OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La

«La o la» té aquests significats:
* Lingüística:
* Música:
** La (nota), sisena de les notes musicals
** La bemoll major, tonalitat que té l'escala major a partir de la nota la♭
** La bemoll menor, tonalitat que té l'escala menor a partir de la nota la♭
** La major, tonalitat que té l'escala major a partir de la nota la
** La menor, tonalitat que té l'escala menor natural a partir de la nota la
** La sostingut menor, tonalitat que té l'escala major a partir de la nota la♭
* Química: La, símbol de l'element químic lantani
* Toponímia:
** LA abreviació usada per la ciutat de Los Angeles
** LA és l'abreviació de l'estat de Louisiana
* Taxonomia: La (arna), gènere d'arnes
# Nía Correia

Estefanía Correia (Las Palmas de Gran Canaria, 2 de gener de 1994), més coneguda com a Nía, és una cantant canària, coneguda per ser la guanyadora de l'edició de 2020 del concurs Operación Triunfo.
Ha treballat com a cantant al musical de El Rei Lleó i ha treballat a Eivissa com a animadora en un espectacle. A més ha cantat en la Coral de l'Orquestra Filharmònica de Gran Canària.
Durant el concurs de RTVE, va destacar per la seva qualitat i la seva veu, motius pels quals no va ser mai proposada per a abandonar el programa. A més, va ser la primera finalista i la guanyadora del talent show. Les seves actuacions van destacar pel ritme i el moviment, amb coreografies complicades molt ben executades.
Durant el concurs va llançar el seu primer single, Ocho Maravillas. El juliol de 2021, va veure la llum el primer EP de la cantant, titulat Cuídate. El senzill de presentació va ser la cançó Malayerba. En la tardor de 2021 es va saber que participaria en la 9a edició del concurs Tu cara me suena, d'Antena 3.
El 2022, va actuar al Benidorm Fest com a artista convidada.

## Discografia

* Ocho Maravillas (2020)
* Cuídate (2021)

## Referències

* 1 2 «OT 2020 - Nia, primera finalista y ganadora de Operación Triunfo 2020» (en castellà), 28-05-2020. [Consulta: 27 juliol 2020].
* 1 2 Moreno, Merce. «¿Quién es Nia Correia, concursante de 'Tu cara me suena 9'?» (en castellà). El Confidencial, 05-11-2021. [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ «Nia publica su primer single, ‘8 maravillas'» (en castellà). Popelera, 28-05-2020. [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ Mena, Triz. «Nia presenta su primer trabajo en forma de EP llamado "Cuídate" -» (en castellà). Wowssip World, 10-07-2021. [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ «Benidorm Fest: Pastora Soler, Mocedades, Blas Cantó Nia y Nyno Vargas, invitados de la final» (en castellà). RTVE, 28-01-2022. [Consulta: 4 febrer 2023].
# Nombre 158

El nombre 158 (CLVIII) és el nombre natural que segueix el nombre 157 i precedeix el nombre 159. La seva representació binària és 10011110, la representació octal 236 i l'hexadecimal 9E. La seva factorització en nombres primers és 2×79; altres factoritzacions són 1×158 = 2×79; és un nombre 2-gairebé primer: 2 × 79 = 158.
# L'última festa

L'última festa (títol original: The Last Run) és una pel·lícula estatunidenca de Jonathan Segal estrenada l'any 2004. Ha estat doblada al català.

## Argument

Quan un jove comptable, el fabulós i dolç Steven Goodson (Fred Savage) descobreix que la seva promesa l'enganya, el seu millor amic, Jack Manning (Steven Pasquale), que està infeliçment compromès amb una jove de sang blava (Amy Adams), li aconsella fer front a la situació, dormint amb tantes dones com pugui trobar, per la qual cosa així oblidarà al seu ex. Aviat, Steven es reinventa com un "home de dames", no obstant això, la seva única oportunitat de redempció en tota regla, pot descansar en el cor d'una mestra de caràcter dolç que no està disposada a forçar les coses en una relació.
Steven passa per lliçons de vida molt fortes que li fan comprendre el que no ha de fer-se quan hi ha ruptura de parella i quan es busca a una nova parella.?

## Repartiment

* Fred Savage: Steven Goodson
* Amy Adams: Alexis
* Steven Pasquale: Jack Manning
* Andrea Bogart: Chloe
* Jacob O'Reiley: Ron
* Erinn Bartlett: Amelia
* Vyto Ruginis: Clancy
* Robert Romanus: el cap de Steven
* Ray Baker: M. Powers
* Abby Brammell: cambrera
* Amanda Swisten: Sage
* Lisa Arturo: Ginger
* Jillian Bach: Felicia
* Ina Barron: Brunette
* Judith Benezra: Bridget
* Paul Wesley: Seth

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > L'última festa». [Consulta: 4 desembre 2018].
* ↑ «The Last Run».
# Tit Manli Torquat (cònsol 299 aC)

Tit Manli Torquat (en llatí Titus Manlius Torquatus) va ser un magistrat romà. Possiblement era fill de Tit Manli Imperiós Torquat. Formava part de la gens Mànlia i era de la família dels Manli Torquat.
Va ser elegit cònsol l'any 299 aC junt amb Marc Fulvi Petí i se li va encarregar dirigir la guerra contra els etruscs. Però just quan va entrar a Etrúria va patir una caiguda del seu cavall a causa de la qual va morir al cap de tres dies. El va succeir Marc Valeri Corvus.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita X,9,11
# Moritz von Schwind

Moritz von Schwind (Viena, 21 de gener de 1804 - Pöcking, Baviera, 8 de febrer de 1871) va ser un pintor, muralista i dibuixant austríac del Romanticisme tardà alemany.
Moritz de Schwind va ser un dels sis infants del secretari de la cort Geheimen Hofkanzlei Franz Edler von Schwind i de la seva esposa Franziska de Holzmeister; filla del conseller de la cort. Feu els seus estudis a l'Institut escocès, a Viena, on hi eren també com a companys de classe Nikolaus Lenau i Eduard von Bauernfeld, i començà després els seus estudis universitaris. Tot i esdevenir funcionari de carrera, com el seu pare, a partir de 1821 estudià amb Johann Peter Krafft i Ludwig Ferdinand Schnorr von Carolsfeld, a l'Acadèmia de les arts plàstiques de Viena. Durant la seva etapa vienesa familiaritzà bastant amb artistes com Franz Schubert, Franz von Schober, Leopold Kupelwieser i Franz Grillparzer.
Com a gran amic de confiança que era del músic Franz Schubert, Schwind il·lustrava sovint les seves composicions a fi que fossin publicades. Els seus esbossos del compositor i tot el seu cercle figuren entre els documents més valuosos per a la posterior creació de la Schubertiana (drama musical sobre la història de Schubert). El 1828, després d'una aventura amorosa infeliç, Schwind es traslladà a Múnic per continuar la seva carrera com a artista, i més tard es convertí en professor de pintura a l'Acadèmia d'aquesta ciutat alemanya.
L'estil de Schwind era líric, i s'inspirava en la cavalleria, el folklore i les cançons populars. Les seves obres solen reflectir escenes fantasioses i domèstiques, descrites amb línies fortes i colors suaus i atenuats. És autor dels murals del rei Ludwig I de Baviera (1832 a 1834), d'il·lustracions d'obres literàries com Robinson Crusoe i "Els set corbs", dels Germans Grimm. El 1857 va codissenyar els vitralls per a la catedral de Glasgow, a Escòcia. Entre els seus altres treballs figuren "La competició de cant", Cupido i Psique, etc. Els últims projectes essencials de Schwind eren els murals per al rebedor de l'Òpera Estatal de Viena, que va dur a terme entre 1863 i 1867.
Les seves despulles descansen a l'antic cementiri de Múnic.
# Sant Miquel de Perellós

Sant Miquel de Perellós és l'església, antigament parroquial, del poble de Perellós, pertanyent al terme comunal d'Òpol i Perellós, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situada al bell mig del vell poble de Perellós, del tot deshabitat des de mitjan segle xx, al costat sud-est del Castell de Perellós.

## Història

Aquesta església està documentada per primera vegada l'any 1215, quan Ramon de Barres fa donació al prior de Santa Maria d'Espirà de l'Aglí de les herbes i drets de pastura a les parròquies de Sant Miquel de Perellós i Sant Llorenç d'Òpol. Al segle xix Sant Miquel ja havia perdut el caràcter parroquial, i depenia d'Òpol.

## L'edifici

És una església romànica d'una sola nau, coberta amb volta de canó. Una construcció rústega que es pot datar al segle xii.

## Referències

* ↑ L'església de Sant Miquel de Perellós en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «105 - Òpol i Perellós». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Òpol i Perellós». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 156. Sant Miquel de Perillós». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Òpol i Perellós: Sant Miquel de Perellós». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
# Nombre 155

El nombre 155 (CLV) és el nombre natural que segueix el nombre 154 i precedeix el nombre 156. La seva representació binària és 10011011, la representació octal 233 i l'hexadecimal 9B. La seva factorització en nombres primers és 5×31; altres factoritzacions són 1×155 = 5×31; és un nombre 2-gairebé primer: 5 × 31 = 155.

## Referències

* ↑ «Properties of the number 155» (en anglès). [Consulta: 26 juliol 2021].
# Cua de jonc cua-roig

El cua de jonc cua-roig (Phaethon rubricauda) és un ocell marí de la família Phaethontidae, l'única espècie de la família amb les llargues plomes centrals de la cua de color roig.

## Morfologia

* Fan una llargària de 95 - 104 cm, de les quals uns 35 corresponen a les llargues plomes de la cua. L'envergadura és de 111 - 119 cm i el pes d'uns 800 grams.
* Color general blanc. Una taca negra amb forma de mitja lluna davant i a través de l'ull. Els canons de les plomes caudals i primàries són negres. També pot haver algunes taques negres als flancs.
* Bec color vermell i potes blau clar amb peus negres.
* Les dues plomes centrals de la cua, tremendament allargassades, són de color vermell.
* Joves blancs amb un barrat negre per sobre. Sense les llargues plomes centrals de la cua. Bec negre.

## Hàbitat i distribució

D'hàbits molt pelàgics, cria en esquerdes o sobre la sorra d'illes de la zona tropical i subtropical dels oceans Pacífic i Índic, faltant de l'Atlàntic, a les illes Bonin i Volcano, cap a l'est fins a l'oest de les Illes Hawaii i cap al sud fins a illes properes al nord-est d'Austràlia, illes Lord Howe, Norfolk i Kermadec. Illes properes al sud-oest de Madagascar i Maurici, Aldabra, Seychelles i Cocos, illes Petites de la Sonda i illes properes al nord-oest d'Austràlia. Es dispersa pel Pacífic, cap al nord fins al Japó i cap al sud fins Nova Zelanda i per l'Índic cap al nord fins al Mar Roig i el Golf Pèrsic i cap al sud fins a Sud-àfrica i Austràlia.

## Subespècies

S'han descrit unes quatre subespècies dins aquesta espècie:
* P. r. rubricauda, Boddaert, 1783, de l'Índic occidental.
* P. r. westralis, Mathews, 1912, de l'Índic Oriental.
* P. r. roseotinctus (Mathews, 1926), del Pacífic sud-occidental.
* P. r. melanorhynchos, Gmelin, JF, 1789, del Pacífic occidental, central i meridional.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ P. J. Higgins (Hrsg): Handbook of Australian, New Zealand & Antarctic Birds, Band 1, Ratites to Ducks, Oxford University Press, Oxford 1990, ISBN 0195530683
* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 10.14344/IOC.ML.7.2
# La Garolera

La Garolera és una masia a un km i mig al nord del nucli de l'Esquirol (Osona). Masia anomenada antigament l'Era d'En Grau o la Garaulera, documentada a partir del 1480. Va ser cremada pels francesos el 1656. La trobem registrada als fogatges de les "Parròquies del derme de Corcó, St. Jolia de Cabrera, St. Llorens Dosmunts, St. Bartomeu Sagorga, St. Vicens de Casserres i St. Martí Çescorts, fogajat a 11 octubre 1553 per Bartomeu Bertrana balle com apar en cartes 241", on consta un tal "Joan Galorele", que coincideix aproximadament amb el nom de la masia.
Masia de planta rectangular (12 x 11 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. Presenta diversos cossos adossats a les façanes excepte la principal, i consta de planta, primer pis i golfes. La majoria d'obertures són de gres. La façana principal presenta un portal rectangular amb llinda esculturada amb un bonic motiu i datada (1722), una finestra i un portal que dona accés al cos de porxos adossat a la façana Oest; al primer pis hi ha tres finestres amb ampit motllurat i tres finestres a les golfes. La façana Oest presenta als baixos del cos de porxos dos portals i a la planta el porxo amb dos pilars de totxo. La façana Nord presenta un cobert de totxana al sector oest i un portal als baixos, sota una terrassa que està a nivell del primer pis i presenta un portal i tres finestres; al sector Est presenta un cos allargat adossat a la planta, quatre finestres al primer pis i una finestreta sota el carener. Tota aquesta façana està arrebossada amb Portland. La façana est presenta un cos de garatge a la planta baixa i una finestra al primer pis.

## Referències

* 1 2 «La Garolera, 8». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Tit Mari

Tit Mari (en llatí Titus Marius) va ser un soldat romà natural d'Urbinium. Formava part de la gens Mària, una gens romana d'origen plebeu.
L'historiador Valeri Màxim explica, sense indicar-ne els motius, que des de la més baixa categoria militar va ascendir, gràcies als favors d'August, a les més altes categories militars, amb les que es va enriquir considerablement.

## Referències

* ↑ Valeri Màxim. De Factis Dietisque Memorabilibus VII,8,6
# Moriviller

Moriviller és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 95 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Moriviller era de 95 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 55 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 7 estaven desocupats. 48 eren cases i 6 eren apartaments. Dels 39 habitatges principals, 35 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 8 tenien tres cambres, 7 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Moriviller el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 4 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 8 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 59 persones, 47 eren actives i 12 eren inactives. De les 47 persones actives 44 estaven ocupades (27 homes i 17 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 12 persones inactives 5 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa immobiliària i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Moriviller hi havia 6 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 666 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Moriviller a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Moriviller a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Spaniel alemany

Spaniel alemany, també conegut com a deutscher wachtelhund, és una raça de gos que va ser desenvolupada a Alemanya al voltant de 1890, i és utilitzat com a gos de caça. Descendent de l'antiga raça alemanya, aquesta raça no és molt coneguda fora d'Alemanya, però va ser reconeguda pel United Kennel Club el 1996.

## Referències

* Deutscher Wachtelhund of North America, http://www.deutscherwachtelhund.org wachtelhund

## Enllaços externs

* Standard FCI n°104 Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine.
# Segle XXIV aC

El segle XXIV aC va ser un període marcat pel domini de diverses ciutats a Mesopotàmia i el conreu de la literatura en diverses civilitzacions, primer de forma oral i bastant-se en la mitologia i, posteriorment, amb composicions independents.

## Política

A Mesopotàmia, van sorgir noves ciutats estat de gran poder militar: Mari, Umma (amb el rei Lugal-Zage-Si), i sobretot Accad, la qual amb les conquestes del rei Sargon va convertir-se en la capital d'un vast imperi en segles posteriors. Això no va ser obstacle perquè les urbs de Lagash o Ur poguessin mantenir el seu lloc destacat a la regió.
Troia va convertir-se en una potència regional. A Egipte continua el període dinàstic.

## Economia i societat

El volcà Hekla, actualment el més actiu d'Islàndia, va començar a fer erupció.
A Egipte, s'usa el correu regular per a comunicar notícies entre els seus ciutadans. S'inicen les expedicions comercials al País de Punt, d'on s'extreu or, ivori, encens i pells d'animals.

## Invencions i descobriments

Es dona la primera menció documentada d'apicultura a Egipte. Els primers codis legals es compilen a Mesopotàmia.

## Art, cultura i pensament

Es conserven les primeres composicions literàries que s'atribueixen a un autor conegut i no a un col·lectiu o un monarca que les signa: es tracta de la poesia d'Enheduanna. A Egipte, es conrea en gènere sapiencial, com les màximes del visir Ptahhotep.
# Nir Barkat

Nir Barkat (en hebreu: ניר ברקת), nascut el 19 d'octubre de 1959, és un home de negocis i polític israelià. Antic membre del Likud i de Kadima, fou l'alcalde de Jerusalem entre l'11 de novembre de 2008 i el 4 de desembre de 2018.

## Biografia

És diplomat en informàtica i llicenciat en administració pública per la Universitat Hebrea de Jerusalem. Fou capità en una unitat paracaigudista durant sis anys (1977-1983). Barkat feu fortuna el 1988 participant en la creació del grup BRM, especialitzat en els programaris de protecció informàtica. Després d'haver invertit en diverses empreses emergents, es ficà el 1999 en diversos projectes de caràcter social a Jerusalem. El 2003, es presenta a les eleccions municipals de Jerusalem, però les perd, amb el 43% dels vots, davant el candidat ultraortodox Uri Lupolianski. Barkat esdevé aleshores cap de l'oposició municipal.
Membre del Likud, Barkat segueix Ariel Xaron després de la fundació de Kadima. Deixa aquest partit per protestar contra la possibilitat evocada per Ehud Olmert de deixar a Jerusalem barris àrabs als palestins.
Candidat laic i sense partit a l'alcaldia de Jerusalem el 2008, s'alia amb el Partit Laborista, amb Kadima de Tzipi Livni i amb l'extrema dreta d'Israel Beitenu d'Avigdor Lieberman, a més dels religiosos nacionalistes de la Unió Nacional i del Partit Nacional Religiós (PNR), favorables a l'extensió de les colònies. Durant la campanya electoral, insta Ehud Olmert a suspendre les negociacions amb els palestins sobre un eventual repartiment de la ciutat i promet, amb l'objectiu d'instaurar una continuïtat territorial, crear un nou barri de colonització jueva, Shaar Mizrahi, a la perifèria nord de Jerusalem. L'11 de novembre de 2008, Nir Barkat és elegit alcalde de la ciutat amb el 52% dels vots contra el 43% del candidat ultraortodox Meir Poroush i el 3,6% del multimilionari Arcadi Gaydamak. La participació fou elevada amb el 41% de votants (més del 60% de participació en la població jueva) contra el 35% de 2003, encara que els àrabs israelians gairebé no hi participaren.
Barkat tornà a concórrer a les eleccions municipals de 2013, amb el suport del Partit Laborista i posteriorment del Meretz, que retirà el seu candidat en favor seu. Barkat fou reelegit amb el 52% dels vots.
El 4 de desembre de 2018 abandonà l'alcaldia de Jerusalem per a ser candidat a la Kenésset a la llista del Likud.

## Referències

* 1 2 3 (anglès) Secularist voted Jerusalem mayor, BBC News, 12 de novembre de 2008.
* ↑ « Un capitaine d'industrie laïque maire de Jérusalem », La Tribune de Genève, 12 de novembre de 2008.
* ↑ (anglès) Secular candidate Nir Barkat wins Jerusalem mayoral race, Haaretz, 12 de novembre de 2008.
* ↑ Elad Benari. «Barkat Re-elected in Jerusalem». Israel National News, 23-10-2013.
# Càntir Askos de doble broc

El Càntir "Askos" de doble broc és un càntir originari de la zona de Dàunia, dins la regió històrica i geogràfica d'Apulia, coincidint amb l'actual província de Foggia, al sud-est d'Itàlia. Està datat entorn el s.III aC i té clares influències culturals gregues. Cal recordar que bona part del Sud d'Itàlia va formar part de la Magna Grècia, territoris on els grecs hi van instal·lar colònies i on, per tant, la seva influència sobre la cultura autòctona va ser notable.
Al Museu del Càntir d'Argentona se'n conserva un exemplar, amb el número de registre MCA_1726, adquirit l'any 1989. És un càntir amb cos globular amb dos brocs verticals quasi cilíndrics, ambdós del mateix gruix i alçada i llavi apaïsat. El broc d'emplenat té un filtre ("rall") interior a l'alçada de la seva base, mentre que el broc d'abocar té un rall amb cinc forats a la part de dalt. La nansa és arquejada, formada per dues tires de fang independents unides a la part superior i arrenca de les bases dels dos brocs. Presenta decoració feta a pinzell amb òxids de manganès (color morat) i de ferro (color vermell). La decoració està feta amb motius diversos en disposició horitzontal en paral·lel. A la botxa del càntir, de baix a dalt hi trobem, en ambdues cares del càntir, un dofí, per damunt seu dues línies en paral·lel, dues línies entrellaçades, una línia vermella tancada entre dues de morat "s", dues línies paral·leles i onades. Els dos brocs tenen també motius decoratius: esses, ratlla vermella, ratlles entrellaçades, dues línies en paral·lel, ones i dues línies més, fins a arribar als llavis de la part superior.
# Tomás Moreno Daoíz

Tomás Moreno Daoíz (Madrid, 1765 - Sevilla, 29 de març de 1829) va ser un militar i polític espanyol.
Assolí el grau de capità en 1781, el de brigadier en 1803, coronel en 1804 i mariscal de camp en 1808. D'ideologia liberal, va ser secretari del Despatx de Guerra interí durant la Guerra del francès entre gener i maig de 1814. Després fou ascendit a tinent general i fiscal de Cambra de Guerra de 1817 a 1823.
En 1820 fou nomenat Capità General de Valladolid. Amb el Trienni liberal va tornar a ser ministre de guerra entre març i agost de 1821. Amb la restauració absolutista de Ferran VII va ser detingut a Sevilla on moriria sis anys després.

## Referències

* ↑ Tomás Moreno Daoiz a mcnbiografias
* ↑ Tomás Moreno Daoiz Arxivat 2017-06-20 a Wayback Machine. a artehistoria