo (o dim.): la intensitat disminueix progressivament.
* Crescendo (o cres.): La intensitat augmenta progressivament
Viccionari
# Cunizza da Romano

Cunizza da Romano (nascuda vers 1198) va ser una noble italiana, tercera filla d'Ezzelino II da Romano i Adelaida di Mangona, i germana d'Ezzelino III i Alberico da Romano.
Va casar-se de jove amb Riccardo di San Bonifacio, senyor de Verona, però va fugir d'ell amb el poeta de la cort Sordello, que se l'endugué a la casa del seu pare. Abandonada pel poeta, va amistançar-se amb un cavaller de Treviso anomenat Bonio, i, a la mort d'aquest, s'acabà casant amb un dels comtes de Bragança. A més de Sordello, altres trobadors intervingueren amb les seves composicions en aquest afer escandalós: Peire Guilhem de Luserna, Uc de Saint-Circ.
Passà els seus darrers dies a Florència, on Dante Alighieri la pogué conéixer personalment. La va fer aparèixer a la Tercera Esfera del Paradís (Cant IX, versos 13-65)
Una versió lliure del corteig entre Riccardo i Cunizza (amb un desenllaç molt diferent a la realitat) configura l'argument de la primera òpera de Giuseppe Verdi: Oberto, Conte di San Bonifacio.
# Narcissus pallidulus

Narcissus pallidulus es troba classificat dins de la secció Apodanthi A. Fern., dins el gènere Narcissus. Degut a la seva gran varietat de tàxons, aquesta espècie es considera més aviat una subespècie de N. triandrus, és a dir, N. triandrus subsp. pallidulus. Aquesta última seria la varietat més meridional de l'espècie, amb zones de contacte entre les dues varietats donant-se poblacions amb característiques barrejades o intermèdies.
N. triandrus subsp. pallidulus presenta de una a dues fulles de secció semicircular amb diverses estries longitudinals. Les flors són d'un groc pàl·lid rares vegades arriba a un groc de color més viu. Els tèpals externs són en general més aviat més curts que el tub. La seva distribució es dona en prats, roquissars, clarianes de matollar i zones obertes d'alzinars, rouredes o pinedes. L'altitud a la que habita és de 150-1.800 metres sobre el nivell del mar i la seva floració és més aviat de febrer al maig. La seva localització es troba cap al centre de la península Ibèrica, Sistema ibèric i zones limítrofes, Sistema Central fins a la serra d'Aracena, serres bètiques i penibètiques.

## Referències

* ↑ «Narcissus pallidulus a EOL» (en anglès). [Consulta: 24 març 2015].
* ↑ «Narcissus pallidulus a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 24 març 2015].

## Bibliografia

* Brickell, Christopher. Gardener's Encyclopedia of Plants & Flowers. Colour Library Books, 1996, p. 518. ISBN 1-85833-472-1.
* S. Castroviejo. Flora Iberica.Plantas vasculares de la Península Ibérica e Islas Baleares. Vol.XX. Liliaceae-Agavaceae. Real Jardín Botànico CSIC, 1996, p. 372. ISBN 978-84-00-06221-7 (obra completa).
# Yèvres-le-Petit

Yèvres-le-Petit és un municipi francès, situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est.
# Isocirrhitus sexfasciatus

Isocirrhitus sexfasciatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels cirrítids i l'única del gènere Isocirrhitus.

## Descripció

* Pot arribar a fer 7,8 cm de llargària màxima.
* 10 espines i 11 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 6 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical (12°N-24°S).

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic: les illes Marshall, Tuamotu i Tonga.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Randall, J.E., J.T. Williams, D.G. Smith, M. Kulbicki, G.M. Tham, P. Labrosse, M. Kronen, E. Clua i B.S. Mann, 2003. Checklist of the shore and epipelagic fishes of Tonga. Atoll Res. Bull. Núms. 497-508.
* ↑ Myers, R.F., 1991.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Metroxylon sagu

Metroxylon sagu (la veritable palmera del sagú) és una espècie de palmera dins el gènere Metroxylon, que és una planta nativa de l'Àsia tropical del sud-est a Indonèsia (oest de Nova Guinea i les Moluques), Papua Nova Guinea, Malàisia i probablement també de les Filipines.

## Descripció

És una palmera amb múltiples tiges les quals només floreixen una sola vegada. Les tiges fan de 7 a 25 m d'alt i acaben en una inflorescència. Les fulles són pinnades d'uns 10 m de llargada. El fruit sembla una drupa i fa uns 5 cm de diàmetre.

## Cultiu i usos

Aquesta palmera és important comercialment pel fet de produir el midó alimentari anomenat sagú el qual s'obté de l'interior esponjós dels troncs de la planta. Amb els pecíols de les fulles secs se'n fan els sostres i les parets de les cases i també els rais. Aquesta palmera es reprodueix mitjançant les llavors i més sovint per replantació de les tiges joves (esqueixos)

## Referències

* ↑ Germplasm Resources Information Network: Metroxylon sagu
* ↑ Schuiling, D.L. (2009) Growth and development of true sago palm (Metroxylon sagu Rottbøll) with special reference to accumulation of starch in the trunk: a study on morphology, genetic variation and ecophysiology, and their implications for cultivation. (PhD thesis Wageningen University).
* ↑ Palm and Cycad Societies of Australia. Palms: Metroxylon sagu Arxivat 2012-03-24 a Wayback Machine.. Retrieved 28 February 2012
# Meisterschwanden

Meisterschwanden és un municipi del cantó d'Argòvia (Suïssa), situat al districte de Lenzburg.

## Enllaços externs

* Meisterschwanden en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Web oficial del municipi